Справа № 2а-1089/11
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2014 р.
Справа № 9104/34893/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді:
Сапіги В.П.

суддів:
Обрізка І.М., Хобор Р.Б.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційні
скарги управління Пенсійного фонду
України в Галицькому районі м. Львова
та Сихівського відділу соціального
захисту управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради на
постанову Сихівського районного суду
м. Львова від 06.10.2011 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі м. Львова, Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради про визнання дій
неправомірними, зобов'язання вчинити
дії,-

В С Т А Н О
В И В :

14.06.2011 року позивач звернулася в суд
першої інстанції з адміністративним
позовом до управління Пенсійного фонду
України в Галицькому районі м. Львова,
Сихівського відділу соціального
захисту управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради, в
якому просить визнати протиправними
дії відповідачів щодо проведення
неналежним чином нарахування та
здійснення перерахунку раніше
призначеної додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю та
нарахуванні й виплаті в заниженому
розмірі щорічної допомоги на
оздоровлення як особі, котра
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи, зобов'язати відповідача
УПФУ в Галицькому районі м.Львова
починаючи з 2007 року провести
перерахунок та виплату державної
пенсії відповідно до ч.4 ст.54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (далі -
Закон №796-ХІІ) в розмірі 6-ми
мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії, за шкоду, заподіяну
здоров'ю відповідно до ст.50 Закону
№796-ХІІ в розмірі 50% від мінімальної
пенсії за віком, встановленої абз.1 ч.1
ст.28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" в розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, в порядку,
передбаченому ч.3 ст.67 Закону №796-ХІІ,
зобов'язати відповідача - Сихівський
ВСЗ УСЗ ДГП ЛМР провести нарахування та
виплату їй щорічної грошової допомоги
на оздоровлення виходячи з розміру 4-ох
мінімальних заробітних плат
відповідно до ст.48 Закону №796-ХІІ з
моменту виникнення у неї права на
виплату такої, стягнути відповідно до
ст.90, 94 КАС України витрати на правову
допомогу в розмірі 500,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що вона є особою, що
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи, віднесена 1 категорії та
являється інвалідом 3 групи внаслідок
аварії на ЧАЕС та отримує пенсію,
призначену їй відповідно до Закону
№796-ХІІ, однак така виплачуються їй в
меншому розмірі ніж передбачено
законодавством, крім того вона має
право на отримання щорічної
одноразової допомоги на оздоровлення,
однак відповідачем - Сихівським ВСЗ УСЗ
ДГП ЛМР виплата такої допомоги
проведена в значно меншому розмірі, ніж
передбачено ст.48 Закону №796-ХІІ, згідно
якої така встановлена в розмірі
чотирьох мінімальних заробітних плат.

Ухвалою Сихівського районного суду
м.Львова від 06.10.2011р. позов ОСОБА_2 в
частині позовних вимог за період з
01.01.2007р. по 13.12.2010р. залишено без
розгляду.

Постановою Сихівського районного суду
м. Львова від 06.10.2011 року позов
задоволено. Зобов'язано управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі м.Львова здійснити перерахунок
та виплату ОСОБА_2 пенсії відповідно до
ст.50, ч.4 ст.54 Закону №796-ХІІ державної
пенсії в розмірі 6 мінімальних пенсій
за віком та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 50%
мінімальної пенсії за віком, виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком,
визначеної абз.1 ч.1 ст.28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", починаючи з
14.12.2010 року до 22.07.2011 року включно, з
врахуванням виплачених сум. Також
зобов'язано Сихівський відділ
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради провести ОСОБА_2
перерахунок та виплату щорічної
допомоги на оздоровлення за 2011р.
відповідно до ст.48 Закону №796-ХІІ
виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати, визначеного на день
виплати допомоги, в розмірі чотирьох
мінімальних заробітних плат, з
врахуванням виплачених сум.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі м. Львова оскаржило його в
апеляційному порядку, вважає, що судом
першої інстанції при винесенні
постанови неповністю з'ясовано
обставини справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи,
порушено норми матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, а тому
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та винести нову постанову,
якою у задоволенні позовних вимог
відмовити в повному обсязі з підстав,
викладених в апеляційній скарзі.

Також не погодившись із рішенням суду,
його оскаржив відповідач - Сихівський
відділ соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради, вважає, що оскаржувана
постанова в частині задоволення
позовних вимог до Сихівського ВСЗ УСЗ
ДГП ЛМР є незаконною, необґрунтованою,
прийнятою з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
з неповним з'ясуванням обставин справи,
що мають значення для справи, а тому
просить її скасувати та прийняти нову
постанову, якою відмовити позивачу у
задоволенні позовних вимог з підстав,
викладених в апеляційній скарзі.

Апелянти обґрунтовують свої скарги
аналогічно запереченням на позов.

У відповідності до ч. 1 до ст. 197 КАС
України суд апеляційної інстанції
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційних скарг, суд апеляційної
інстанції вважає, що такі задоволенню
не підлягабть з наступних підстав.

Встановлено, що позивач ОСОБА_2
відноситься до осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1
категорії, є інвалідом ІІІ групи, що
підтверджується відповідним
посвідченням серії та довідкою МСЕК.
та має право на пенсію по інвалідності
на підставі ст. 54 Закону №796-ХІІ та
додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров`ю на підставі ст. 50 Закону
№796-ХІІ. Крім того має право на
отримання грошової допомоги на
оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону
№796-ХІІ.

Право позивача на одержання
пенсії для інваліда, щодо якого
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою та допомоги на
оздоровлення відповідно до Закону
№796-ХІІ відповідачами не оспорюється
та доказуванню не підлягає у
відповідності до ст. 72 ч. 3 КАС України.

Відповідно до вимог ч.3 ст.46 Конституції
України пенсії, інші види соціальних
виплат та допомоги, що є основним
джерелом існування, мають
забезпечувати рівень життя, не нижчий
від прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Статтею 49 №796-ХІІ передбачено, що
пенсії особам, віднесеним до категорій
1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а)
державної пенсії; б) додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що
пенсія позивача у відповідності до ст.
54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» як інваліда ІІІ групи не
може бути нижчою як 6 мінімальних
пенсій за віком, цією ж нормою
передбачено, що розмір прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначається на момент
виплати пенсії згідно із Законом про
Державний бюджет України та не може
коригуватися іншими
нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 50 даного Закону
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, інвалідам ІІІ групи,
віднесеним до першої категорії,
виплачується у розмірі 50 % мінімальної
пенсії за віком. Порядок обчислення
пенсії по інвалідності, що настала
внаслідок каліцтва чи захворювання
пов`язаного з Чорнобильською
катастрофою, визначається Кабінетом
Міністрів України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 КАС
України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що при визначенні розміру пенсій
позивачу застосуванню підлягають не
постанова Кабінету Міністрів України
«Про підвищення розмірів пенсій та
інших соціальних виплат окремим
категоріям пенсіонерів, фінансування
яких здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету», оскільки остання
істотно звужує обсяг встановлених
законом прав позивача, а ст.50 та ст.54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Положення ч.3 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», на думку колегії суддів,
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) для обрахування інших пенсій
чи доплат, пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого,
крім передбаченого ч. 1 цієї статті,
мінімального розміру пенсії за віком.

Обчислення пенсії по інвалідності, що
настала внаслідок каліцтва чи
захворювання, і пенсії у зв'язку з
втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи
визначається Кабінетом Міністрів
України, однак надання законодавцем
такого права Кабінету Міністрів
України не означає, що останній,
встановлюючи такий порядок, може
допустити звуження змісту та обсягу
прав позивача, встановлених цим же
Законом. Тобто, Кабінет Міністрів
України повинен був встановити
зазначений порядок, не порушуючи
положень цього Закону, в тому числі й
інших законів, якими встановлено
розміри мінімальної пенсії за віком.

Зі статей 50 та 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» випливає,
що під час визначення розміру пенсії та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, за основу їх
нарахування береться мінімальна
пенсія за віком.

Згідно з законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими частиною першою статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

З огляду на викладене суд апеляційної
інстанції дійшла до висновку, що
положення ч. 3 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом. Разом з тим, наявність такої
норми за відсутності іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання пенсії і щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров»ю, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, як це
встановлено статтями 50 та 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ч. 3 ст. 67 Закону №796-ХІІ,
яка набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у
разі збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
підвищується розмір пенсії, визначений
відповідно до статті 54 цього Закону, а
також розмір додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, особам,
віднесеним до 1,2,3,4 категорій та розмір
щомісячної компенсації сім'ям за
втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є
імперативною, свідчить, що підставою
для перерахунку пенсії є встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму і
цей перерахунок здійснюється з дня
встановлення цього мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний розмір
пенсій за віком встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір
пенсії за віком залежить від нового
розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки позивачу слід визначати
пенсію, виходячи з мінімальної пенсії
за віком, яка встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, то в разі
збільшення розміру цього прожиткового
мінімуму перерахунок пенсії позивачу
повинен проводитись, виходячи з нового
розміру мінімальної пенсії за віком.

Аналізуючи положення законодавства,
які регулюють спірні правовідносини,
суд приходить до висновку, що
нарахування та виплата пенсії у 2010-2011
роках повинна проводитись за нормами
ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», оскільки такі не були
зупинені чи обмежена іншими
нормативними актами.

На виконання пункту 7 Закону України
«Про внесення змін до Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік» Кабінетом Міністрів України
06.07.2011р. прийнято постанову № 745 «Про
встановлення деяких розмірів виплат,
що фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», яка набрала
чинності з дня опублікування такої в
Урядовому кур'єрі, 2011, 23.07.2011 № 133 -
23.07.2011р. Оскільки даною постановою
змінено розміри належних позивачу
виплат, такі зміни визнані
конституційними.

За таких обставин суд апеляційної
інстанції приходить до переконання про
вірне задоволення судом першої
інстанції позовних вимог щодо
зобов'язання управління Пенсійного
фонду України в Галицькому районі м.
Львова провести нарахування та виплату
на користь позивача державної та
додаткової пенсій за періоди з 14.12.2010
року по 22.07.2011 року у відповідності до
ст.ст. 50, 54 Закону №796-ХІІ.

Оскільки функції з призначення,
нарахування та виплати пенсії позивачу
здійснює Пенсійний фонд України в
особі управління Пенсійного фонду
України в Галицькому районі м. Львова,
обов'язок щодо нарахування і виплати
спірних пенсій правильно покладено на
відповідача у справі.

Достатніх правових підстав чи
застережень щодо неможливості
підвищення пенсії позивача у
передбаченому ст.ст. 50, 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» розмірах
суд апеляційної інстанції не вбачає.

Щодо вимоги позивачки про проведення
перерахунку та виплати недоплачених
сум щорічної грошової допомоги на
оздоровлення суд першої інстанції
прийшов до висновку, що відповідно до
ч.4 ст.48 Закону №796-ХІІ щорічна допомога
на оздоровлення інвалідам ІІІ групи,
захворювання яких пов'язане з
наслідками Чорнобильської катастрофи,
органами соціального захисту
населення виплачується в розмірі
чотирьох мінімальних заробітних плат.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік» хоча і надано право
Кабінету Міністрів України
встановлювати розміри соціальних
виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах в межах
асигнувань передбачених за
відповідними бюджетними програмами,
однак жодних змін вказаним законом у
ст.48 Закону №796-ХІІ внесено не було.

З огляду на загальні засади пріоритету
законів над підзаконними нормативними
актами при визначенні розміру щорічної
допомоги на оздоровлення, що
передбачена Законом України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", необхідно
було керуватися ст.48 цього Закону, а не
постановою Кабінету Міністрів України
№562 від 12.07.2005р. "Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", що була чинною на час
виплати даної допомоги в 2011 році.
Відтак призначення і виплата допомоги
на оздоровлення повинна була
здійснюватись виходячи з її розміру, що
становить по Закону, зокрема для
інвалідів ІІІ групи чотири мінімальні
заробітні плати. Розмір мінімальної
заробітної плати визначається на
момент виплати.

Згідно постанови КМУ від 30.05.2007р. №790
"Про затвердження типових положень про
Головне управління праці та
соціального захисту населення
обласної, Київської міської,
управління праці та соціального
захисту населення Севастопольської
міської і про управління праці та
соціального захисту населення
районної, районної у м.Києві та
Севастополі державної адміністрації"
призначення та виплата соціальної
допомоги, компенсації та інших
соціальних виплат, установлених
законодавством, здійснюється органами
праці та соціального захисту населення
за місцем проживання їх отримувача.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів погоджується
та вважає, що Сихівський відділ
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради є належним відповідачем й
відсутня потреба про залучення в
якості третіх осіб Міністерство
фінансів України, Державне
казначейство України та Міністерство
соціальної політики України.

Суд першої інстанції вірно визнав дії
відповідача Сихівського ВСЗ УСЗ ДГП
ЛМР незаконними та зобов'язав його
провести перерахунок та виплату
позивачу недорахованих сум на
оздоровлення за 2011р.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

В зв'язку з цим, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що суд першої
інстанції при вирішенні даної справи
всебічно, повно та об'єктивно встановив
обставини справи, дослідив та оцінив
всі докази, які містяться в матеріалах
справи.

З огляду на таке, наведені в
апеляційних скаргах доводи не
викликають сумнівів щодо правильності
висновків суду першої інстанції та
застосування норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційні скарги без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
апеляційні скарги належить залишити
без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 160, 195, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. 200, ст. 205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд
апеляційної інстанції,-

У Х В А Л И В
:

Апеляційні скарги управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі м. Львова та Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради залишити без задоволення.

Постанову Сихівського районного суду
м. Львова від 06.10.2011 року у справі №
2а-1089/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя :
В.П. Сапіга

Судді:
І.М. Обрізко

Р.Б.Хобор