Справа № 823/2178/13-а
Суддя: Михальченко Ю. В.
Дата ухвалення: 2014-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 823/2178/13-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2014 року Придніпровський
районний суду м.Черкаси в складі:

Головуючого судді - Михальченко Ю.В.,

При секретарі - Терезюк С.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні
Придніпровського районного суду
м.Черкаси справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Департаменту
соціального захисту населення
Черкаської обласної державної
адміністрації, Черкаської обласної
державної адміністрації про визнання
дій з виплати соціальної допомоги до 5
травня незаконними та зобов'язання до
вчинення певних, та стягнення
моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
дії, стягнення моральної шкоди,
посилаючись на те, що він є інвалідом
війни 1 групи та має право на разову
грошову допомогу до 9 травня в розмірі
згідно до ст.13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту». Про те, вказана
грошова допомога виплачувалась
позивачу у меншому розмірі, ніж
передбачено законом, в розмірах,
передбачених нормативно-правовими
актами КМУ, чим порушені права позивача
та завдано йому моральної шкоди в сумі
80 000 грн.

Позивач до судового засідання не
з'явився, направив заяву клопотання,
про розгляд справи у його відсутність,
позовні вимоги підтримав та просив їх
задоволити.

Відповідачем було подано в строк до
суду заперечення та подано клопотання
про розгляду справи в їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов в частині стягнення
моральної шкоди не підлягає до
задоволення, виходячи з наступних
підстав.

Ухвалою Соснівського районного суду
міста Черкаси від 03 червня 2013 року,
було відмовлено ОСОБА_1 у поновленні
строку звернення до адміністративного
суду та адміністративний позов ОСОБА_1
до Головного управління праці та
соціального захисту населення
Черкаської обласної державної
адміністрації, про визнання дій
незаконними та зобов'язання до
вчинення певних дій в частині вимог за
2012 рік залишено без розгляду.

Постановою Соснівського районного
суду міста Черкаси від 03 червня 2013 року
відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1
до Головного управління праці та
соціального захисту населення
Черкаської обласної державної
адміністрації про визнання
незаконними дій з виплати соціальної
допомоги до 5 травня 2013 року та
зобов'язання до вчинення певних дій,
відшкодування моральної шкоди.

Постановою Соснівського районного
суду міста Черкаси від 14 липня 2014 року
відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1
до Головного управління праці та
соціального захисту населення
Черкаської обласної державної
адміністрації про визнання
незаконними дій з виплати соціальної
до 5 травня 2014 року та зобов'язання до
вчинення певних дій, відшкодування
моральної шкоди.

В судовому засіданні встановлено, що
позивачу відповідно до постанов
Кабінету Міністрів України № 1381 від 28
грудня 2011 року, №149 від 13 березня 2013
року була нарахована одноразова
грошова допомога за 2012 рік у розмірі 2200
грн. за 2013 рік - 2415 грн. та постановою
Кабінету Міністрів України від 16
квітня 2014 № 102 Деякі питання виплати у
2014 році разової грошової допомоги
передбачені Законами України „Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" та „Про жертви
нацистських переслідувань" була
нарахована та виплачена одноразова
грошова допомога за 2014 рік у розмірі 2975
грн.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року зміни, що були
внесені до статей 12-16 Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту" в частині
визначення розміру щорічної
одноразової грошової допомоги до 5
травня були визнані неконституційними,
а рішення щодо відновлення дії
зазначеної норми в попередній редакції
не приймалось.

Фінансування видатків на соціальний
захист та забезпечення соціальних
допомог окремим категоріям громадян
провадиться в межах коштів,
передбачених Законами України про
Державний бюджет України на
відповідний рік, тобто виконання
Закону України „Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту", повністю залежить від
фінансових ресурсів доходної частини
державного бюджету.

Розміри соціальних виплат залежать від
соціально-економічних можливостей
держави, проте мають забезпечувати
конституційне право кожного на
достатній життєвий рівень для себе і
для своєї сім'ї, гарантоване ст. 48
Конституції України.

Конституційний Суд України у Рішенні
від 26 грудня 2011 №20-рп/2011, визначив, що
одним з визначальних елементів у
регулюванні суспільних відносин у
соціальній сфері є додержання принципу
пропорційності між соціальним
захистом громадян та фінансовими
можливостями держави, а також
гарантування права кожного на
достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України виходить із
того, що додержання конституційних
принципів соціальної і правової
держави, верховенства права (ст. 1, ч.І
ст. 8 Основного Закону України)
обумовлює здійснення законодавчого
регулювання суспільних відносин на
засадах справедливості та розмірності
з урахуванням обов'язку держави
забезпечувати гідні умови життя
кожному громадянину України.

Таким чином, передбачені законами
соціально-економічні права не є
абсолютними. Механізм реалізації цих
прав може бути змінений державою,
зокрема через неможливість їх
фінансового забезпечення шляхом
пропорційного перерозподілу коштів з
метою збереження балансу інтересів
усього суспільства. Крім того, такі
заходи можуть бути обумовлені
необхідністю запобігання чи усунення
реальних загроз економічній безпеці
України, що згідно з ч. 1 ст. 17
Конституції України є найважливішою
функцією держави. Водночас зміст
основного права не може бути порушений.

Конституційний Суд України у Рішенні
від 25 січня 2012 №3-рп/2012 зазначив, що суди
загальної юрисдикції України під час
вирішення справ щодо соціального
захисту прав громадян повинні
застосовувати нормативно-правові акти
Кабінету Міністрів України, прийняті
на підставі і на виконання Бюджетного
кодексу України, інших законів України,
в тому числі закону про Державний
бюджет України на відповідний рік.

Однією з ознак України як соціальної
держави є забезпечення
загальносуспільних потреб у сфері
соціальною захисту за рахунок коштів
Державною бюджету України виходячи з
фінансових можливостей держави, яка
зобов'язана справедливо і неупереджено
розподіляти суспільне багатство між
громадянами і територіальними
громадами та прагнути до
збалансованості бюджету України.

При цьому рівень державних гарантій
права на соціальний захист має
відповідати Конституції України, а
мета і засоби зміни механізму
нарахування соціальних виплат та
допомоги - принципам пропорційності і
справедливості.

Повноваження Кабінету Міністрів
України щодо розробки проекту закону
про Державний бюджет України та
забезпечення виконання відповідного
закону пов'язані з його функціями, в
тому числі щодо реалізації політики у
сфері соціального захисту та в інших
сферах. Кабінет Міністрів України
регулює порядок та розміри соціальних
виплат та допомоги, які фінансуються за
рахунок коштів Державного бюджету
України, відповідно до Конституції та
законів України.

Суди під час вирішення справ про
соціальний захист громадян керуються,
зокрема, принципом законності. Цей
принцип передбачає застосування
судами законів України, а також
нормативно-правових актів відповідних
органів державної влади, виданих на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, в тому числі
нормативно-правових, актів Кабінету
Міністрів України, виданих у межах його
компетенції, на основі і на виконання
Бюджетного кодексу України, закону про
Державний бюджет України на
відповідний рік та інших законів
України.

Отже, зміна механізму нарахування
певних видів соціальних виплат та
допомоги є конституційно допустимою до
тих меж, за якими ставиться під сумнів
сама сутність змісту права на
соціальний захист.

Згідно з ч. 2 ст. 95 Конституції України
тільки законом про Державний бюджет
України визначаються будь-які видатки
держави на загальносуспільні потреби,
розмір і цільове спрямування цих
видатків.

Відповідно до п. 2 ст. 4 Бюджетного
кодексу України при здійсненні
бюджетного процесу в Україні положення
нормативно-правових актів
застосовуються лише в частині, в якій
вони не суперечать положенням
Конституції України, Бюджетного
кодексу України та закону про
державний бюджет України. Виходячи з
цього, відповідними постановами
кабінету Міністрів України у 2008-2014
роках, розміри щорічної разової
грошової допомоги до 5 травня ветеранам
війни встановлювалися виходячи із
обсягу видатків, виділених на цю мету
при формуванні показників державного
бюджету на відповідні роки. Невід'ємною
складовою здійснення правового
регулювання відносин у сфері
соціального забезпечення є визначення
правового механізму та державних
органів, на які покладається обов'язок
виконання соціальної політики держави
у цій сфері. Одним із таких органів і є
Кабінет Міністрів України, який згідно
з п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України „Про
Кабінет Міністрів України" забезпечує
проведення державної соціальної
політики, соціальний захист громадян
та вживає заходів щодо підвищення
реальних доходів населення.

Відповідно до норм Конституції України
органи законодавчої, виконавчої та
судової влади здійснюють свої
повноваження у встановлених
Конституцією України межах і
відповідно до законів України та
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України (частина друга статті 6, частина
друга статті 19).

Згідно ст. 87 Бюджетного кодексу
України, видатки на соціальний захист
та соціальне забезпечення
здійснюються в межах обсягів
призначень, передбачених у Державному
бюджеті на відповідний рік.

Статтею 48 Бюджетного кодексу України
передбачено, що розпорядники бюджетних
коштів беруть бюджетні зобов'язання та
здійснюють платежі тільки в межах
бюджетних асигнувань, встановлених
кошторисами, враховуючи необхідність
виконання бюджетних зобов'язань
минулих років, узятих на облік органами
Державної казначейської служби
України. Зобов'язання, взяті учасником
бюджетного процесу без відповідних
бюджетних асигнувань або з
перевищенням повноважень,
встановлених цим Кодексом та законом
про Державний бюджет України (рішенням
про Місцевий бюджет), не вважаються
бюджетними зобов'язаннями (крім „
витрат, що здійснюються відповідно до
частини шостої цієї статті) і не
підлягають оплаті за рахунок бюджетних
коштів. Взяття таких зобов'язань є
порушенням бюджетного законодавства.
Витрати бюджету на покриття таких
зобов'язань не здійснюються.

Приймаючи до уваги, що Департамент
соціального захисту населення
обласної державної адміністрації
виконує лише делеговані повноваження з
питань соціального захисту населення,
і до його повноважень та компетенції не
входить прийняття рішень по визначенню
конкретних розмірів щорічної расової
грошової допомоги, тому позивачу як
інваліду війни щорічна виплата
допомоги до 5 травня здійснювалась в
тому обсязі, які були виділені
Міністерством фінансів і Державним
казначейством у розмірах, установлених
законом про Державний бюджет на
відповідний рік.

В судовому засіданні встановлено, що
відсутні правові підстави для
відшкодування моральної шкоди
позивачу ОСОБА_1

У відповідності до ст.23 ЦК України
«Особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи.»

Статтею 1166 ЦК України, передбачено, що
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини (ст.1167 ЦК України.)

Статтею 1173 ЦК України, встановлено, що
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні ними
своїх повноважень, відшкодовується
державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини цих органів.

Відповідно до постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.05.1995 року
№4 «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», при вирішенні спору про
відшкодування моральної шкоди,
заподіяної громадянинові незаконними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
органу державної влади, його
посадовими або службовими особами,
судам необхідно виходити з того, що
зазначений орган має бути відповідачем
у такій справі, якщо це не передбачено
відповідним законом.

Моральною шкодою визнаються
страждання, заподіяні громадянинові
внаслідок фізичного чи психічного
впливу, що призвело до погіршення або
позбавлення можливостей реалізації
ним своїх звичок і бажань, погіршення
відносин з оточуючими людьми, інших
негативних наслідків морального
характеру.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні.

Позивач не надав суду доказів того, чим
підтверджується факт заподіяння йому
моральних чи фізичних страждань або
втрат немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі він оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

При цьому, позивачем в суді не надано
жодного доказу, які б підтверджували
неправомірні дії відповідачів щодо
заподіяння моральних страждань.

Таким чином, суд вважає, що позовні
вимоги не підлягають до задоволення.

При подачі даного позову позивач був
звільнений від оплати судового збору
як інвалід І групи, тому оплату
судового збору слід віднести на
рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 163,183-2 КАС України, ст. 48,
95 Конституції України, ст. 4, 48, 87
Бюджетного кодексу України, ст.ст.23,
1166,1173 ЦК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Департаменту
соціального захисту населення
Черкаської обласної державної
адміністрації, Черкаської обласної
державної адміністрації про визнання
дій з виплати соціальної допомоги до 9
травня незаконними та зобов'язання до
вчинення певних, та стягнення
моральної шкоди - відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок
держави.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду протягом 10 днів
з дня її проголошення в порядку,
передбаченому ст. 186 КАС України. Строк
для подання апеляційної скарги
стороною або іншою особою, яка брала
участь у справі, обчислюється з моменту
отримання копії постанови.

Суддя: Ю. В. Михальченко