Справа № 817/2343/14
Суддя: Кравчук Т.О.
Дата ухвалення: 2014-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/2343/14

15 вересня 2014 року м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Кравчук Т.О.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом

Управління Пенсійного фонду України в
Дубенському районі доВідділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у Дубенському районі
Рівненської області простягнення
невідшкодованих витрат,

ВСТАНОВИВ :

До Рівненського окружного
адміністративного суду звернулось
Управління Пенсійного фонду України в
Дубенському районі з позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Дубенському
районі Рівненської області про
стягнення невідшкодованих витрат на
виплату та доставку пенсії у разі
втрати годувальника ОСОБА_1 за період
травень - липень 2014 року у сумі 450,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що у період з 01.05.2014 року по
31.07.2014 року управління виплатило
громадянці ОСОБА_1 пенсію по втраті
годувальника на суму 450,00 грн., витрати
на виплату та доставку якої підлягають
відшкодуванню відповідачем. Однак,
заявлені відповідачу вимоги про
відшкодування витрат, пов'язаних з
виплатою пенсій по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за травень - липень 2014
року згідно актів щомісячної звірки
витрат по особовим справам потерпілих,
яким виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві та списків цих осіб
залишені без задоволення, в частині
витрат на виплату пенсій громадянам
держав-учасників СНД та членам їх
сімей, які отримали каліцтво в державах
СНД і переїхали на постійне місце
проживання в Україну у сумі 450,00 грн., на
підставі того, що нещасний випадок з
померлим годувальником ОСОБА_1 стався
поза межами України - на території
країн СНД.

Оскільки заявлені позивачем вимоги про
відшкодування відповідачем
заборгованості згідно з актом
щомісячної звірки витрат по особових
справах потерпілих, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання травень - липень 2014 року
не прийняті відповідачем до заліку за
відповідний період, позивач звернуся
до суду з позовом про стягнення
вказаних сум.

Відповідач не погодився з позовними
вимогами, подав суду письмові
заперечення, у яких зазначив, що
виплата відшкодувань потерпілим чи
особам, які мають на це право,
проводиться у разі сформування
особової справи та за наявності
документів, визначених чинним
законодавством. Скільки особова справа
ОСОБА_1 у відділенні не сформована,
відповідач позбавлений можливості
перевіряти достовірність документів,
поданих позивачем для проведення
відповідних відшкодувань. Крім того, як
стверджує відповідач, Угода про
гарантії прав громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав про
гарантії прав громадян держав
співдружності у галузі пенсійного
забезпечення від 13.03.1992 року не регулює
відносини між Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та Пенсійним Фондом
України, а регулює лише відносини між
пенсіонером та Пенсійним фондом. На
думку відповідача, регулювання
відносин між Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві і потерпілими на
виробництві, які отримали ушкодження
здоров'я на підприємствах інших
Незалежних держав (колишніх республік
СРСР) здійснюється на підставі Угоди
про взаємне визнання прав на
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам каліцтвом, професійним
захворюванням або іншим ушкодженням
здоров'я, підписаної 09.09.1994 року,
відповідно до статті 2 якої
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові внаслідок трудового
каліцтва, смерті проводиться
роботодавцем сторони, законодавство
якої поширюється на працівника під час
отримання каліцтва, іншого ушкодження
здоров'я. Таким чином, на переконання
відповідача, особи, які отримали травми
в країнах СНД не є застрахованими
особами від нещасних випадків на
виробництві відповідно до
українського законодавства, тому на
них і не поширюються норми Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" та
Закону України "Про пенсійне
забезпечення", який передбачає
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків
Пенсійному Фонду України лише витрат,
понесених останнім у зв'язку з виплатою
відповідних пенсій тільки тим
громадянам, які ушкодили здоров'я на
підприємствах, розташованих на
території України, а також тим, які
стали інвалідами внаслідок трудового
каліцтва за законодавством України,
але проживають за межами України. Крім
того, відповідач зазначив, що не може
бути відповідачем у даній справі,
оскільки відповідні відшкодування
можуть бути проведені тільки на
централізованому рівні, а позовні
вимоги висунуті до Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України як страхувальника
у розумінні Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності". З таких підстав просив
суд відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Позивач і відповідач заявили суду
клопотання про розгляд справи за
відсутності їх представників.
Відповідно до статті 122 Кодексу
адміністративного судочинства України
ухвалою від 15.09.2014 року судом прийнято
рішення про розгляд справи у порядку
письмового провадження.

Розглянувши позовну заяву, дослідивши
інші матеріали справи суд дійшов
висновку, що позов підлягає
задоволенню, з таких підстав.

Оскільки виплата пенсій особам, які
втратили працездатність внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, та особам,
які втратили годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, здійснюється за рахунок
коштів Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України,
позивач і відповідач щомісячно
проводили звірку витрат по особових
справах потерпілих. Результати звірки
оформлювались двосторонніми актами.

Як встановлено судом, Управлінням
Пенсійного фонду України в Дубенському
районі складено акти щомісячної звірки
витрат за особовими справами
потерпілих, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, та направлено до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Дубенському
районі Рівненської області.

Визначивши розмір пенсії ОСОБА_1 у
зв'язку із втратою годувальника,
позивач заявив до відшкодування
відповідні суми відповідачу, які вніс
до актів щомісячної звірки за травень -
липень 2014 року у загальній сумі 450,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, в
результаті звірки за травень - липень
2014 року відповідач визнав усі витрати
позивача, що пов'язані з виплатою та
доставкою пенсій, однак не прийняв до
відшкодування та підписав акти
щомісячних звірок за травень - липень
2014 року з розбіжністю у 450,00 грн., яка
складається з 150,00 грн./міс. суми
виплаченої пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання громадянам
держав-учасниць СНД та членам їх сімей,
які отримали каліцтво в державах СНД і
переїхали на постійне місце проживання
до України.

Непогоджуючись із неприйняттям до
заліку відповідачем понесених витрат
позивача на виплату відповідної пенсії
у зв'язку із втратою годувальника та
непроведенням відшкодування
зазначених витрат позивач звернувся до
суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
такого.

Статтею 1 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14 січня 1998
року №16/98-ВР (далі Основи) встановлено,
що загальнообов'язкове державне
соціальне страхування це система прав,
обов'язків і гарантій, яка передбачає
надання соціального захисту, що
включає матеріальне забезпечення
громадян у разі хвороби, повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом, за
рахунок грошових фондів, що формуються
шляхом сплати страхових внесків
власником або уповноваженим ним
органом, громадянами, а також бюджетних
та інших джерел, передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Основ залежно
від страхового випадку є такі види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття;
інші види страхування, передбачені
законами України. Відносини, що
виникають за зазначеними у частині
першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

Частиною 4 статті 26 Основ законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
передбачено, якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між страховиками виник спір щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернулася
застрахована особа. При цьому
неналежний страховик має право
звернутися до належного страховика
щодо відшкодування понесених ним
витрат.

Враховуючи те, що пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання є наслідком
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, належним страховиком,
який зобов'язаний надавати
застрахованій особі матеріальну
допомогу чи соціальні послуги,
відповідно до статті 25 Основ, є Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків.

Пунктом 2 статті 7 Закону України "Про
страхові тарифи на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності",
який набрав чинності з 1 квітня 2001 року,
встановлено, що Фонд сплачує страхові
виплати та надає соціальні послуги
працівникам (членам їх сімей), які
потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001
року, з того часу, коли відповідні
підприємства передали в установленому
порядку Фонду документи, що
підтверджують право цих працівників
(членів їх сімей) на такі страхові
виплати та соціальні послуги, або коли
таке право встановлено в судовому
порядку.

Потерпілі, документи яких не передані
до Фонду, продовжують отримувати
належні виплати та соціальні послуги
від свого роботодавця, Пенсійного
фонду України та Фонду соціального
страхування України. При цьому кошти,
виплачені потерпілому
страхувальником, зараховуються Фондом
у рахунок його страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, а між страховиками з
інших видів страхування і Фондом в
подальшому відбуваються відповідні
розрахунки.

Частиною 2 статті 24 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" закріплене аналогічне
правило - якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між Фондом соціального страхування від
нещасних випадків і страховиками з
інших видів соціального страхування
виникають спори щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернувся застрахований. При
цьому страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Сфера дії цього Закону поширюється на
категорію осіб, які отримали
інвалідність внаслідок трудового
каліцтва, щодо відшкодування витрат на
виплату пенсій яким виник спір.

За змістом частини 2 статті 2
зазначеного Закону особи, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

При цьому право на таке забезпечення,
яке встановлено в Україні, не залежить
від того, у якій з колишніх республік
СРСР стався нещасний випадок на
виробництві з застрахованою особою або
виникло професійне захворювання,
пов'язане з виконанням нею трудових
обов'язків.

Відповідно до пункту 3 розділу XI
Прикінцевих положень Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" відшкодування шкоди,
медична, професійна та соціальна
реабілітація провадяться Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків також зазначеним у статті 8
цього Закону особам, які потерпіли до
набрання ним чинності та мали право на
зазначені страхові виплати і соціальні
послуги.

Абзацом 3 пункту 3 розділу XI
встановлено, що вся заборгованість
потерпілим на виробництві та членам їх
сімей, яким до набрання чинності цим
Законом підприємства, установи та
організації не відшкодували
матеріальної і моральної (немайнової)
шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я,
виплачується цими підприємствами,
установами і організаціями, а в разі їх
ліквідації без правонаступника -
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків.

Отже, за змістом наведеної норми
обов'язок Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
відшкодувати потерпілим на
виробництві та членам їх сімей
матеріальну і моральну (немайнову)
шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я,
не залежить від того, чи сплачували
Фонду страхові платежі підприємства,
що ліквідувалися та на яких було
ушкоджено здоров`я потерпілого.

Як вбачається з абзацу 7 наведеного
вище пункту, Фонд соціального
страхування від нещасних випадків є
правонаступником державного,
галузевих та регіональних фондів
охорони праці, передбачених статтею 21
Закону України "Про охорону праці", які
ліквідуються.

Статтею 2 Угоди про взаємне визнання
прав на відшкодування шкоди, завданої
працівникам каліцтвом, професійним
захворюванням або іншим ушкодженням
здоров'я, пов'язані з виконанням ними
трудових обов'язків, підписаної 09.09.1994
року між частиною держав колишнього
СРСР передбачено, що відшкодування
шкоди, завданої працівнику внаслідок
трудового каліцтва, іншого ушкодження
здоров'я (у тому числі при настанні
втрати працездатності в результаті
нещасного випадку на виробництві,
пов'язаного з виконанням працівниками
трудових обов'язків, після переїзду
потерпілого на територію іншої
Сторони), смерті здійснюється
роботодавцем Сторони, законодавство
якої поширювалось на працівника в
момент одержання каліцтва, іншого
ушкодження здоров'я, смерті.

Роботодавець, відповідальний за
завдання шкоди, здійснює її
відшкодування відповідно до свого
національного законодавства.

Зі змісту цієї норми випливає, що вона
регулює інші відносини, а не ті, які є
предметом спору у цій справі та
пов'язані з відшкодуванням витрат ПФУ,
понесених у зв'язку з виплатою пенсій
особам, які стали інвалідами внаслідок
нещасного випадку на виробництві на
території інших республік СРСР до
проголошення Україною незалежності.

Відповідно до статті 1 Угоди про
гарантії прав громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав у
сфері пенсійного забезпечення від
13.03.1992 року, пенсійне забезпечення
громадян держав-учасниць даної Угоди
та членів їх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території
якої вони проживають.

Статтею 3 цієї Угоди встановлено, що всі
витрати, пов'язані зі здійсненням
пенсійного забезпечення за даною
Угодою, несе держава, яка надає
забезпечення.

За змістом цієї норми взаємні
розрахунки між державами можуть
проводитися лише на підставі
двосторонніх договорів.

Таким чином, страховиком, який має
виплачувати пенсію по інвалідності
особі, яка стала інвалідом від
нещасного випадку на виробництві на
території колишніх республік СРСР, а в
разі виплати такої органами Пенсійного
фонду України - відшкодувати
останньому витрати, є Фонд соціального
страхування від нещасних випадків.

Такий висновок суду відповідає
правовій позиції Верховного Суду
України, викладеній у постановах від
25.03.2014 року та від 20.04.2014 року.

Статтею 81 Закону України "Про пенсійне
забезпечення" визначено, що
призначення та виплата пенсій, у тому
числі, пенсій по інвалідності
внаслідок трудового каліцтва або
професійного захворювання
здійснюється органами Пенсійного
фонду.

Механізм відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків Пенсійному фонду України
витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, визначено Порядком
відшкодування витрат, затвердженим
постановою правління Пенсійного фонду
України, правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 04.03.2003 року
№5-4/4.

Відповідно до пункту 4 цього Порядку
відшкодуванню підлягають суми, що
виплачуються відповідно до Законів
України "Про пенсійне забезпечення",
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" та інших
нормативно-правових актів, а саме: сума
основного розміру пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Враховуючи викладене суд дійшов
висновку, що Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань зобов'язаний відшкодувати
органу Пенсійного фонду нараховану та
виплачену пенсію у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, громадянам
держав-учасниць СНД та членів їх сімей,
з якими стався нещасний випадок на
виробництві або які отримали
професійне захворювання в державах СНД
і переїхали на постійне місце
проживання до України, що у межах
заявлених позовних вимог складає за
період травень - липень 2014 року у сумі
450,00 грн.

Стосовно стверджень відповідача, що
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Дубенському
районі Рівненської області є
неналежним відповідачем у даній
справі, оскільки відповідні вимоги
позивач мав би висунути до Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України, суд зазначає
наступне.

Згідно статті 18 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" робочими органами
виконавчої дирекції Фонду є її
управління в Автономній Республіці
Крим, областях, містах Києві та
Севастополі, відділення в районах і
містах обласного значення. Робочі
органи виконавчої дирекції Фонду є
юридичними особами, мають самостійні
кошториси, печатку із зображенням
Державного Герба України та своїм
найменуванням.

У відповідності з пунктами 5 - 7 "Порядку
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання", затвердженого
Постановою правління Пенсійного фонду
України, правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 04.03.2003 року
№5-4/4, органи Пенсійного фонду
проводять з відділеннями виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в районах та
містах обласного значення звірку
витрат за особовими справами
потерпілих, складають акт щомісячної
звірки витрат за особовими справами
потерпілих, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, у якому визначають
загальну суму витрат, що підлягає
відшкодуванню, та подають його
відповідно головним управлінням
Пенсійного фонду України в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі і управлінням
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі, які узагальнюють і
узгоджують довідку про відшкодування
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
Пенсійному фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, яку подають, відповідно,
до Пенсійного фонду та Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків, який,у свою чергу,
перераховує відповідні кошти
Пенсійному фонду.

Відповідно до Положення про виконавчу
дирекцію Фонду, затвердженого
постановою правління Фонду від 24.04.2007
року №23, із змінами, основними
завданнями виконавчої дирекції Фонду,
зокрема є: забезпечення своєчасного та
в повному обсязі відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження здоров'я або в разі його
смерті, здійснення страхових виплат
особам, які перебували на його
утриманні; фінансування страхових
виплат, соціальних послуг і
профілактичних заходів відповідно до
завдань страхування від нещасного
випадку.

На підставі викладеного та враховуючи
визначений "Порядком відшкодування
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
Пенсійному фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання" механізм відшкодування
відповідних втрат, з огляду на те, що
саме з відділенням виконавчої дирекції
Фонду позивач проводить щомісячні
звірки понесених витрат, які
відділенням виконавчої дирекції
приймаються до відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України, суд вважає
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Дубенському
районі Рівненської області належним
відповідачем у справі.

За таких обставин позовні вимоги
підлягають до задоволення.

Позивач не надав суду доказів
понесення ним витрат, пов'язаних з
розглядом справи, тому судові витрати
стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Дубенському
районі Рівненської області на користь
Управління Пенсійного фонду України в
Дубенському районі витрати на виплату
та доставку пенсії у разі втрати
годувальника, нещасний випадок з яким
стався на території країн СНД, за
період травень - липень 2014 року у сумі
450,00 грн. (чотириста п'ятдесят гривень 00
коп.).

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через Рівненський окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Суддя
Кравчук Т.О.

Постанова не набрала законної сили

Згідно з оригіналом

Помічник судді
Приходько О.Г.