Справа № 872/10221/13
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 червня 2014 рокусправа № 804/1133/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Ясенової Т.І.

суддів: Головко
О.В. Суховарова А.В.

секретар судового засідання:
Троянов А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
адміністративну справу за апеляційною
скаргою фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 14 березня
2013 року у справі № 804/1133/13-а за позовом
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до
Західно-Донбаської об'єднаної
державної податкової інспекції
Дніпропетровської області Державної
податкової служби про скасування
податкових повідомлень - рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернулась до суду із адміністративним
позовом до Західно-Донбаської
об'єднаної державної податкової
інспекції Дніпропетровської області
Державної податкової служби з
позовними вимогами про скасування
податкових повідомлень-рішень від 26
грудня 2012 року № та № .

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 14
березня 2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

В основу висновків суду першої
інстанції про відмову у задоволенні
позову покладено висновки акта
перевірки та доведеність податковим
органом порушення позивачем
податкового законодавства.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, що призвело до
неправильного вирішення справи,
просить скасувати оскаржувану
постанову та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача, заперечуючи
проти задоволення апеляційної скарги
посилається на її безпідставність та
просить залишити без змін постанову
суду першої інстанції як законну та
обґрунтовану.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
рішення суду першої інстанції, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, правильність застосування судом
норм законодавства, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що у період з 14
листопада 2012 року по 4 грудня 2012 року
посадовими особами Західно-Донбаської
ОДПІ проведено документальну планову
виїзну перевірку
фінансово-господарської діяльності з
питань дотримання фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 вимог
податкового та іншого законодавства за
період з 1 січня 2011 року по 31 грудня 2011
року.

За результатами проведеної перевірки
складено акт від 11 грудня 2012
№156-17/2-, за висновками якого
встановлено порушення фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1:

- пункту 6 статті 128 Господарського
кодексу України - неналежне ведення
обліку доходів та витрат;

- пункту 177.2 статті 177 Податкового
кодексу України - заниження
оподатковуваного доходу за період з 1
січня 2011 року по 31 грудня 2011 року, в
результаті чого донараховано податок
на доходи фізичних осіб від
підприємницької діяльності за
перевіряємий період на суму 34581,19 грн.;

- пункту 51.1 статті 51, підпунктів 176.2 «б»
та 176.2 статті 176 Податкового кодексу
України - податкові розрахунки сум
доходу нарахованого (сплаченого) на
користь платників податків, а також сум
нарахованого та утриманого з них
податку (відомості за формою 1 ДФ) до
Західно-Донбаської ОДПІ надано в
неповному обсязі за І квартал 2011 року
(термін подачі з 1 квітня 2011 року по 9
травня 2011 року) та за ІІ квартал 2011 року
(термін подачі з 1 липня 2011 року по 9
серпня 2011 року);

- статей 185, 187, 188, 192, підпункту 198.3 статті
198 Податкового кодексу України -
заниження податкових зобов'язань та
завищення податкового кредиту, за
рахунок чого занижено податок на
додану вартість за період з 1 січня 2011
року по 31 грудня 2011 року на загальну
суму 70246 грн., в тому числі по періодах:
січень 2011 року - 2539 грн., лютий 2011 року -
5293 грн., березень 2011 року - 3488 грн.,
квітень 2011 року - 2534 грн., травень 2011
року - 14837 грн., червень 2011 року - 8875 грн.,
липень 2011 року - 6280 грн., вересень 2011
року - 26400 грн.

На підставі акту перевірки
Західно-Донбаською ОДПІ
Дніпропетровської області Державної
податкової служби прийнято:

- податкове повідомлення-рішення від 26
грудня 2012 року №, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на доходи фізичних
осіб, що сплачується фізичними особами
за результатами річного декларування,
на суму 43226,49 грн., у тому числі за
основним платежем 34581,19 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) 8645,3 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 26
грудня 2012 року №, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на додану вартість
на суму 78417 грн., у тому числі за
основним платежем 70246 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) 8171
грн.

Стосовно донарахування податку на
доходи фізичних осіб суд першої
інстанції погодився з висновками
податкового органу про порушення ФОП
ОСОБА_1 підпунктів 14.1.13, 14.1.257 пункту 14.1
статті 14, підпункту 177.2 статті 177
Податкового кодексу України, в
результаті чого позивачем занижено
валові доходи 2011 року у сумі 132000,00 грн.
по заборгованості перед ТОВ „АЛЬТІМ-М",
по якій у вересні 2011 року закінчився
строк позовної давності та яку в
подальшому не буде сплачено ТОВ
„АЛЬТІМ-М" у зв'язку з припиненням
юридичної особи-підприємства.

Колегія суддів не погоджується такими
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Судом встановлено, що між ФОП ОСОБА_1 та
ТОВ „АЛЬТІМ-М" 01 вересня 2008 року
укладено договір № 01/09-08 на постачання
селітри. Відповідно до п.1 вказаного
Договору Постачальник - ТОВ „АЛЬТІМ-М"
зобов'язується поставити Покупцю - ФОП
ОСОБА_1 товар у кількості та за ціною
вказаних у накладних виписаних
Постачальником на підставі заявок
Покупця. Поставка товару протягом
строку дії та загальної суми договору
відбувається партіями. Строк дії
договору визначено до 31.12.2008 року та
передбачено пролонгацію договору на
наступний рік.

На виконання вказаного договору ТОВ
„АЛЬТІМ-М" поставлено ФОП ОСОБА_1 товар
та видано накладну, рахунок та
податкову накладну від 10.09.2008 №4875 на
поставку селітри на суму 313500,00грн. в т.ч.
ПДВ 52250,00 грн.

Відповідно до платіжного доручення від
19.09.2008 №488 ФОП ОСОБА_1 перераховано ТОВ
„АЛЬТІМ-М" 181500,00 грн., в т.ч. ПДВ 30250,00 грн.
за поставлений товар.

Відповідно до акту звірки розрахунків
станом на 31.12.2008 наявна заборгованість
у сумі 132000,00 грн.

30.04.2009 року ФОП ОСОБА_1 направлено на
адресу ТОВ „АЛЬТІМ-М" лист № 30/04-09 з
проханням відстрочити сплату боргу за
вказаним договором.

Постановою Господарського суду від 14
травня 2009 року №Б29/73-09 ТОВ „АЛЬТІМ-М"
визнано банкрутом, скасовано державну
реєстрацію 16 червня 2009 року та
підприємство знято з податкового
обліку 26 червня 2009 року.

Відповідно до статті 42 Господарського
кодексу України підприємництво - це
самостійна, систематична, на власний
ризик господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.

Оподаткування доходів, отриманих
фізичною особою - підприємцем від
здійснення господарської діяльності,
крім осіб, що обрали спрощену систему
оподаткування, регулюється ст. 177
Податкового кодексу.

Відповідно до підпункту 164.1.3 пункту 164.1
статті 164 Податкового кодексу України
загальний річний оподатковуваний
дохід дорівнює сумі загальних місячних
оподатковуваних доходів, іноземних
доходів, отриманих протягом такого
звітного податкового року, доходів,
отриманих фізичною особою -
підприємцем від здійснення
господарської діяльності згідно зі ст.
177 цього Кодексу, та доходів, отриманих
фізичною особою, яка здійснює
незалежну професійну діяльність
згідно зі ст. 178 цього Кодексу.

Підпунктом 177.2 статті 177 ПК України
визначено, що об'єктом оподаткування є
чистий оподатковуваний дохід, тобто
різниця між загальним оподатковуваним
доходом (виручка у грошовій та не
грошовій формах) і документально
підтвердженими витратами, пов'язаними
з господарською діяльністю такої
фізичної особи - підприємця.

Відповідно до пункту 177.4 статті 177
Кодексу до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III ПК України

Підпунктом 138.1 статті 138 Кодексу
встановлено, що до витрат операційної
діяльності включаються витрати, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту
138.10,пунктом 138.11 цього Кодексу.

За нормами Податкового кодексу
заборгованість по зобов'язаннях, за
якою минув строк позовної давності
відносить до безнадійної
заборгованості.

Відповідно до підпункту 14.1.257 пункту 14.1
статті 14 ПК України сума
заборгованості одного платника
податків перед іншим платником
податків, що не стягнута після
закінчення строку позовної давності,
вважається безповоротною фінансовою
допомогою.

Отже, для віднесення сум
заборгованості до безповоротної
фінансової допомоги мають бути
наявними виключні правові підстави,
визначені підпунктом 14.1.257 пункту 14.1
статті 14 ПК України, однією з яких є
закінчення строку позовної давності за
зобов'язаннями, і серед яких відсутня
така підстава як припинення юридичної
особи контрагента.

Статтею 256 ЦК України встановлено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Загальна позовна давність, відповідно
до статті 257 ЦК України, встановлена
тривалістю у три роки.

При цьому, відповідно до статті 261 ЦК
України за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання. За зобов'язаннями, строк
виконання яких не визначений або
визначений моментом вимоги, перебіг
позовної давності починається від дня,
коли у кредитора виникає право
пред'явити вимогу про виконання
зобов'язання. Якщо боржникові
надається пільговий строк для
виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Статтею 264 ЦК України встановлено,
що перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної
давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу
позовної давності, до нового строку не
зараховується.

До дій, що свідчать про визнання боргу
або іншого обов'язку, можуть, з
урахуванням конкретних обставин
справи, належати:

- визнання пред'явленої претензії;

- зміна договору, з якої вбачається, що
боржник визнає існування боргу, а так
само прохання боржника про таку зміну
договору;

- письмове прохання відстрочити сплату
боргу;

- підписання уповноваженою на це
посадовою особою боржника разом з
кредитором акта звірки
взаєморозрахунків, який підтверджує
наявність заборгованості в сумі, щодо
якої виник спір;

- письмове звернення боржника до
кредитора щодо гарантування сплати
суми боргу;

- часткова сплата боржником або з його
згоди іншою особою основного боргу
та/або сум санкцій.

Договором укладеним між позивачем та
ТОВ „АЛЬТІМ-М" від 01.09.2008 не визначено
строку виконання сторонами
зобов'язань.

Позивачем 30.04.2009, до закінчення строку
позовної давності по зобов'язанню,
направлено на адресу ТОВ „АЛЬТІМ-М"
письмове звернення з проханням
відстрочити сплату боргу за вказаним
договором, чим, відповідно до статті 264
ЦК України було перервано строк
позовної давності та її перебіг
розпочався заново з 30.04.2009 року та
відповідно строк виконання
зобов'язання закінчується 30.04.2012 року.

Отже, висновки податкового органу, з
якими погодився суд першої інстанції,
про заниження позивачем валових
доходів 2011 року у сумі 132000,00 грн. по
заборгованості перед ТОВ „АЛЬТІМ-М" по
якій у вересні 2011 року закінчився строк
позовної давності, є безпідставними.

Судом першої інстанції встановлено, що
ФОП ОСОБА_1 було реалізовано олію
соняшникову та макуху соняшникову
нижче ціни придбання насіння
соняшника, яке використано на
виготовлення олії та макухи. Суд дійшов
висновку, що з даних операцій не
вбачається прагнення позивача на
отримання доходу від здійснення
господарської діяльності. Реалізація
позвачем олії соняшникової та макухи
соняшникової за ціною нижчою ціни
придбання насіння соняшника стало
причиною заниження податку з доходів
фізичних осіб, так як по даним
операціям сума валових витрат
перевищила суму валових доходів.

За приписами підпункту14.1.27 пункту 14.1
статті 14 ПК України витрати - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до підпункту 138.1.1 пункту 138.1
статті 138 ПК України до витрат
операційної діяльності, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, включають: собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Згідно пункту 138.2 статті 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.8. статті 138 ПК
України собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг.

Підпунктом 139.1.9. статті 139 ПК України
встановлено, що не включаються до
складу валових витрат - витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

У відповідності до підпункту 14.1.228
пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу
України собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг для цілей розділу III цього
Кодексу - витрати, що прямо пов'язані з
виробництвом та/або придбанням
реалізованих протягом звітного
податкового періоду товарів, виконаних
робіт, наданих послуг, які визначаються
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку, що
застосовуються в частині, яка не
суперечить положенням цього розділу.

Компенсація, у розумінні статті 135.1 ПК
України, яка визначає порядок
визначення доходів та їх склад, на
відміну від собівартості є доходом,
отриманим в будь-якій формі від
реалізації товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, тобто компенсує
витрати платника податків на придбання
або виготовлення товарів або послуг.

Якщо собівартість товару
безпосередньо складається з фактичних
витрат підприємства, пов'язаних з
виробництвом та реалізацією продукції
(наданням послуг), то ринкова ціна
такого товару (послуг) залежить від
кон'юнктури ринку, ці поняття не є
тотожними і можуть відрізнятись
залежно від економічних факторів. Отже,
собівартість товару (послуг) не впливає
безпосередньо на розмір доходу від
його реалізації.

Збитковість господарської діяльності
не може бути підставою для визначення
такої діяльності як негосподарської.
Неотримання підприємством доходу від
окремої господарської операції не
свідчить про те, що така операція не
пов`язана з господарською діяльністю
підприємства, оскільки при здійсненні
господарських операцій існує
звичайний комерційний ризик не
отримати дохід від конкретної
операції.

Отже операції з продажу продукції, у
тому числі за ціною, нижчою від
собівартості, відображається у
податковому обліку на загальних
підставах. Дохід визнається в розмірі
договірної вартості, але не менше
отриманої суми компенсації,
собівартість виготовленої та
реалізованої продукції складається з
витрат, пов'язаних з виробництвом
продукції. База оподаткування операцій
з постачання продукції, у тому числі за
ціною, нижчою від собівартості
продукції, визначається виходячи з її
договірної вартості.

Віднесення позивачем до валових витрат
сум на закупку сировини за
перевіряємий період підтверджується
первинними документами, що не
заперечується податковим органом та
зауважень щодо оформлення цих
документів в акті перевірки не
викладено.

Також податковим органом зроблено
висновок про порушення позивачем вимог
підпункту 198.3 статті 198 ПК України щодо
віднесення до складу податкового
кредиту суми ПДВ з вартості отриманого
товару, який не відноситься до складу
валових витрат в результаті здійснення
реалізації продукції за ціною нижчою
ціни придбання сировини, суми які не
пов'язані з веденням господарської
діяльності підприємця (отримання
доходу), чим завищено податковий
кредит.

При цьому податковим органом не подано
жодного доказу на підтвердження
обставин, які виключають можливість
віднесення витрат за збитковими
операціями до валових витрат та
податкового кредиту, як-то завідоме не
направлення операції на отримання
доходу, вчинення цієї операції
виключно з метою отримання податкової
вигоди, фіктивність операції тощо.

З огляду на викладене вказані висновки
податкового органу є необґрунтованими.

Відповідно до пункту185.1 статті185 ПК
України об'єктом оподаткування є
операції платників податку з:
постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю.

Пунктом 187.1 статті 187 ПК України датою
виникнення податкових зобов'язань з
постачання товарів/послуг вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше: а)
дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; б) дата відвантаження товарів,
а в разі експорту товарів - дата
оформлення митної декларації, що
засвідчує факт перетинання митного
кордону України, оформлена відповідно
до вимог митного законодавства, а для
послуг - дата оформлення документа, що
засвідчує факт постачання послуг
платником податку.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

В силу пункту 198.2 статті 198 цього
Кодексу датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з пункту 198.3 статті 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з
безпосереднім придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України
встановлено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, умовою для виникнення у
платника податку права на формування
податкового кредиту є придбання
платником податків товарів (послуг) для
використання їх в своїй господарській
діяльності. Підставою для виникнення
такого права є податкова накладна,
виписана контрагентом платника
податків, який зареєстрований як
платник податку на додану вартість.

Відповідно до матеріалів справи
первинними документами позивача
підтверджується використання
придбаних паливно-мастильних
матеріалів для забезпечення
транспортування сировини та готової
продукції контрагентам, що відносить
до господарської діяльності позивача.
Необхідність здійснення поставок
товарів в межах господарських операцій
позивача підтверджується договорами
поставки. Право на віднесення
сплачених сум ПДВ по придбанню
паливно-мастильних матеріалів
підтверджується податковими
накладними.

Отже висновки суду першої інстанції
про завищення позивачем податкового
кредиту за перевіряємий період з
огляду на те, що сума була сплачена у
зв'язку з придбанням позивачем
паливно-мастильних матеріалів, які не
використовувались у господарській
діяльності позивача є
необґрунтованими.

На підставі встановлених обставин
справи та наведених норм матеріального
права колегія суддів вважає також
помилковими висновки суду першої
інстанції про порушення позивачем
вимог статті 185 ПК України щодо
заниження податкового зобов'язання по
податку на додану вартість за вересень
2011 року по заборгованості перед ТОВ
„АЛЬТІМ-М".

З огляду на викладене, допущене судом
першої інстанції порушення норм
процесуального та матеріального права
призвело до неправильного вирішення
справи та є підставою для скасування
оскаржуваної постанови суду із
прийняттям нової постанови про
задоволення позову.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202, 205,
207 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 14
березня 2013 року у справі № 804/1133/13-а -
скасувати із прийняттям нової
постанови.

Адміністративний позов фізичної особи
- підприємця ОСОБА_1 до
Західно-Донбаської об'єднаної
державної податкової інспекції
Дніпропетровської області Державної
податкової служби України про
скасування податкових повідомлень -
рішень - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення форми
„Р" від 26 грудня 2012 року: № , яким
фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на доходи фізичних
осіб в розмірі 43226,49 грн., в т.ч. за
основним платежем 34581,19 грн., та за
штрафними (фінансовими) санкціями
8645,30грн.; № , яким фізичній особі -
підприємцю ОСОБА_1 збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість в розмірі
78417,00 грн., в т.ч. за основним платежем
70246,00 грн., та за штрафними (фінансовими)
санкціями 8171,00 грн.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
Т.І. Ясенова

Суддя:
О.В. Головко

Суддя:
А.В. Суховаров