Справа № 523/6377/14-а
Суддя: Дяченко В. Г.
Дата ухвалення: 2014-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 523/6377/14-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2014 р.

м. Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси у
складі:

головуючого-судді
Дяченко В.Г.

при секретарі
Строіч Л.І.,

за участі представників: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративний позов
ОСОБА_2 до відділу примусового
виконання рішень управління ДВС ГУЮ в
Одеській області, про скасування
постанови про закінчення виконавчого
провадження

встановив:

Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом, відповідно
до ст.181 КАС України, з вимогою про
скасування постанови головного
державного виконавця, підрозділу
примусового виконання рішень відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області
Кравець О.В. від 25.02.2011 року, про
закінчення виконавчого провадження за
№ ВП 2486825 з примусового виконання
виконавчого листа, виданого 31.01.2010 року
Суворовським районним судом м.Одеси у
адміністративній справі за № 2-А-2149/10,
про зобов'язання Управління ПФ України
в Суворовському районі м.Одеси
нарахувати ОСОБА_2 додаткову пенсію.

На обґрунтування позову вказано,
що на виконанні відділу примусового
виконання рішення УДВС ГУЮ в Одеській
області знаходився виконавчий лист
№2-а-2149/10 виданий 31.01.2011року
Суворовським районним судом м.Одеси
про зобов'язання Управління ПФУ в
Суворовському районі м.Одеси
нарахувати ОСОБА_2 додаткову пенсію
відповідно до ст.ст.50,67 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та ст.28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 року в розмірі
75% від мінімальної пенсії за віком за
період з 01.01.2000 року по 31.12.2004 року, 01.01.2005
року по 03.03.2008 року, з 09.06.2010 року, з
урахуванням проведених виплат та
виплатити йому нараховану суму коштів.

Дане виконавче провадження було
закінчено відповідно до постанови про
закінчення виконавчого провадження
від 25.02.2011р. Однак у 2012 року позивач
отримав рішення суду, в якому
роз'яснено, що пенсійні виплати повинні
здійснюватись протягом всього строку,
на який вони призначені, тобто довічно.

Враховуючи, що як вказано скаржником,
зазначені дії державного виконавця є
неправомірними, а оскаржувана
Постанова незаконною, вважає за
необхідне звернутись до суду з позовом.

В судовому засіданні
представник позивача вимоги підтримав.

Представник відповідача в судове
засідання не зявився, повідомлявся
належним чином.

Судом встановлено:

Згідно із частиною 1 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та Законами України.

Відповідно до вимог Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого вирішує справи
відповідно до Конституції та
законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України та
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією
та законами України та принципом
рівності усіх учасників
адміністративного процесу перед
законом і судом, відповідно до якого
усі учасники адміністративного
процесу є рівними перед законом і
судом.

Частиною 1 статті 181 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що учасники виконавчого
провадження (крім державного
виконавця) та особи, які залучаються до
проведення виконавчих дій, мають право
звернутися до адміністративного суду
із позовною заявою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби порушено їхні права, свободи чи
інтереси, а також якщо законом не
встановлено інший порядок судового
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності таких осіб.

Відповідачем у справах з приводу
рішень, дій або бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби є відповідний орган державної
виконавчої служби (частина 3 статті 181
Кодексу адміністративного судочинства
України).

Відповідно до положень ст. 124
Конституції України судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Згідно до вимог п.9 ч.2 ст. 129
Конституції України обов'язковість
Рішень суду є одною із основних засад
судочинства, отже невиконання судового
Рішення є порушенням норм Конституції
України, яки є нормами прямої дії.

Статтею 6 Конвенції про
захист прав людини та основних свобод
передбачено, що виконання судового
рішення є невід'ємною частиною
судового процесу.

Відповідно до положень ст. 2
Закону України "Про виконавче
провадження" за № 606-14 від 21.04.1999 р. із
змінами та доповненнями (надалі Закон)
виконання Рішень суду покладається на
державну виконавчу службу.

Відповідно до ч.1 та п.1ч.2 ст. 11
Закону державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 34 Закону у
разі якщо викладена у виконавчому
документі резолютивна частина рішення
є незрозумілою, державний виконавець
або сторони виконавчого провадження
мають право звернутися до суду, який
видав виконавчий документ, із заявою
про роз'яснення відповідного рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 38 Закону
виконавче провадження може бути
зупинено у разі звернення державного
виконавця до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
роз'яснення рішення, що підлягає
виконанню, про відстрочку або
розстрочку виконання, а також про
встановлення чи зміну способу і
порядку виконання.

Судом встановлено, що 25 лютого
2011 року державним виконавцем Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області Кравцем О.В. винесено
Постанову про закінчення виконавче
провадження з приводу примусового
виконання Постанови Суворовського
районного суду м. Одеси від 24.12.2010 року
за Виконавчим листом за №2-а-2149/10
виданого 31.01.2011р. Суворовського
районним судом м. Одеси.

Виконавче провадження закінчено
на підставі листа Управління ПФУ в
Суворовському районі м. Одеси від
23.02.2011р. №2283/06, відповідно до якого,
боржником вимоги виконавчого
документу виконанні у повному обсязі.

Одночасно, судом встановлено, що
зміст резолютивної частини Постанови
Суворовського районного суду м. Одеси
від 24.12.2010 року у справі №2-а-2149/10
полягає в зобов'язанні Управління
Пенсійного фонду України в
Суворовському районі м. Одеси зробити
перерахунок призначеної ОСОБА_2 пенсії
за період з 01.01.2000 року по 31.12.2004 року, з
01.01.2005 року по 03.03.2008 року, з 09.06.2010 року з
урахуванням проведених виплат. Тобто
без встановлення кінцевої дати
здійснення перерахунку.

За таких обставин державний
виконавець повинен був звернутися до
суду, який видав виконавчий документ,
із заявою про роз'яснення відповідного
рішення, а виконавче провадження
зупинити. Натомість державним
виконавцем було закінчено виконавче
провадження, що призвело до порушення
прав позивача.

12.07.2011 року Суворовським
районним судом м. Одеси було винесено
Ухвалу, якою роз'яснено Постанову суду
від 24.12.2010 року про те, що виплати
ОСОБА_2 призначеної та додаткової
пенсії повинні здійснюватись протягом
всього строку, на який вони призначені,
тобто довічно. Ухвала набрала чинності
15.06.2012 року на підставі ухвали
Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Отримавши Ухвалу суду від
12.07.2011 року позивач звернувся до
Відділу примусового виконання рішень
УДВС ГУЮ в Одеській області із заявою
про ознайомлення з матеріалами
виконавчим провадження від 12.09.2012р. та
заявою про відновлення виконавчого
провадження від 25.09.2012р.

Однак відповіді від ДВС не
отримав, розцінивши це як порушення
своїх прав, звернувся до суду з
адміністративним позовом.

Враховуючи встановлені обставини
суд приходить до висновку, що державним
виконавцем Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області
передчасно винесено оспорювану
Постанову, а тому вона підлягає
скасуванню.

Керуючись ст.ст.9,69-71,94,97,99,100,158-163,181
КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до відділу
примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ в Одеській області,
про скасування постанови про
закінчення виконавчого провадження -
задовольнити.

Скасувати постанову головного
державного виконавця, підрозділу
примусового виконання рішень відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області
Кравець О.В. від 25.02.2011 року, про
закінчення виконавчого провадження за
№ ВП 2486825 з примусового виконання
виконавчого листа, виданого 31.01.2010 року
Суворовським районним судом м.Одеси у
адміністративній справі за № 2-А-2149/10,
про зобов'язання Управління ПФ України
в Суворовському районі м.Одеси
нарахувати ОСОБА_2 додаткову пенсію.

Постанову може бути оскаржено
до Одеського адміністративного
апеляційного суду шляхом подання до
Суворовського районного суду м. Одеси
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
проголошення судом вступної та
резолютивної частини Постанови, а
також прийняття Постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя:
В.Г. Дяченко