Справа № 820/4894/13-а
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/15911/14

К/800/16538/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:Головуючого
судді:Вербицької О.В.Суддів:
Муравйова О.В. Пилипчук Н.Г.за участю:
секретаря - Горголь І.С.

представника позивача - Моргун А.О.

представника відповідача - Муха С.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційні скарги Публічного
акціонерного товариства
«ФАРМСТАНДАРТ-Біолік» та
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Харкові
Міжрегіонального Головного управління
Міндоходів

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 21.08.2013 р.

та постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 26.02.2014 р.

у справі № 820/4894/13-а

за позовом Публічного акціонерного
товариства «ФАРМСТАНДАРТ-Біолік»

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м. Харкові
Міжрегіонального Головного управління
Міндоходів

про скасування податкових
повідомлень-рішень

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство
«ФАРМСТАНДАРТ-Біолік» (далі - позивач,
ПАТ «ФАРМСТАНДАРТ-Біолік») звернулось
до суду з позовом до Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Харкові Міжрегіонального Головного
управління Міндоходів (далі -
відповідач, СДПІ у м. Харкові) про
скасування податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 21.08.2013 р.
позов задоволено. Визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення - рішення від 03 квітня 2013
року № , від 03 квітня 2013 року №
, від 03 квітня 2013 року № , від
03 квітня 2013 року № , від 03 квітня
2013 року № , від 03 квітня 2013 року №
.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 26.02.2014 р.
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 21.08.2013 р.
скасовано в частині визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень № ,
№ , № 2, № від 03.04.2013
року. В цій частині прийнято нову
постанову, якою у задоволенні
адміністративного позову в цій частині
відмовлено. В іншій частині постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 21.08.2013 року
залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ
«ФАРМСТАНДАРТ-Біолік», посилаючись на
порушення судом апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просить постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 26.02.2014 р. скасувати та залишити в
силі постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 21.08.2013 р.

У письмовому запереченні на касаційну
скаргу СДПІ у м. Харкові, посилаючись на
те, що касаційна скарга є
необґрунтованою, просить залишити її
без задоволення.

СДПІ у м. Харкові у касаційній скарзі,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 21.08.2013 р. та
постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 26.02.2014 р. і
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників позивача та відповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів,
враховуючи межі касаційної скарги,
дійшла висновку про наступне.

СДПІ у м. Харкові проведено
документальну виїзну позапланову
перевірку ПАТ «ФАРМСТАНДАРТ-Біолік» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.10.2010 по
30.09.2012 років, валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2010 по
30.09.2012 років, за результатами якої
складено акт № 141/44.1/01973452 від 18.03.2013
року.

В акті перевірки зазначено порушення
позивачем п.п. 138.1.1., п.138.1, п.138.4, п.п.138.10.3,
п.138.10, ст.138 Податкового Кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на прибуток, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України в
результаті чого занижено податок на
додану вартість.

На підставі акта перевірки податковим
органом прийняті податкові
повідомлення - рішення: від 03 квітня 2013
року № ; від 03 квітня 2013 року №
; від 03 квітня 2013 року № ; від
03 квітня 2013 року № ; від 03 квітня
2013 року № ; від 03 квітня 2013 року №
.

Суд першої інстанції визнав
необґрунтованими такі висновки
податкового органу, з чим погоджується
суд касаційної інстанції, з огляду на
наступне.

Щодо оскаржуваного податкового
повідомлення - рішення від 03 квітня 2013
року № колегія суддів зазначає
наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач має
взаємовідносини з нерезидентом
компанією «Х-ВIO ТЕCНNOLOGIES LIMITED» (Кіпр)
відповідно до контракту б/н від 27.02.2009,
який передбачає право використання
інформації відносно промислового,
комерційного та наукового досвіду (Ноу
-Хау) технології розливу стерильних
лікарських засобів.

Контрактом б/н від 27.02.2009 визначено, що
право власності до користувача (ПАТ
«ФАРМСТАНДАРТ - БІОЛІК» на даний об'єкт
інтелектуальної власності не
переходить, а залишається за
правовласником «Х-ВIO ТЕCНNOLOGIES LIMITED»
(Кіпр). Користувачу передається тільки
ексклюзивна ліцензія використання
Ноу-Хау.

Пунктом 5.1 контракту б/н від 27.02.2009
передбачено, що «Х-ВIO ТЕCНNOLOGIES LIMITED»
надає ПАТ «ФАРМСТАНДАРТ - БІОЛІК» право
на використання Ноу-хау технології
розливу стерильних лікарських засобів,
а ПАТ «ФАРМСТАНДАРТ - БІОЛІК»
зобов'язується сплатити «Х-ВIO ТЕCНNOLOGIES
LIMITED» винагороду (роялті) у розмірі 78000
євро, а також щорічно сплачувати 20% від
продажної ціни з кожної одиниці
реалізованої продукції за звітний
період.

Згідно акта передачі права на
користування інформації відносно
промислового, комерційного та наукової
досвіду (Ноу-хау), технологію розливу
стерильних лікарняних засобів від
23.03.2009 передано ПАТ «ФАРМСТАНДАРТ -
БІОЛІК».

Сума роялті за користування правом на
використання Ноу-хау технології
розливу стерильних лікарські засобів
нараховувалась відповідно наступних
актів від 31.12.2010 року (за 4 квартал 2010
року), від 31.03.2011 року (за 1 квартал 2011
року), від 30.06.2011 року (за 2 квартал 2011
року), від 30.09.2011 року (за 3 квартал 2011
року), від 30.12.2011 року (за 4 квартал 2011
року).

Позивачем розрахунки за отримані Ноу -
Хау проведено у вексельній формі
шляхом надання векселів власної
емісії, з терміном сплати по
пред'явленню, на ім'я компанії «Х-ВIO
ТЕCНNOLOGIES LIMITED» за актами приймання -
передачі векселів: №17 від 31.12.2010р., №18
від 31.03.2011р., №19 від 30.06.2011р., №20 від
30.09.2011р., №21 від 30.12.2011р.

Відповідно до п.п. 14.1.225 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України роялті -
будь-який платіж, отриманий як
винагорода за користування або за
надання права на користування
будь-яким авторським та суміжним
правом на літературні твори, твори
мистецтва або науки, включаючи
комп'ютерні програми, інші записи на
носіях інформації, відео- або
аудіокасети, кінематографічні фільми
або плівки для радіо- чи телевізійного
мовлення, передачі (програми)
організацій мовлення, будь-яким
патентом, зареєстрованим знаком на
товари і послуги чи торгівельною
маркою, дизайном, секретним кресленням,
моделлю, формулою, процесом, правом на
інформацію щодо промислового,
комерційного або наукового досвіду
(ноу-хау). Не вважаються роялті платежі
за отримання об'єктів власності,
визначених в абзаці першому цього
пункту, у володіння або розпорядження
чи власність особи або, якщо умови
користування такими об'єктами
власності надають право користувачу
продати або здійснити відчуження в
інший спосіб такого об'єкта власності
або оприлюднити (розголосити) секретні
креслення, моделі, формули, процеси,
права на інформацію щодо промислового,
комерційного або наукового досвіду
(ноу-хау), за винятком випадків, коли
таке оприлюднення (розголошення) є
обов'язковим згідно із законодавством
України.

Віднесення сум роялті до складу
валових витрат регламентовано
вимогами п.п. 5.4.2 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств», а
саме до валових витрат включаються
витрати пов'язані з науково-технічним
забезпеченням господарської
діяльності, на винахідництво і
раціоналізацію господарських
процесів, проведення
дослідно-експериментальних та
конструкторських робіт, виготовлення
та дослідження моделей і зразків,
пов'язаних з основною діяльністю
платника податку, виплатою роялті та
придбанням нематеріальних активів
(крім тих, що підлягають амортизації)
для їх використання в господарській
діяльності платника податку. Норми
цього підпункту стосуються витрат на
зазначені заходи незалежно від того, чи
призвели такі заходи до збільшення
доходів платника податку.

Відповідно до п.1 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту
138.10, пунктом 138.11 цієї статті.

Крім того, судами встановлено, що
позивач уклав договори про надання
маркетингових послуг, зокрема: з ТОВ
«Фарма Персонал Актив» договір № 01/08
від 01.08.2011р.; з ТОВ «Фарм Аутсорсінг»
договір б/н від 09.02.2011р.; з ТОВ
«Промоушен груп» договір № 15/11 від
15.11.2011р.

Відповідно до умов зазначених
договорів, ТОВ «Фарма Персонал Актив»,
ТОВ «Фарм Аутсорсінг» та ТОВ
«Промоушен груп» надавали ПАТ
«ФАРМСТАНДАРТ-БІОЛІК» маркетингові
послуги з просування лікарських
засобів на українському ринку з метою
збільшення обізнаності цільової
аудиторії щодо лікарських засобів,
шляхом індивідуальних візитів або
участі в спеціальних заходах
(конференціях, з'їздах, круглих столах,
тощо).

За результатами господарських
відносин позивача з контрагентами були
належним чином складені акти виконаних
робіт.

У відповідності до п.п 14.1.108 п. 14.1 ст.14
Податкового кодексу України
маркетингові послуги (маркетинг) -
послуги, що забезпечують
функціонування діяльності платника
податків у сфері вивчання ринку,
стимулювання збуту продукції (робіт,
послуг), політики цін, організації та
управлінні руху продукції (робіт,
послуг) до споживача та після
продажного обслуговування споживача в
межах господарської діяльності такого
платника податків. До маркетингових
послуг належать, у тому числі: послуги з
розміщення продукції платника податку
в місцях продажу, послуги з вивчення,
дослідження та аналізу споживчого
попиту, внесення продукції (робіт,
послуг) платника податку до
інформаційних баз продажу, послуги зі
збору та розповсюдження інформації про
продукцію (роботи, послуги).

Згідно п. 138.5. Податкового кодексу
України інші витрати визнаються
витратами того звітного періоду, в
якому вони були здійснені, згідно з
правилами ведення бухгалтерського
обліку.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що фінансово-господарські операції з
придбання маркетингових послуг (робіт)
у контрагентів підтверджено актами
виконаних робіт та пов'язані з
господарською діяльністю позивача.

Щодо оскаржуваного податкового
повідомлення - рішення від 03 квітня 2013
року № колегія суддів зазначає
наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що між позивачем та «WEBBING
LTD» укладено договір позики №08-2008 від
28.05.2008р., згідно умов якого Позикодавець
(«WEBBING LTD») надає Позичальнику (ПАТ
«ФАРМСТАНДАРТ-Біолік») у тимчасове
поворотне користування грошові кошти в
іноземній валюті в сумі 500000,0 євро (п.1.1
договору). Згідно п.1.2 договору, позика
надається в безготівковій формі і
підлягає поверненню до 04.06.2009 р. Строк
дії вказаного договору безпосередньо в
тексті не визначено.

Позивач по договору позики №08-2008 від
28.05.2008 р. повернув нерезиденту позику у
сумі 174207,70 євро (1812372,91грн.).

Відповідно до п. 1 ст. 5 Декрету КМУ № 15-93
від 19.02.1993 р. «Про систему валютного
регулювання і валютного контролю»,
Національний банк України видає
індивідуальні та генеральні ліцензії
на здійснення валютних операцій, які
підпадають під режим ліцензування
згідно з цим Декретом.

Пунктом 4 ст. 5 Декрету КМУ № 15-93 від
19.02.1993 р. «Про систему валютного
регулювання і валютного контролю»
передбачено, що індивідуальні ліцензії
видаються резидентам і нерезидентам на
здійснення разової валютної операції
на період, необхідний для здійснення
такої операції. Індивідуальної
ліцензії потребують такі операції:
вивезення, переказування і пересилання
за межі України валютних цінностей.

Судом встановлено, що позивачем було
отримано реєстраційне свідоцтво № 956
від 11.06.2008 р., вих. № 10-201/11577, видане
Головним Управління Національного
банку України по м. Києву і Київській
області, яке свідчить про належну
реєстрацію договору позики № 08-2008,
укладеного з Компанією «WEBBING LTD»
(Британські Віргінські острови), 28
травня 2008 року.

Згідно листа Харківського РЦ ПАТ
«Всеукраїнський Акціонерний Банк» №
Вд 133-153 від 18.03.2013р., уповноважений банк
підтвердив правомірність здійснення
валютної операції за договором позики
№ 08-2008 від 28.05.2008р..

Щодо оскаржуваного податкового
повідомлення - рішення від 03 квітня 2013
року № колегія суддів зазначає
наступне.

Як встановлено судами, позивачем
укладено контракт №25/09/09 від 25.09.2009 року
з ООО «X- ВIO ТЕСНNОLOGІЕS» LIMITED»
(Республіка Кіпр) про передачу прав на
використання інформації стосовно
промислового, комерційного і наукового
досвіду (Ноу-Хау) отримання готової
форми препарату ванкоміцину
гідрохлорід порошок ліофілізрваний.

Відповідно до умов контракту Ліцензіар
ООО «X- ВIO ТЕСНNОLOGІЕS» LIMITED» за
винагороду надає право використання
Ноу-Хау. Право власності до користувача
на даний об'єкт інтелектуальної
власності не переходить, а залишається
за правоотримувачем. За надання
Ноу-Хау, відповідно п.6.1 Контракту
Ліцензіат виплачує разові
відрахування (роялті) згідно додатку №
1 про виконання кожного етапу. Поточні
відрахування (роялті) сплачуються
Ліцензіатом Ліцензіату у розмірі 15 %
від суми щоквартального валового
доходу через шість місяців після
початку промислового випуску
Продукції.

В рахунок сплати, позивачем виписано
векселі які передано ООО «X- ВIO
ТЕСНNОLOGІЕS» LIMITED», а саме: згідно акту
передачі простого векселя № бланка
1486547 серія АА номінальною вартістю
1030000,00 дол. США, згідно акту передачі
простого векселя № бланка 1486423 серія АА
номінальною вартістю 130000,00 дол. США.

За період з 01.10.2010 по 30.09.2012 роки
позивачем перераховано на адресу
нерезидента грошові кошти у загальній
сумі 89000 дол. США (710086,5 грн.).

Також судами встановлено, що позивачем
з контрагентом ООО «X- ВIO ТЕСНNОLOGІЕS»
LIMITED» (Республіка Кіпр) було укладено
контракт № 25-2/06/10 від 25.06.2010 на передачу
права на використання інформації
відносно промислового, комерційного та
наукового досвіду (Ноу-хау) отримання
готової форми препарату азітроміцина
ліофілізат для розчина інфузій.

Відповідно до умов контракту Ліцензіар
«X- ВIO ТЕСНNОLOGІЕS» LIMITED» за винагороду
надає право на використання Ноу - Хау.
Право власності к користувачу на даний
об'єкт інтелектуальної власності не
переходить, а залишається за
правоотримувачем. За надання ноу-хау
Відповідно п.6.1 Контракту Ліцензіат
виплачує разові відрахування (роялті)
згідно додатку №1 після виконання
кожного етапу. Поточні відрахування
(роялті сплачуються Ліцензіатом
Ліцензіату у розмірі 15 % від суми
щоквартального валового доходу через
шість місяців після початку
промислового випуску Продукції.

В рахунок сплати, позивачем виписано
векселі які було передано «X- ВIO
ТЕСНNОLOGІЕS LIMITED» а саме: згідно акту
передачі простого векселя № бланка
1486431 серія АА номінальною вартістю
280000,00 дол. США, згідно акту передачі
простого векселя № бланка 1486436 серія АА
номінальною вартістю 610000,00 дол. США.

За період з 01.10.2010 по 30.09.2012 роки
позивачем перераховано на адресу
нерезидента грошові кошти у загальній
сумі 810990,0 дол. США (6476006,58грн.).

Відповідно до ст.9 Закону України «Про
обіг векселів в Україні» резиденти
можуть видавати та індосувати векселі,
як переказні, так і прості, в іноземній
національній валюті для розрахунків з
нерезидентами за
зовнішньоекономічними договорами
(контрактами відповідно до валютного
законодавства України. Умови
проведення розрахунків між резидентом
та нерезидентом із застосуванням
векселів обов'язково відображаються у
відповідному зовнішньоекономічному
договорі (контракті). Придбання
резидентом векселя в іноземній валюті
та проведення розрахунків резидентами
за таким векселем здійснюються
відповідно до валютного законодавства
України.

Крім того, згідно ст.4 Закону України
«Про обіг векселів в Україні» у разі
видачі (передачі) векселя відповідно до
договору припиняються грошові
зобов'язання щодо платежу за цим
договором та виникають грошові
зобов'язання щодо платежу за векселем.

Відповідно до п. 160.1 ст. 160 Податкового
кодексу України будь-які доходи,
отримані нерезидентом із джерелом їх
походження з України, оподатковуються
в порядку і за ставками, визначеними
цією статтею.

Згідно п. 160.2 ст. 160 Податкового кодексу
України резидент або постійне
представництво нерезидента, що
здійснюють на користь нерезидента або
уповноваженої ним особи (крім
постійного представництва нерезидента
на території України) будь-яку виплату
з доходу з джерелом його походження з
України, отриманого таким нерезидентом
від провадження господарської
діяльності (у тому числі на рахунки
нерезидента, що ведуться в
національній валюті), крім доходів,
зазначених у пунктах 160.3 - 160.6 цієї
статті, зобов'язані утримувати податок
з таких доходів, зазначених у пункті 160.1
цієї статті, за ставкою в розмірі 15
відсотків їх суми та за їх рахунок, який
сплачується до бюджету під час такої
виплати, якщо інше не передбачено
положеннями міжнародних договорів
України з країнами резиденції осіб, на
користь яких здійснюються виплати, що
набрали чинності.

Оподаткування доходів резидентів
Республіки Кіпр регулюється
положеннями Угоди між Урядом Союзу
Радянських Соціалістичних Республік
та Урядом Республіки Кіпр про
уникнення подвійного оподаткування
доходів та майна від 29.10.82 р., який
ратифіковано Верховною Радою України.
Згідно ст. 6 цієї Угоди платежі по
авторських прав і ліцензій,
виробничого досвіду, знань і секретів
виробництва («ноу-хау»), які
нараховуються з джерел в однієї з
Договірних країн з особою з постійним
місцезнаходженням в іншій Договірній
країні, не підлягають оподаткуванню у
першій країні.

Відповідно до пункту 103.4 статті 103
Податкового кодексу України підставою
для звільнення (зменшення) від
оподаткування доходів із джерелом їх
походження з України є подання
нерезидентом з урахуванням
особливостей, передбачених пунктами
103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому
агенту), яка виплачує йому доходи,
довідки (або її нотаріально
засвідченої копії), яка підтверджує, що
нерезидент є резидентом країни, з якою
укладено міжнародний договір України,
а також інших документів, якщо це
передбачено міжнародним договором
України.

Згідно п. 103.8 Податкового кодексу
України особа, яка виплачує доходи
нерезидентові у звітному (податковому)
році, у разі подання нерезидентом
довідки з інформацією за попередній
звітний податковий період (рік) може
застосувати правила міжнародного
договору України, зокрема щодо
звільнення (зменшення) від
оподаткування, у звітному (податковому)
році з отриманням довідки після
закінчення звітного (податкового) року.

Згідно сертифікатів податкової
резиденції від 12.05.2010р. та від 04.08.2011р.,
виданих Департаментом внутрішніх
надходжень Міністерства Фінансів
Республіки Кіпр, засвідчено, що
компанія «X- ВIO ТЕСНNОLOGІЕS" LIMITED»
зареєстрована у Республіці Кіпр,
податковий ідентифікаційний номер
12231159 Н, є резидентом Кіпру у розумінні
Конвенції між Республікою Кіпр та
Україною.

Отже, роялті, отримане компанією «X- ВIO
ТЕСНNОLOGІЕS» LIMITED» від позивача, не
підлягають оподаткуванню в Україні.

Щодо оскаржуваного податкового
повідомлення - рішення від 03 квітня 2013
року № колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до п. 103.9 ст. 103 Податкового
кодексу України особа, яка виплачує
доходи нерезидентові, зобов'язана у
разі здійснення у звітному періоді
(кварталі) виплат нерезидентам доходів
із джерелом їх походження з України
подавати органу державної податкової
служби за своїм місцезнаходженням
(місцем проживання) звіт про виплачені
доходи, утримані та перераховані до
бюджету податки на доходи нерезидентів
у строки та за формою, встановленими
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
фінансової політики.

У відповідності з п. 120.1 ст. 120
Податкового кодексу України неподання
або несвоєчасне подання платником
податків або іншими особами,
зобов'язаними нараховувати та
сплачувати податки, збори податкових
декларацій (розрахунків), - тягнуть за
собою накладення штрафу в розмірі 170
гривень, за кожне таке неподання або
несвоєчасне подання.

Згідно з п. 48.1 ст. 48 Податкового кодексу
України податкова декларація
складається за формою, затвердженою в
порядку, визначеному положеннями п. 46.5
ст. 46 цього Кодексу та чинному на час її
подання. Форма податкової декларації
має містити необхідні обов'язкові
реквізити і відповідати нормам та
змісту певних податку та збору.

Як встановлено судами, позивачем до
відповідача були подані наступні
декларації з податку на прибуток по
формі затвердженою Наказом Державної
податкової адміністрації від 28.02.2011
року № 115 «Про затвердження форм та
Порядку розрахунку податкових
зобов'язань нерезидентів, які
провадять діяльність на території
України через постійне
представництво», а саме: № від
09.08.2011р., № від 08.11.2011р., №
від 09.02.2012р., № від 08.05.2012р., №
від 07.08.2012р., № від 08.11.2012р.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що виплата доходу нерезиденту було
здійснено в зазначений період
позивачем простим векселем, що
відповідно до ст.4 Закону України «Про
обіг векселів в Україні» передбачає
припинення боргових зобов'язань за
договором передачі Ноу-Хау і
виникнення зобов'язання за виданим
векселем, а згідно до п. 160.1 ст. 160
Податкового кодексу України погашення
векселя не відноситься до доходу
отриманим нерезидентом із джерелом їх
походження з України.

Щодо податкових повідомлень - рішень
від 03 квітня 2013 року № та №
колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до пункту 198.1 статті 198
ПК України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг, дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

За змістом частини 2 статті 3 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
податкова звітність ґрунтується на
даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Отже, відображення господарської
операції у податковому обліку повинно
здійснюватись відповідно до її
реального економічного змісту на
підставі первинних документів.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивачем придбано у
ТОВ «ПІДПРИЄМСТВО ЕНЕРГОСТРОЙ» товари
з метою їх подальшого використання в
господарській діяльності. ТОВ
«ПІДПРИЄМСТВО ЕНЕРГОСТРОЙ» поставлено
товарно - матеріальні цінності згідно
укладеного договору №0403 від 04.01.2011 на
загальну суму 137100,5 грн., в тому числі
ПДВ 22850,09 грн. ПАТ
«ФАРМСТАНДАРТ-БІОЛІК».

Виконання зазначеного договору
підтверджено належним чином
складеними первинними документами:
податковими накладними, видатковими
накладними, актами прийому-передачі.

Також між позивачем та ТОВ фірма
«Промелектрозв'язок» укладено договір
на поставку спецодягу на загальну суму
6990 грн., в тому числі ПДВ 1165 грн.

Виконання зазначеного договору
підтверджено належним чином
складеними первинними документами:
податковими накладними, видатковими
накладними, актами прийому-передачі.

Крім того, між позивачем та ПП
«Промкомплект Україна» були укладені
договори №02/04 від 02.04.2012 та №04/04 від
03.04.2012 на проведення робіт по монтажу
системи вентиляції.

Виконання зазначеного договору
підтверджено належним чином
складеними первинними документами:
податковими накладними, видатковими
накладними, актами прийому-передачі.

Також судами встановлено, що позивачем
укладалися договори щодо придбання
товарів (послуг) у ПП «Промкомплект
Україна», ТОВ «ПІДПРИЄМСТВО
«ЕНЕРГОСТРОЙ», ТОВ фірма
«Промелектрозв'язок» на загальну суму
5003,00 грн.

Виконання договорів між позивачем та
його контрагентами підтверджено
належним чином складеними первинними
документами.

Отже, позивачем реально здійснені та
фактично виконані господарські
операції по взаємовідносинах з ПП
«Промкомплект Україна», ТОВ
«ПІДПРИЄМСТВО «ЕНЕРГОСТРОЙ», ТОВ фірма
«Промелектрозв'язок», що підтверджено
належним чином складеними первинними
документами.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що позивачем виконані всі умови,
передбачені податковим
законодавством, які надають йому
правові підстави для формування
податкового кредиту.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що саме за вищевказаних
обставин справи, суд першої інстанції
вірно застосував норми матеріального
права, отже, прийняті податковим
органом спірні податкові
повідомлення-рішення є неправомірними.

За таких обставин, постанова
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 26.02.2014 р.
підлягає скасуванню, а постанова
Харківського окружного
адміністративного суду від 21.08.2013 р.
має бути залишена в силі, як така, що
помилково скасована.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210, 214 - 215, 220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
«ФАРМСТАНДАРТ-Біолік» задовольнити.

2. Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Харкові Міжрегіонального Головного
управління Міндоходів залишити без
задоволення.

3. Постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 26.02.2014 р.
скасувати.

4. Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 21.08.2013 р.
залишити в силі.

5. Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, у порядку та в строки,
встановлені статтями 236 238 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька Судді
О.В. Муравйов Н.Г. Пилипчук