Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2014-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/56540/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Кобилянського М.Г.,

Юрченка В.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою управління
Пенсійного фонду України в місті
Ровеньки Луганської області на
постанову Ровеньківського міського
суду Луганської області від 10 лютого 2010
року та ухвалу колегії суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області
від 07 травня 2012 року в справі за позовом
ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду
України в місті Ровеньки Луганської
області про зобов'язання підвищити
пенсію,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2009 року позивач звернувся в
суд з адміністративним позовом, в якому
зазначав, що відповідач в порушення
вимог статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
протягом 2007-2008 років не підвищував
пенсію на 30 відсотків мінімальної
пенсії за віком, внаслідок чого виникла
заборгованість, яку просив стягнути.

Постановою Ровеньківського міського
суду Луганської області від 10 лютого 2010
року, залишеною без змін ухвалою
колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Луганської області від 07 травня 2012
року, позов задоволено частково:
зобов'язано здійснити нарахування та
виплату підвищення до пенсії як дитині
війни з 09 липня по 31 грудня 2007 року та з
22 травня по 31 грудня 2008 року включно,
щомісячно з урахуванням фактично
отриманих сум, відповідно до вимог
статті 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» у розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач має право на
підвищення пенсії на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком відповідно
до вимог статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» і таке
підвищення протягом 2007-2008 років не
проводилося.

Частково задовольняючи позов суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що строк звернення до суду позивачем
було пропущено з поважних причин, права
позивача щодо грошового розміру
державної соціальної підтримки
порушені та підлягають поновленню з
урахуванням Рішення Конституційного
суду України від 09 липня 2007 року та
Рішення Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі колегія суддів
приходить до висновку про закриття
провадження у справі з таких підстав.

Під час розгляду справи судами
попередніх інстанцій встановлено, що
ОСОБА_4 був віднесений до категорії
дітей війни та отримував пенсію за
віком.

Статтею 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», яка
регулює питання державної соціальної
підтримки дітей війни, дітям війни до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, виплачується
підвищення у розмірі надбавки,
встановленої для учасників війни.

Відповідно до вимог статті 7 вказаного
Закону фінансове забезпечення
державних соціальних гарантій,
передбачених цим Законом, здійснюється
за рахунок коштів Державного бюджету
України.

Пунктом 12 статті 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік» дію
статті 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» зупинено на 2007 рік.

Рішенням Конституційного Суду України
від 09 липня 2007 року (справа про
соціальні гарантії громадян) положення
пункту 12 статті 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»
визнані неконституційними з дня
ухвалення цього рішення.

Таким чином з 09 липня 2007 року вихідним
критерієм обрахунку підвищення пенсії
дітям війни виступав мінімальний
розмір пенсії за віком, який відповідно
до частини першої статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
обчислювався виходячи з визначеного
законом прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Частиною третьої статті 62 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік» із змінами внесеними Законом
України «Про внесення змін до Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік» від 15 березня 2007 року
встановлено, що для визначення
мінімального розміру пенсії за віком
відповідно до абзацу 1 частини першої
статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» з 1 квітня та з 1 жовтня 2007
року застосовується прожитковий
мінімум для осіб, які втратили
працездатність, визначений абзацом 5
частини 1 цієї статті, збільшений на 1
відсоток.

Пунктом 41 розділу II Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» текст
статті 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» було викладено в
такій редакції:

«Дітям війни (крім тих, на яких
поширюється дія Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту») до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, виплачується підвищення у
розмірі надбавки, встановленої для
учасників війни.

Ветеранам війни, які мають право на
отримання підвищення до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, відповідно до цього Закону та
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» дане підвищення провадиться
за їх вибором згідно з одним із
законів».

Положення пункту 41 розділу II вказаного
Закону втратили чинність, як такі, що є
неконституційними на підставі Рішення
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року (справа щодо предмета та
змісту закону про Державний бюджет
України) й державна соціальна
підтримка дітей війни підлягала
виплаті виходячи з мінімального
розміру пенсії за віком, який, як
зазначалося, відповідно до частини
першої статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» обчислювався виходячи з
визначеного законом прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність.

Вихідним критерієм обрахунку
підвищення пенсії дітям війни був
мінімальний розмір пенсії за віком,
який відповідно до частини першої
статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» обчислювався виходячи з
визначеного законом прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність.

Положення частини третьої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» стосовно застосування
мінімального розміру пенсії за віком,
встановленого частиною першої цієї
статті, тільки щодо визначення
розмірів пенсій, призначених згідно з
цим Законом, не є перешкодою для
застосування даної величини
мінімального розміру пенсії за віком
до обрахування інших пенсій чи доплат,
пов'язаних з мінімальною пенсією за
віком, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого, крім
передбаченого частиною першою цієї
статті мінімального розміру пенсії за
віком.

Отже право на підвищення пенсії, що
передбачене статтею 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни», у
2007 році порушено з 09 липня 2007 року, а у
2008 році з 22 травня 2008 року, тобто з дня
визнання неконституційними положень
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік» та Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» щодо дії
статті 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни».

Вирішуючи спір, суди попередніх
інстанцій прийшли до обґрунтованого
висновку про те, що строк звернення до
суду позивачем було пропущено з
поважних причин, з 09 липня 2007 року та з 22
травня 2008 року суб'єкт владних
повноважень порушив право позивача як
дитини війни на соціальний захист.

Обставини щодо дотримання строку
звернення до адміністративного суду
досліджувалися й отримали правову
оцінку, внаслідок якої суди попередніх
інстанцій прийшли до висновку про
поважність причин пропуску строку
звернення до суду.

Ухвалою судді Вищого
адміністративного суду України від 16
жовтня 2012 року від-крито касаційне
провадження за касаційною скаргою
управління Пенсійного фонду України в
місті Ровеньки Луганської області на
постанову Ровеньківського міського
суду Луганської області від 10 лютого 2010
року та ухвалу колегії суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області
від 07 травня 2012 року в справі за позовом
ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду
України в місті Ровеньки Луганської
області про зобов'язання підвищити
пенсію.

Як вбачається з копії свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_1 від 29 березня 2011
року, виданого Відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
Ровеньківського міського управління
юстиції у Луганській області, ОСОБА_4
помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Пунктом 5 частини першої статті 157
Кодексу адміністративного судочинства
України встановлено, що суд закриває
провадження у праві у разі смерті або
оголошення в установленому законом
порядку померлою особи, яка була
стороною у справі, якщо спірні
правовідносини не допускають
правонаступництва.

Відповідно до пункту 4 частини першої
статті 1219 Цивільного кодексу України
не входять до складу спадщини права та
обов'язки, що нерозривно пов'язані з
особою спадкодавця, зокрема, права на
аліменти, пенсію, допомогу або інші
виплати, встановлені законом, тобто
правонаступництво щодо виплат, які є
предметом позовних вимог у справі, не
допускається.

За правилами статті 228 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судові рішення в касаційному порядку і
залишає позовну заяву без розгляду або
закриває провадження у справі з
підстав, встановлених статтями 155 і 157
цього Кодексу. Суд касаційної
інстанції визнає законні судові
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій такими, що втратили законну
силу і закриває провадження у справі,
якщо після їх ухвалення виникли
обставини, які є підставою для закриття
провадження у справі, та ці судові
рішення ще не виконані.

Оскільки суди першої та апеляційної
інстанцій за наслідками розгляду
справи не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень, суд
касаційної інстанції визнає законні
рішення судів попередніх інстанцій
такими, що втратили законну силу.

Керуючись статтями 222, 223, 228, 157, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Постанову Ровеньківського міського
суду Луганської області від 10 лютого 2010
року та ухвалу колегії суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області
від 07 травня 2012 року визнати такими, що
втратили законну силу.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_4
до управління Пенсійного фонду України
в місті Ровеньки Луганської області
про зобов'язання підвищити пенсію
закрити.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г.
Кобилянський /підпис/ В.В. Юрченко
/підпис/