Справа № 809/2311/13-а
Суддя: Затолочний В.С.
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2014 року
Справа
№ 12700/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Затолочного В.С.,

суддів
Каралюса В.М., Матковської З.М.,

за участі
ОСОБА_1,

представника відповідача
Пилип’яка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Управління Укртрансінспекції в
Івано-Франківській області на
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
24.09.2013 року у справі за позовом ОСОБА_3
до Управління Укртрансінспекції в
Івано-Франківській області про
визнання протиправним та скасування
рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Управління Укртрансінспекції в
Івано-Франківській області про
визнання протиправним та скасування
рішення.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
24.09.2013 року позов задоволено повністю,
визнано протиправною та скасовано
постанову № 022232 від 11.07.2013 року про
застосування фінансових санкцій до
позивача.

Постанову суду першої інстанції
оскаржив відповідач, який просить
скасувати оскаржувану постанову та
винести нове рішення про відмову в
позові. Вимоги апеляційної скарги
обґрунтовані тим, що суд першої
інстанції дійшов хибних висновків про
неправомірність дій з витребування
сертифіката повірки та адаптації
тахографа, а також відсутність підстав
для застосування фінансових санкцій за
таке порушення.

Вислухавши суддю-доповідача,
представника апелянта, який наполягав
на задоволенні апеляційної скарги,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
11.06.2013 року державними інспекторами
територіального Управління
Укртрансінспекції в Тернопільській
області проведено перевірку
додержання вимог законодавства про
автомобільний транспорт під час
виконання перевезення вантажу
автомобільним транспортом, за
результатами якої складено акт № 096970. В
акті зазначено, що водій транспортного
засобу марки «DAF CF 75.310», державний
номерний знак НОМЕР_1, що належить
ОСОБА_3, ОСОБА_4 здійснював вантажне
перевезення без наявного сертифікату
перевірки та адаптації тахографа. За
наслідками розгляду вищезазначеного
акту винесено постанову № 022232 від
11.07.2013 про застосування до ОСОБА_3
штрафних санкцій в розмірі 1700 грн. Дані
обставини підтверджуються
дослідженими судом в якості письмових
доказів актом за № 096970 від 11.06.2013 року
та постановою № 022232 від 11.07.2013 року.

Державний контроль, відповідно до
статей 3, 4 Порядку здійснення
державного контролю на автомобільному
транспорті, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 08
листопада 2006 року №1567 (Порядок),
здійснюється Укртрансінспекцією, її
територіальними управліннями в
областях, Автономній Республіці Крим,
м. Києві та Севастополі шляхом
проведення посадовими особами
планових, позапланових та рейдових
перевірок.

Відповідно до абз. 1 п. 15 Порядку
здійснення контролю на автомобільному
транспорті, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 08.11.2006
року №1567, під час проведення рейдової
перевірки транспортних засобів, яка
проводиться на окремо визначених
ділянках дороги, маршрутах,
автовокзалах, автостанціях, автобусних
зупинках, місцях посадки та висадки
пасажирів, стоянках таксі і
транспортних засобів, місцях
вантаження та розвантаження вантажних
автомобілів, контроль-вагових
комплексах, під час виїзду з
підприємств та місць стоянки, у пунктах
пропуску через державний кордон за
погодженням з начальником органу
охорони державного кордону, виключно
наявність документів, визначених
статтями 39 і 48 Закону, на підставі яких
здійснюються перевезення
автомобільним транспортом.

Таким чином, є вірним висновок суду
першої інстанції про те, що у водія чи
перевізника під час проведення
рейдової перевірки не можуть
вимагатись жодні інші документи, ніж
ті, що вказані у ст.ст. 39, 48 Закону
України «Про автомобільний транспорт»,
а відповідні дії посадових осіб
суб'єкта владних повноважень щодо
перевірки інших документів є
протиправними, як такі, що вчинені з
порушенням ч.2 ст. 19 Конституції
України.

Згідно ст. 48 Закону України «Про
автомобільний транспорт» автомобільні
перевізники, водії повинні мати і
пред'являти особам, які уповноважені
здійснювати контроль на
автомобільному транспорті та у сфері
безпеки дорожнього руху, документи, на
підставі яких виконують вантажні
перевезення.

Документами для юридичної особи, що
здійснює вантажні перевезення на
договірних умовах, є:

для автомобільного перевізника -
ліцензія та документ, що засвідчує
використання транспортного засобу на
законних підставах, інші документи,
передбачені законодавством України;

для водія - посвідчення водія
відповідної категорії, реєстраційні
документи на транспортний засіб,
ліцензійна картка, дорожній лист,
товарно-транспортна накладна або інший
визначений законодавством документ на
вантаж, інші документи, передбачені
законодавством України.

Як вбачається з постанови Кабінету
Міністрів України від 25.02.2009 року № 207
«Про затвердження Переліку документів,
необхідних для здійснення перевезення
вантажу автомобільним транспортом у
внутрішньому сполученні», нею
визначено вичерпний перелік
документів, необхідних для водія
юридичної особи або фізичної
особи-підприємця, що здійснює вантажні
перевезення на договірних умовах,
зокрема:

- фотокопія ліцензії, засвідчена
автомобільним перевізником, або
ліцензійна картка;

- товарно-транспортна накладна;

- посвідчення на право керування
транспортним засобом відповідної
категорії;

- реєстраційний документ на
транспортний засіб або інший
засвідчений в установленому порядку
документ, що підтверджує право
керування, користування чи
розпорядження транспортним засобом;

- талон про проходження державного
технічного огляду;

- поліс (сертифікат) обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів.

Для водія юридичної особи необхідним є
також дорожній лист з відмітками про
проведення передрейсових медичного
огляду водія та огляду технічного
стану транспортного засобу.

Відповідно до ч.1 ст.8 Конституції
України в Україні визнається та діє
принцип верховенства права.

Згідно ч.4 ст. 9 КАС України у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

Суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
приписи Положення про робочий час і час
відпочинку водіїв колісних
транспортних засобів, затверджене
наказом Міністерства транспорту та
зв'язку України від 07.06.2010 № 340 (далі
Положення) в частині визначення
обов'язку наявності у перевізника
сертифікату перевірки та адаптації
тахографа, на яке посилається
відповідач, як нормативну підставу для
прийняття оскаржуваного рішення,
суперечать постанові Кабінету
Міністрів України № 207 від 25.02.2009 року
про затвердження Переліку документів,
необхідних для здійснення перевезення
вантажу автомобільним транспортом у
внутрішньому сполученні, яка має вищу
юридичну силу ніж відомчі накази
Міністерства, зокрема її пункту 2,
оскільки даною постановою
встановлюється вичерпність переліку
документів, зазначених у ст. 48 Закону
України «Про автомобільний транспорт».

Відповідно до пункту 2 Постанови
Кабінету Міністрів України від 25.02.2009
року № 207 особам, які уповноважені
здійснювати контроль на
автомобільному транспорті та у сфері
безпеки дорожнього руху, забороняється
вимагати у водія юридичної особи або
фізичної особи-підприємця документи,
не передбачені Переліком, затвердженим
цією постановою.

Отже вимога посадових осіб, які
проводили перевірку, щодо надання
сертифікату перевірки та адаптації
тахографа була незаконною, як така, що
вчинена з порушенням приписів ст. 48
Закону України «Про автомобільний
транспорт», Постанови Кабінету
Міністрів України від 25.02.2009 № 207, а тому
її невиконання в силу приписів ст. 8, ч.1
ст. 19 Конституції України, не може
тягнути за собою жодної
відповідальності.

Крім цього суд враховує, що абзацом 10 ч.1
ст. 60 Закону України «Про автомобільний
транспорт» передбачено, що за
порушення законодавства про
автомобільний транспорт до
автомобільних перевізників
застосовуються
адміністративно-господарські штрафи
за управління транспортними засобами
при здійсненні міжнародних
автомобільних перевезень без
контрольних пристроїв (тахографів)
реєстрації режимів праці чи відпочинку
водіїв транспортних засобів чи
вимкненими такими контрольними
пристроями (тахографами) або без
щоденних реєстраційних листків
режимів праці та відпочинку - штраф у
розмірі сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Згідно п. 8 ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія).

У відповідності до рішення
Конституційного Суду України від
22.12.2010 № 23-рп/2010 відповідальність в
Україні та процедура притягнення до
відповідальності ґрунтуються на
конституційних принципах та правових
презумпціях, які зумовлені визнанням і
дією принципу верховенства права в
Україні. Елементами верховенства права
є принципи рівності і справедливості,
правової визначеності, ясності і
недвозначності правової норми,
оскільки інше не може забезпечити її
однакове застосування, не виключає
необмеженості трактування у
правозастосовній практиці і неминуче
призводить до сваволі (абзац другий
підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної
частини Рішення Конституційного Суду
України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005) .
Принцип правової визначеності означає,
що обмеження основних прав людини та
громадянина і втілення цих обмежень на
практиці допустиме лише за умови
забезпечення передбачуваності
застосування правових норм,
встановлюваних такими обмеженнями.
Тобто обмеження будь-якого права
повинне базуватися на критеріях, які
дадуть змогу особі відокремлювати
правомірну поведінку від протиправної,
передбачати юридичні наслідки своєї
поведінки (абзац третій підпункту 3.1
пункту 3 мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України від 29
червня 2010 року № 17-рп/2010).

Тому суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що відповідно до
принципів пропорційності та юридичної
визначеності відповідальності в
даному випадку на переконання суду за
відсутність документів щодо перевірки
та адаптації тахографа орган контролю
не міг застосувати до позивача
покарання, втричі тяжче, ніж те, яке
встановлено за відсутність самого
тахографа.

З системного аналізу абз. 3 ч. 1 та ч. 1 10
ст. 60 Закону України «Про автомобільний
транспорт» та постанови Кабінету
Міністрів України від 25.02.2009 року № 207
вбачається, що у відповідача не було
встановленого обов'язку мати під час
вантажних перевезень тахограф. Такий
обов'язок, виходячи з контексту абз. 10 ч.
1 ст. 60 Закону передбачений тільки для
автомобільних перевізників, які
здійснюють міжнародні автомобільні
перевезення.

Суд першої інстанції підставно
відкинув посилання представника
відповідача на Положення про робочий
час і час відпочинку водіїв колісних
транспортних засобів, яке затверджене
наказом Міністерства транспорту та
зв'язку України від 07.06.2010 року № 340,
оскільки згідно п.4 даного наказу з
01.06.2013 встановлюється обов'язковість
обладнання діючими та повіреними
тахографами виключно для вантажних
автомобілів з повною масою понад 12 тон.
Повна маса окремих модифікацій
вантажного автомобіля марки «DAF CF 75.310»
складає 11 990 кг. Однак, як вбачається із
матеріалів справи та не спростовано
апелянтом, в порушення положень ч.2 ст. 71
КАС України, відповідач не надав суду
жодних доказів того, що повна маса
вищезгаданого автомобіля позивача
перевищує 12 тон.

Також суд першої інстанції
обґрунтовано послався на те, що згідно
із пунктом 27 Порядку здійснення
державного контролю на автомобільному
транспорті, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 р.
№ 1567, за наявності підстав керівник
органу державного контролю або його
заступник виносить постанову про
застосування
адміністративно-господарських
штрафів, яка оформляється згідно з
додатком 5. Дане положення повністю
кореспондується зі ст. 60 Закону України
«Про автомобільний транспорт» в
редакції від 05.01.2013 року. Як вбачається
з оскаржуваної позивачем постанови від
11.07.2013 року № 022232 відповідачем до
позивача застосований не
адміністративного-господарський
штраф, а фінансові санкції.

Відповідно до ст. 239 Господарського
кодексу України
адміністративно-господарський штраф є
одним з видів
адміністративно-господарських санкцій
та застосовується виключно в порядку
та строки, передбачені спеціальним
законодавством, в тому числі і главою 27
ГКУ, на відміну від фінансової санкції,
передбаченої вищевказаним порядком в
редакції, що діяла до 03.07.2013 року і яка
являла собою грошову суму, що
стягується за порушення вимог цього
Закону. За таких обставин відповідачем
оскаржувана постанова була винесена на
підставі норми в редакції, яка вже не
діяла на момент її прийняття.

Тому окружний суд дійшов вірного
висновку про законність та
обґрунтованість позову.

Доводи апеляційної скарги не
відповідають законодавству України та
не можуть бути підставою для її
задоволення.

З огляду на викладене, постанова суду
першої інстанції відповідає
обставинам справи, наявним в ній
доказам, прийнята з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для її скасування колегія
суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
254 КАС України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління
Укртрансінспекції в
Івано-Франківській області залишити
без задоволення.

Постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
24.09.2013 року у справі № 809/2311/13-а залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.С.
Затолочний

Судді В.М. Каралюс

З.М. Матковська

Повний текст виготовлено 15.09.2014