Справа № 818/1476/14
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 р.Справа № 818/1476/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.

Суддів: Курило Л.В. , Русанової В.Б.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Сумської митниці Міндоходів на
постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 17.06.2014р. по
справі № 818/1476/14

за позовом Публічного
акціонерного товариства "Сумихімпром"

до Сумської митниці Міндоходів

про скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство
"Сумихімпром" звернулося до суду з
позовом до Сумської митниці
Міндоходів, у якому просило: скасувати
рішення про коригування митної
вартості товарів № 805130000/2013/000200/1 від 09
грудня 2013 року.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 17 червня 2014
року позовні вимоги задоволені у
повному обсязі.

Відповідач не погодившись з рішенням
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на незаконність рішення суду першої
інстанції в зв'язку з ненаданням
належної правової оцінки обставинам
справи та невірним застосуванням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову Сумського
окружного адміністративного суду від
17 червня 2014 року та прийняти нове
судове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт посилається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
а саме: вимог Закону України «Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні», Митного кодексу України, КАС
України та не відповідність висновків
суду обставинам справи.

У судове засідання сторони не
з'явилися, про дату, час і місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, від представника позивача
Пархоменко Т.В. надійшла заява про
перенесення розгляду апеляційної
скарги на іншу дату, у зв'язку із
знаходженням представника позивача у
відпустці, проте, будь - яких доказів, що
підтверджують поважність його неявки
в судове засідання відповідачем не
надано, крім того, відповідач не
позбавлений можливості направити до
судового засідання іншого
представника, у зв'язку з чим,
відповідно до ст. 197 КАС України, справа
розглядається в письмовому
провадженні за наявними у справі
матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
обставин справи, перевіривши рішення
суду першої інстанції, доводи
апеляційної скарги, дослідивши наявні
в матеріалах справи докази, вважає, що
вимоги апеляційної скарги задоволенню
не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 195 КАС України, суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що
між ПАТ "Сумихімпром" та компанією "Tolexis
International Limited" укладений
зовнішньоекономічний контракт № 1409 RPT
від 14 вересня 2012 року, відповідно до
якого Продавець зобов'язується
поставити фосфорити виробництва
(походження) Алжир в кількості 320000
метричних тон, фосфорити виробництва
(походження) Сирія в кількості 300000
метричних тон та фосфорити виробництва
(походження) Марокко в кількості 300000
метричних тон.

Відповідно до додаткової угоди № 11 від
16 жовтня 2013 р. до вищезазначеного
контракту ціна однієї тони фосфоритів
алжирського виробництва скала 95
доларів США на умовах поставки CIF порт
Миколаїв/Бердянськ за одну тону, що
підтверджується копіями контракту та
додаткової угоди до нього (а.с. 9-14, 16).

Вартість поставленої партії
товару в кількості 2801,08 м/т сплачена
позивачем, що підтверджується копією
платіжних доручень від 21 жовтня 2013 року
№ 571 та від 24 лютого 2014 року № 58 (а.с.17).

Судом першої інстанції
встановлено, що частина товару в
кількості 2801080 кг перевезена з
Миколаївського порту до м. Суми
залізничним транспортном, що
підтверджується копією залізничної
накаладної (а.с.25).

Для здійснення митного
оформлення товару у кількості 2 801 080 кг
по контракту позивачем подано митну
декларацію (далі - МД) від 28 листопада 2013
року № 805130000/2013/015172 (а.с.28-29), до якої було
додано наступні документи: картка
обліку особи, яка здійснює операції з
товарами, залізнична накладна для
внутрішнього сполучення, коносамент №
71/2013 від 25 жовтня 2013 року, банківський
платіжний документ (платіжне доручення
№ 571 від 21 жовтня 2013 року), висновок про
вартісні характеристики товару,
підготовлений спеціалізованою
експертною організацією,
рахунок-фактура (інвойс) № 04449 від 29
жовтня 2013 року, контракт від 14 вересня
2012 року, доповнення до контратку № 9 від
17 червеня 2013 року, та № 11 від 16 жовтня 2013
року, інформація про позитивні
результати
санітарно-епідеміологічного контролю
товару, інформація про позитивні
результати радіологічного контролю
товару, декларація про походження
товару, митна декларація, за якою було
відмовлено у випуску товару, №
805130000/203/015172 від 28 листопада 2013 р.оку, що
підтверджується карткою відмови у
прийнятті митної декларації (а.с.37-38).

Митна вартість пред'явлених до
митного оформлення товарів визначена
декларантом за основним методом (за
ціною договору (контракту) і становила
загальну суму 2 126 958,08 грн. З цієї суми
позивачем розраховане ввізне мито в
розмірі 42539,16 грн., та ПДВ в розмірі 433899,45
грн.

За результатами розгляду
вищезазначених документів для митного
оформлення товару документів
посадовою особою Сумської митниці було
запропоновано декларанту подати
документи, що підтверджують митну
вартість товарів, а саме: договір із
третіми особами, пов'язаний з договором
про поставку товарів, митна вартість
яких визначається, рахунки про
здійснення платежів третім особам на
користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором, рахунки про оплату
комісійних, посередницьких послуг,
пов'язаних із виконанням умов договору,
виписку з бухгалтерської документації,
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару, копію
митної декларації країни відправника,
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями.

У зв'язку з ненаданням
декларантом всіх запитуваних
документів, відповідачем 09 грудня 2013
року прийнято рішення № 805130000/2013/000200/1
про коригування митної вартості
товарів за другорядним методом - за
ціною договору щодо подібних товарів
та видано картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
чи пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України
(а.с.34-35,37-38).

У вищезазначеному рішенні
зазначено, що основний метод
відповідачем не застосовувався у
зв'язку з використання декларантом
відомостей, не підтверджених
документально, а саме, відсутність
договору із третіми особами,
пов'язаного з договором на поставку
товарів, митна вартість яких
визначається, рахунків про здійснення
платежів третім особам на користь
продавця, виписки з бухгалтерської
документації каталогів, специфікацій,
прейскурантів (прас-листів) виробника
товару, висновку про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, рахунків про сплату
комісійних, посередницьких послуг,
пов'язаних із виконанням умов договору
(угоди, контракту); митний орган
використав другорядний метод
визначення митної вартості: за ціною
договору щодо подібних товарів,
підстави для визначення митної
вартості - цінова інформація щодо
імпортних операцій ЄАІС Держмитслужби
України: МД № 805130000/2012/011536 від 13 вересня
2013 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
митний орган неправомірно відмовив
позивачу у визнанні задекларованої ним
митної вартості товару за основним
методом, визначив митну вартість за
резервним методом та прийняв рішення
про коригування митної вартості
товару.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Судовим розглядом встановлено, що
контрактом укладеним між позивачем та
компанією "Tolexis International Limited" не
передбачено укладання договорів із
третіми особами та не передбачено
здійснення платежів третім особам на
користь продавця, також Контрактом не
передбачено комісійних та
посередницьких послуг.

Крім того судовим розглядом
встанвлено, що позивачем надано
митному органу лист ДП
"Укрпромзовнішекспертиза" від 06 грудня
2013 року, згідно з яким рівень цін на
фосфорити, країна походження Алжир,
може становити 95,00 доларів США на
умовах поставки CIF - порт
Миколаїв/Бердянськ (а.с. 36).

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції стосовно того, що
витребування відповідачем у позивача
додаткових документів для
підтвердження митної вартості товару є
безпідставним, оскільки відповідачем
не доведено передбачених законом
підстав для їх витребування; крім того,
частина витребуваних документів не
мають відношення до митного оформлення
товару позивачем, інша частина була
надана відповідачу.

Відповідно до ст. 246 Митного
Кодексу України метою митного
оформлення є забезпечення дотримання
встановленого законодавством України
порядку переміщення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення через митний кордон
України, а також забезпечення
статистичного обліку ввезення на митну
територію України, вивезення за її межі
і транзиту через її територію товарів.

Згідно ст. 318 Митного Кодексу
України, митний контроль передбачає
виконання митними органами мінімуму
митних формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи.

Відповідно до ст. 248 Митного
Кодексу України митне оформлення
розпочинається з моменту подання
митному органу декларантом або
уповноваженою ним особою митної
декларації або документа, який
відповідно до законодавства її
замінює, та документів, необхідних для
митного оформлення.

Згідно статті 257 Митного Кодексу
України, декларування здійснюється
шляхом заявлення за встановленою
формою (письмовою, усною, шляхом
вчинення дій) точних відомостей про
товари, мету їх переміщення через
митний кордон України, а також
відомостей, необхідних для здійснення
їх митного контролю та митного
оформлення, зокрема: код товару згідно
з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів;
митна вартість товарів та метод її
визначення; суми митних платежів;
спосіб забезпечення сплати митних
платежів (у разі застосування заходів
гарантування їх сплати).

Статтями 49, 50 Митного кодексу
України передбачено,що митною вартістю
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари. Відомості про митну
вартість товарів використовуються,
зокрема, для нарахування митних
платежів.

Частинами 4 та 5 ст. 58 Митного
Кодексу України передбачено, що
митною вартістю товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту, є ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за товари, якщо вони продаються
на експорт в Україну, скоригована в
разі потреби з урахуванням положень
частини десятої цієї статті. При цьому,
ціна, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів продавцю або на
користь продавця через третіх осіб
та/або на пов'язаних із продавцем осіб
для виконання зобов'язань продавця.

Відповідно до ст. 51 Митного
Кодексу України, митна вартість
товарів, що переміщуються через митний
кордон України, визначається
декларантом відповідно до норм цього
Кодексу.

Згідно статті 52 Митного Кодексу
України, заявлення митної вартості
товарів здійснюється декларантом. При
цьому, декларант зобов'язаний: заявляти
митну вартість, визначену ними
самостійно, у тому числі за
результатами консультацій з митним
органом; подавати митному органу
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню; нести всі
додаткові витрати, пов'язані з
коригуванням митної вартості або
наданням митному органу додаткової
інформації.

Відповідно до ст. 57 Митного
Кодексу України, визначення митної
вартості товарів, які ввозяться в
Україну відповідно до митного режиму
імпорту, здійснюється за основним
методом (тобто за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції)) та
другорядними: за ціною договору щодо
ідентичних товарів; за ціною договору
щодо подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); за резервним. Основним
методом визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно вимог статті 53 Митного
Кодексу України, у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
органу доходів і зборів документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, зокрема, є:
декларація митної вартості та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару.

Відповідно до ч. 5 ст. 53 Митного
Кодексу України, забороняється
вимагати від декларанта або
уповноваженої ним особи будь-які інші
документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

Колегія суддіві погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
вимогами частин 1 та 2 ст. 53 Митного
Кодексу Укаїни передбачений вичерпний
перелік документів, що подається
декларантом митному органу для
підтвердження заявленої митної
вартості товарів та обраного методу її
визначення.

Частиною 3 ст. 53 Митного Кодексу
України, передбачено, що в разі якщо
документи, зазначені у частині другій
цієї статті, містять розбіжності,
наявні ознаки підробки або не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи: 1)
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Відповідно до ст. 54 Митного
Кодексу України, контроль
правильності визначення митної
вартості товарів здійснюється митним
органом під час проведення митного
контролю і митного оформлення шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості. Контроль
правильності визначення митної
вартості товарів за основним методом -
за ціною договору (контракту) щодо
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

Відповідно до статті 58 Митного
Кодексу України, метод визначення
митної вартості за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту,
застосовується у разі, якщо щодо
продажу оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів. Метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні. У разі якщо митна вартість
не може бути визначена за основним
методом, застосовуються другорядні
методи.

Згідно з частини 4 та 5 ст. 54
Митного Кодексу України, митний орган
під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів зобов'язаний, зокрема,
здійснювати контроль заявленої
декларантом або уповноваженою ним
особою митної вартості товарів шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості, наявності в
поданих зазначеними особами
документах усіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Митний орган з метою здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів має право
упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості, а також у
випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 6 ст. 54 МК України
митний орган може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів, у
разі: невірно проведеного декларантом
або уповноваженою ним особою
розрахунку митної вартості; неподання
декларантом або уповноваженою ним
особою документів згідно з переліком
та відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу; надходження до
митного органу документально
підтвердженої офіційної інформації
органів доходів і зборів інших країн
щодо недостовірності заявленої митної
вартості.

Таким чином, колегія суддів
зазначає, що Митним Кодексом України
передбачені підстави для висновку про
те, що митний орган при здійсненні
контролю за правильністю визначення
митної вартості зобов'язаний
перевірити складові числового
значення митної вартості, правильність
розрахунку, здійсненого декларантом,
упевнитися в достовірності та точності
заяв, документів чи розрахунків,
поданих декларантом, а також
відсутності обмежень для визначення
митної вартості за ціною договору,
наведених у статті 58 Митного кодексу
України.

Митний орган має право відійти
від наведених вище законодавчих
обмежень, що пов'язують з перевіркою
основного переліку документів, які
підтверджують митну вартість, та
витребувати від декларанта додаткові
документи лише якщо надані декларантом
документи містять розбіжності, наявні
ознаки підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, адже
такі вади не дозволяють митному органу
законно здійснити визначений законом
мінімум митних формальностей,
необхідних для забезпечення
додержання законодавства України з
питань державної митної справи для
розмитнення задекларованого товару.

З метою усунення розбіжностей в
документах, усунення сумнівів щодо
підробки документів або з'ясування
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, які виявились відсутніми,
закон надає право митному органу
витребувати від декларанта інші
додаткові документи, що перелічені в
частині другій статті 53 Митного
кодексу України.

Пунктом 3.16, 3.17 Загального додатку
до Міжнародної конвенції про спрощення
і гармонізацію митних процедур
встановлено стандартне правило, що на
підтвердження декларації на товари
митна служба вимагає тільки ті
документи, які є необхідними для
проведення контролю за даною операцією
та забезпечення виконання усіх вимог
щодо застосування митного
законодавства. У випадках, коли окремі
підтверджуючі документи не можуть бути
представлені разом з декларацією на
товари з причин, які визнані митною
службою обґрунтованими, вона дозволяє
подачу таких документів протягом
визначеного періоду часу.

Згідно ч. 3 ст. 54 Митного Кодексу
України , за результатами здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів орган доходів
і зборів визнає заявлену декларантом
або уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що
відповідачем під час розгляду справи у
суді першої та апеляційної інстанції
не надано доказів, що документи,
надані позивачем митному органу для
визначення митної вартості
імпортованого товару, містили
розбіжності, ознаки підробки або не
містили всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості, чи
відомостей щодо ціни.

Крім того, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції стосовно того, що вимогами
п.п. 3.16, 3.17 Загального додатку до
Міжнародної конвенції про спрощення та
гармонізацію митних процедур та
принцип, закріплених частиною 3 статті
318 МК України, митний контроль
передбачає виконання митним органом
мінімуму митних формальностей,
необхідних для забезпечення
додержання законодавства України з
питань державної митної справи,
представником відповідача в судовому
засіданні не доведено необхідності
витребування у позивача додаткових
документів для підтвердження митної
вартості товарів та об'єктивну
можливість позивача ці документи
надати, а саме: договір (угоду, контракт)
із третіми особами, пов'язаний з
договором (угодою, контрактом) про
поставку товарів, митна вартість яких
визначається; рахунки про здійснення
платежів третім особам на користь
продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); рахунки
про сплату комісійних, посередницьких
послуг, пов'язаних із виконанням умов
договору (угоди, контракту); виписку з
бухгалтерської документації, каталоги,
специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, колегія суддів
переглянувши, у межах апеляційної
скарги, рішення суду першої інстанції,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
ретельно дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з
наведених підстав висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст.
198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Сумської митниці
Міндоходів залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 17.06.2014р. по
справі № 818/1476/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Присяжнюк О.В.Судді
Курило Л.В. Русанова В.Б.