Справа № 2а-3723/12/1370
Суддя: Качмар В.Я.
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

2а-3723/12/1370

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2014 року Справа № 181001/12/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді – Качмара В.Я.,

суддів – Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участі секретаря – Ратушної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Секюріті» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2012 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Секюріті» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Львова Львівської області Державної податкової служби (правонаступник Державна податкова інспекція у Шевченківському районі м.Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області) про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2012 року в справі №2а-3723/12/1370 в задоволенні позову відмовлено.

Постанову оскаржив позивач, який в апеляційній скарзі та доповненнях до неї просить таку скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити повністю. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки відповідача викладені в акті перевірки, з якими повністю погодився суд першої інстанції, є надуманими та не підтверджені доказами. Судом належним чином не було досліджено подані позивачем первинні документи та надана їм неправильна оцінка.

Відповідач у письмовому запереченні вважає постанову суду першої інстанції обґрунтованою, прийняту з врахуванням всіх обставини справи та такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу належить задовольнити з таких міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позовних суд першої інстанції виходив з того, що право позивача на формування валових витрат (витрат) та податкового кредиту не підтверджене необхідними та достовірними первинними документами, які б стверджували реальність та товарність його господарських операцій із вказаними контрагентами, що не дає можливості встановити фактичного здійснення таких операцій з останніми. Наявні первинні документи є необхідні, але недостатні для визначення реальності господарських операцій із цими контрагентами. У таких відсутні ліцензії на виконання ліцензійних робіт. Позивачем не подано доказів використання придбаних товарів та послуг у його господарській діяльності.

Повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна, оскільки вони зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У п.4 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2012 №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» цей суд роз’яснив, що за змістом ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з урахуванням юридичної сили правового акта в ієрархії національного законодавства, що регулює спірні правовідносини, подібні правовідносини (аналогія закону), або за відсутності такого закону - на підставі конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), принципів верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду справи (у судовому засіданні, у порядку скороченого чи письмового провадження) з урахуванням вимог ст.70 КАС України щодо належності та допустимості доказів або обставин, які не підлягають доказуванню, та висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними.

Цим вимогам оскаржене судове рішення не відповідає.

ТОВ зареєстровано виконавчим комітетом Львівської міської ради 11.06.2007, взято на податковий облік у відповідача 19.04.2010, а 12.07.2010 йому видано свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість (далі – ПДВ) (а.с.12-13, 20).

Постановою слідчого з ОВС слідчого управління ДПС у Львівській області від 14.02.2012 в межах розслідування кримінальної справи №139-0668, порушеної за фактом вчинення фіктивного підприємництва ПП «БК «Бізон», призначено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ з питань здійснення фінансового-господарських відносин з ПП, ЗАТ, ТОВ-1 та дотримання вимог податкового законодавства за період 2011 року. Проведення перевірки доручено ДПІ (далі – Постанова). На виконання Постанови, у відповідності, зокрема, до пп.78.1.11 п.78.1 ст.78 ПК України, ДПІ 21.03.2012 винесено наказ №18 про призначення відповідної перевірки (а.с.16-18).

На підставі Акта від 04.04.2012 №150/10/22-1/37073247 (далі – Акт) позапланової виїзної перевірки ТОВ з питань здійснення фінансового-господарських відносин з ПП, ЗАТ та ТОВ-1 податковим органом було встановлено порушення позивачем вимог:

Як вбачається з цього Акта відповідна перевірка була призначена на підставі Постанови та згідно вимог п.75.1 ст.75, пп.78.1.11 п.78.1 ст.78 ПК України.

18.04.2012 відповідачем на підставі Акта прийнято податкові повідомлення-рішення:

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно зі ст.92 Основного Закону виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори.

Відповідно до п.5.1 ст.5 Закону №334/94-ВР (чинного на час виникнення спірних відносин – здійснення частини спірних господарських операцій та їх відображення в податковому обліку, у відповідній редакції) валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Подібні за змістом і суттю положення містяться в пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України ПК України, який регулював спірні відносини у відповідному періоді щодо господарських операцій із вказаними контрагентами.

Згідно з пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України(чинного на час виникнення спірних відносин – здійснення спірних господарських операцій та їх відображення в податковому обліку, у відповідній редакції) визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

За змістом пп.78.1.11 п.78.1 ст.78 ПК України (чинного на час проведення перевірки та визначення податкового зобов’язання, у відповідній редакції) документальна позапланова виїзна перевірка здійснюється у випадку отримання постанови суду (ухвали суду) про призначення перевірки або постанови органу дізнання, слідчого, прокурора, винесеної ними відповідно до закону у кримінальних справах, що перебувають у їх провадженні.

Пунктом 86.9 ст.86 цього ж Кодексу визначено, що у разі якщо грошове зобов'язання розраховується органом державної податкової служби за результатами перевірки, призначеної відповідно до кримінально-процесуального закону або закону про оперативно-розшукову діяльність, податкове повідомлення-рішення за результатами такої перевірки не приймається до дня набрання законної сили відповідним рішенням суду. Матеріали перевірки разом з висновками органу державної податкової служби передаються правоохоронному органу, що призначив перевірку. Статус таких матеріалів перевірки та висновків органу державної податкової служби визначається кримінально-процесуальним законом або законом про оперативно-розшукову діяльність.

Таким чином, з урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що орган державної податкової служби не вправі був приймати оскаржувані податкові повідомлення-рішення, оскільки перевірка проводилась на підставі постанови слідчого у кримінальній справі, і матеріали перевірки повинні були бути долученими до матеріалів такої справи.

Судом першої інстанції досліджено дані, викладені в Акті, зокрема, щодо реальності здійснення господарських операцій між позивачем і його контрагентами, належності оформлення відповідних первинних документів, їх достатності та надано їм відповідну правову оцінку.

Однак, з огляду на вимоги п.86.9 ст.86 ПК України, статус матеріалів перевірки та зроблених на їх підставі висновків податкового органу, визначається кримінально-процесуальним законом, тому суд не може надавати їм процесуальної оцінки та роботи будь-які висновки щодо реальності здійснених господарських операцій до рішення у кримінальній справі, яке набрало законної сили.

Доказів наявності рішення, яке набрало законної сили у наведеній кримінальній справі, станом на момент прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, немає.

Апелянт в апеляційній скарзі на вказану обставину не посилається, однак відповідно до ч.1 ст.195 КАС України, суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Такі обставини є безсумнівною підставою для скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови про задоволення позову з наведених вище підстав.

Виходячи з положень ч.2 ст.71 КАС України апеляційний суд враховує, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб'єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з пп.1, 3, 4 ч.1 ст.202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з’ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Секюріті» задовольнити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2012 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 12 вересня 2014 року.