Справа № 2а-4671/09/1470
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2а-4671/09/1470

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Мельник О.М.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Косцової І.П.

за участю секретаря - Скоріної Т.С.

за участю сторін:

представник апелянта - Олефір А.М.;

представник позивача - Філевський Р.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу
Спеціалізованої Державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Одесі Міжрегіонального
Головного управління Міндоходів на
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 20 вересня
2013 року у справі за адміністративним
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Мостобудівельний
загін №73» до Спеціалізованої
Державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Одесі Міжрегіонального Головного
управління Міндоходів про скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2009 року товариство з
обмеженою відповідальністю
«Мостобудівельний загін №73» (надалі -
позивач, ТОВ «Мостобудівельний загін
№73») звернулось до суду першої
інстанції з позовом, в якому просило
скасувати податкові
повідомлення-рішення Спеціалізованої
Державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Одесі Міжрегіонального Головного
управління Міндоходів (далі -
відповідач, СДПІ) від 27 лютого 2009 року:

- №00002437/0, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб в сумі 15 011,40 грн.
та застосовано штрафні санкції в сумі 30
022,80 грн;

- №00002337/0, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 296 894,00 грн. та
застосовано штрафні санкції в сумі 148
447,00 грн.

В обґрунтування позивач зазначив, що
констатація фактів порушення з його
боку податкового законодавства,
ґрунтується лише на сумнівах та
припущеннях податкового органу.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 20 вересня
2013 року адміністративний позов -
задоволено.

Суд визнав протиправними та скасував
податкові повідомлення-рішення СДПІ
від 27 лютого 2009 року за №00002437/0 та за
№00002337/0.

В апеляційній скарзі СДПІ ставиться
питання про скасування судового
рішення у зв'язку з порушенням судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи та
ухвалення нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Так, апелянт зазначив, що позивачем,
одночасно з виплатою добових витрат,
працівникам виплачувалися надбавки
(польове забезпечення) до тарифних
ставок і посадових окладів, які
встановлені умовами колективного
договору і саме ці виплати були
оподатковані відповідачем як такі, що
включаються до складу загального
місячного оподатковуваного доходу.

Окрім того, доводи суду першої
інстанції про те, що нікчемними
правочини можуть бути визнані лише
судом, апелянт спростовує ч. 2 ст. 215 ЦК
України, в якій зазначено, що визнання
судами нікчемних правочинів
недійсними не вимагається.

Представник апелянта в судовому
засіданні доводи апеляційної скарги
підтримав та просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому
засіданні суду апеляційної інстанції
проти апеляційної скарги заперечив та
просив рішення суду залишити без змін.

З'ясувавши обставини справи, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню на наступних підставах.

Так, судом першої інстанції
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що на підставі
проведеної податковим органом
планової виїзної перевірки позивача з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01 січня 2007 року по 30 вересня 2008
року, складений акт від 16 лютого 2009 року
№ 150/37/30126124 (а.с.12-64).

На підставі складеного акту, 27 лютого
2009 року СДПІ прийняло наступні
податкові повідомлення рішення:

- №00002437/0, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб в сумі 15 011,40 грн.
та застосовано штрафні санкції в сумі 30
022,80 грн. (а.с.10);

- №00002337/0, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 296 864,00 грн. та
застосовано штрафні санкції в сумі 148
447,00 грн. (а.с.11).

Підставою прийняття податкового
повідомлення-рішення про збільшення
суми грошового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб стали висновки
акту перевірки про порушення ТОВ
«Мостобудівельний загін №73» пп. 4.2.1 п.4.2
ст. 4 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» (який діяв на
час спірних правовідносин), в
результаті чого не утримано податок з
доходів фізичних осіб до бюджету на
суму 15 011,40 грн.

В обґрунтування даного порушення
ревізори зазначили, що позивачем в
порушення вимог вказаного Закону, при
нарахуванні та сплаті заробітної плати
за січень - липень 2007 року до складу
загального місячного оподаткованого
доходу не включені суми надбавок до
тарифних ставок та посадових окладів
за роз'їзний характер робіт, які
нараховані та виплачені працівникам
ТОВ «Мостобудівельний загін №73».

Підставою прийняття податкового
повідомлення-рішення про збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість стали висновки акту
щодо порушення позивачем пп. 7.4.1, пп. 7.4.5
п.7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» (якій діяв на час
спірних правовідносин), в результаті
чого занижено вказаний податок на суму
296 894,00 грн.

Зокрема, в обґрунтування даного
порушення зазначено, що позивач мав
господарські відносини з ТОВ «Астор і
Я», яке в свою чергу було позбавлене
цивільної дієздатності на вчинення
правочинів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
висновок податкового органу про
нікчемність правочинів між позивачем
та його контрагентом-постачальником
спростовуються дослідженими доказами.

Також, суд першої інстанції зазначив,
що надбавка за вахтовий метод роботи не
оподатковується податками і не
враховується при обчисленні
середнього заробітку, окрім того, така
надбавка є гарантованою
компенсаційною виплатою і не має
характеру доходів.

Згідно із вимогами ст. 159 КАС України,
судове рішення повинно бути законним
та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Колегія суддів вважає, що правова
позиція суду першої інстанції, яка
викладена у судовому рішенні,
відповідає вимогам ст.159 КАС України,
виходячи з наступного.

Так, суд першої інстанції вирішуючи
справу по суті обґрунтовано застосував
до спірних правовідносин наступні
нормативно - правові акти:

- Закон України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16 липня 1999
року № 996-XIV (далі-Закон №996);

- «Про податок на додану вартість»
від 03 квітня 1997 року №168/97-ВР (далі -
Закон №168/97);

- «Про податок з доходів фізичних
осіб» від 22 травня 2003 року № 889-IV
(далі-Закон №889);

- Наказ Міністерства України з
питань надзвичайних ситуацій та у
справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи
№147 від 20 травня 1999 року «Про
затвердження Тимчасового положення
про вахтовий метод організації робіт
на підприємствах МНС України»,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 01 жовтня 1999 року за №
667/3960 (далі-Тимчасове положення).

Вирішуючи питання щодо законності,
прийнятого СДПІ податкового
повідомлення-рішення №00002437/0 про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку з доходів фізичних осіб, суд
першої інстанції обґрунтованого
виходив із того, що до складу
загального місячного оподатковуваного
доходу включаються доходи у вигляді
заробітної плати, інші виплати та
винагороди, нараховані (виплачені)
платнику податку відповідно до умов
трудового або цивільно-правового
договору (п. 4.2.1. п. 4.2. ст.4 Закону №889),
надбавки до тарифних ставок та
посадових окладів за роз'їзний
характер роботи не мають характеру
доходу, а тому не можуть
оподатковуватись.

Відповідно до п.1.1 Тимчасового
положення, вахтовий метод (роз'їзний
характер роботи) - це особлива форма
організації робіт, що ґрунтується на
використанні трудових ресурсів поза
місцем їх постійного проживання за
умов, коли щоденна доставка
працівників до місця роботи і назад до
місця постійного проживання неможлива.

Згідно п.4.4 Тимчасового положення,
особам, які працюють за вахтовим
методом, за кожний день перебування на
вахті виплачується надбавка за
вахтовий метод роботи в розмірі,
передбаченому колективним договором.

Як вбачається з п.4.6 Тимчасового
положення, надбавка за вахтовий метод
роботи при підрахунку середнього
заробітку не враховується.

Отже, колегія суддів вважає, що
оскільки в структуру заробітної плати
надбавка за вахтовий метод роботи не
входить, то така надбавка
оподаткуванню не підлягає.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
про те, що надбавки за вахтовий метод
роботи мають характер доходів, входять
до структури заробітної плати та є
іншими виплатами або відносяться до
винагород суперечать вищевикладеному
законодавству.

Що стосується порушення щодо заниження
позивачем податку на додану вартість
по взаємовідносинам з ТОВ «Астор і Я»,
суд першої інстанції виходив з того, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи
(п.1 ст.9 Закону №996).

Тобто, дійсність господарський
операцій підтверджується первинними
документами, які фіксують факт їх
здійснення.

Не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), які не
підтверджені податковими накладними»
(п.п. 7.4.5 п. 7.4. ст. 7 Закону №168/97).

Між тим, в акті перевірки немає
зауважень стосовно наданих до
перевірки первинних документів, проте,
висновки акту базуються на постанові
Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 11 листопада 2008 року
(а.с.85-86), якою визнано недійсними
установчі документи та свідоцтво
платника податку на додану вартість
контрагента позивача ТОВ «Астор і Я» з
моменту видачі.

Тобто, єдиною підставою для визнання
правочинів недійсними, на думку
податківців, слугувало те, що ТОВ
«Астор і Я» укладаючи договори
поставки з позивачем не мало потрібний
обсяг цивільної дієздатності, тобто
здатності своїми діями набувати для
себе цивільних прав, а також здатності
своїми діями створювати для себе
цивільні обов'язки.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 13 лютого 2013
року постанова Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 11 листопада 2008
року скасована, провадження у справі за
позовом ДПІ у Ленінському районі м.
Миколаєва до ТОВ «Астор і Я» про
визнання недійсним установчих
документів - закрито.

В іншій частині прийнято нову
постанову, якою адміністративний позов
ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва
залишений без задоволення (а.с.150-152).

Отже, підстава, яка була головною
для СДПІ для висновків про нікчемність
правочинів - відпала, а тому суд першої
інстанції обґрунтовано дійшов
висновків про неправомірність
нарахування позивачу суми податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість у сумі 445 341 грн.

Відповідно до ч.1, 2 ст.71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Інших доказів щодо правомірності
нарахування позивачу суми податкового
зобов'язання за платежем: «Податок на
додану вартість», суб'єкт владних
повноважень в особі СДПІ - не надав.

Враховуючи наведене, доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують і не
дають підстав вважати, що судом при
розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
чи порушено норми процесуального
права.

Відповідно до вимог ст. 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої
Державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Одесі Міжрегіонального Головного
управління Міндоходів - залишити без
задоволення.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 20 вересня
2013 року у справі за адміністративним
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Мостобудівельний
загін №73» до Спеціалізованої
Державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Одесі Міжрегіонального Головного
управління Міндоходів про скасування
податкових повідомлень-рішень -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно після її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з моменту
виготовлення повного тексту судового
рішення.

Доповідач - суддя
І.О.Турецька

суддя Л.В.
Стас

суддя І.П.
Косцова

Повний текст ухвали складено 23.09.2014
року.