Справа № 2а-12803/09/2670
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" липня 2014 р. м. Київ
К-38512/10

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів: Карася О.В.
(головуючого), Голубєвої Г.К., Ланченко
Л.В., розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Печерському районі м. Києва на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 11.02.2010 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 16.11.2010 у
справі № 2а-12803/09/2670 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вінсо-Технології" до
Державної податкової інспекції у
Печерському районі м. Києва про
визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство звернулося до суду із
позовною про скасування податкових
повідомлень-рішень від 16.01.2009 № 000362311/0
та від 12.08.2009 № /3, якими позивачеві
державним податковим органом
визначено податкове зобов'язання (з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) з податку на прибуток і
податку з доходу фізичних осіб у сумі 24
288,00 грн. та 1 630,50,00 грн. відповідно.

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою суду
апеляційної інстанції, позовні вимоги
задоволено.

Не погодившись із судовими рішеннями,
відповідач до Вищого
адміністративного суду України подав
касаційну скаргу, де посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить
зазначені судові рішення скасувати та
ухвалити нове рішення, яким у позові
відмовити.

Переглянувши матеріали справи і
касаційну скаргу, заслухавши доповідь
судді, Вищий адміністративний суд
України зазначає наступне.

Судами першої і апеляційної інстанцій
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що оспорювані
позивачем податкові повідомлення -
рішення Державна податкова інспекція
прийняла на підставі акта від 13.01.2009 про
результати планової виїзної перевірки
Товариства з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 19.01.2006 по
30.06.2008, у ході якої встановлено
порушення останнім пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5
Закону України від 28.12.1994 № 334/94-ВР "Про
оподаткування прибутку підприємств" (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин; далі - Закон № 334/94-ВР)
та п. 1.2 ст. 1, пп. 4.2.1, п. 4.2 ст. 4, пп. 17.2 ст. 17
Закону України від 22.05.2003 № 889-IV "Про
податок з доходів фізичних осіб" (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин; далі - Закон № 889-IV), що
призвело до заниження податкових
зобов'язань з податку на прибуток та
податку з доходів фізичних осіб за
вказаний період.

З позиції контролюючого органу
порушення позивачем Закону № 334/94-ВР
полягало у формуванні валових витрат
за відсутності первинних документів. А
порушення вимог Закону № 889-IV полягало
у відсутності зв'язку здійснених
витрат з оплати послуг міжнародного
зв'язку, отриманих працівником
Товариства зі службових телефонів, з
господарською діяльністю Товариства,
які з точки зору оподаткування
потрібно класифікувати як
фінансування особистих потреб
працівника. Тобто, на думку
відповідача, оплачені телефонні
переговори класифікуються згідно з пп.
4.2.9 Закону № 889-IV як дохід працівника,
отриманий від роботодавця як додаткове
благо з обкладенням його податком з
доходів фізичних осіб за ставкою 15 %.
При цьому працедавець - податковий
агент також зобов'язаний відобразити
суму (вартість) наданих своєму
працівнику зазначених додаткових благ
у податковому розрахунку. Як додаткове
благо фізичної особи державний
податковий орган розцінює здійснені
платежі з розрахункового рахунку
Товариства за послуги суборенди
приміщення по договору від 17.01.2006 № 106,
які здійснені не у межах господарської
діяльності Товариства, оскільки
вказаний договір укладено саме
співвласником позивача гр.
Посредніковим С.Ю., а не безпосередньо
Товариством як юридичною особою.

Задовольняючи позовні вимоги щодо
безпідставного нарахування позивачеві
податкового зобов'язання з податку на
прибуток, суд першої інстанції, з
думкою якого погодився апеляційний
адміністративний суд, виходив з того,
що в порушення вимог пп. 2.3.2 Порядку
оформлення результатів
документальних, виїзних планових та
позапланових перевірок щодо
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства, затвердженого
наказом ДПА України від 10.08.2005 № 327, акт
перевірки та надані відповідачем
документи не містять ні переліку
відсутніх документів, ні пояснень
посадових щодо відсутності первинних
документів бухгалтерського обліку, які
є підставою для формування валових
витрат.

Як визначено пп. 2.3.2 розділу II Порядку №
327, за кожним відображеним в акті фактом
порушення податкового та валютного
законодавства, зокрема, необхідно: -
зазначити первинний документ, на
підставі якого вчинено записи у
податковому та бухгалтерському обліку
(навести кореспонденцію рахунків
операцій), та інші докази, що достовірно
підтверджують наявність факту
порушення; - зазначити перелік
документів, що не були надані у ході
здійснення перевірки.

Не допускається відображення в акті
перевірки необґрунтованих даних, а
також суб'єктивних припущень
перевіряючими, які не мають
підтверджених доказів/та різного роду
висновків щодо дій посадових осіб
підприємства.

Крім того, відповідно до вимог ч. 2 ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Переконливих доводів про відсутність
первинних документів під час
перевірки, наявність яких є
обов'язковою для формування валових
витрат господарюючим суб'єктом,
державним податковим органом не
наведено. Водночас судами попередніх
інстанцій досліджено надані позивачем
документи (акти приймання - здачі
виконаних робіт), які, за твердженням
державного податкового органу, були
відсутні під час перевірки, а за
твердженням позивача були надані, але
не враховані під час перевірки, що
підтверджено довідкою про загальну
інформацію щодо позивача, надану
відповідачем, у якій наявна розписка
директора товариства про те, що до
перевірки надано усі наявні документи,
інші документи відсутні.

З тих же мотивів, - недоведеність
податковим органом обставин щодо
порушення позивачем податкового
законодавства в частині понесених
витрат за послуги міжнародного зв'язку,
виходили суди попередніх інстанцій,
вирішуючи спір, встановивши при цьому
наявність укладених угод про надання
послуг стільникового зв'язку, які
надавалися саме позивачу, та
відхиливши доводи відповідача про те,
що діяльність позивача не пов'язана із
зовнішньоекономічною діяльністю, та
зазначивши, що телефонні переговори
працівників позивача, навіть під час
приватних поїздок за кордон, можуть
бути пов'язані з діяльністю позивача.

Цілком обґрунтовано суд першої
інстанції, з яким погодився
апеляційний суд, задовольнив вимоги
позивача щодо безпідставного
нарахування позивачеві податкового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
(фінансових) санкцій) з податку з доходу
фізичних осіб за здійснені витрати
позивачем у межах договору суборенди
приміщення, укладеним засновником
Товариства гр. Посредніковим С.Ю.

Задовольняючи позовні вимоги в цій
частині, суд, обґрунтовано виходив з
того, що в силу вимог ст. 84
Господарського кодексу України угоди,
укладені від імені господарського
товариства до його реєстрації,
визнаються укладеними з товариством
тільки за умови їх подальшого
схвалення товариством. Такі угоди
укладаються засновниками (учасниками)
господарського товариства від свого
імені, а не від імені товариства, яке до
державної реєстрації не визнається
суб'єктом права. Якщо угода в
подальшому схвалюється товариством, то
вважається, що угода була укладена з
товариством.

Судами встановлено, що відповідно до п.
1.1 договору від 17.01.2006 № 106, укладеного
Посредніковим С.Ю. як співвласником
позивача, приміщення орендується з
метою розміщення виконавчо -
розпорядчого органу позивача
юридичної особи Товариства. Схвалення
угоди, укладеної засновником
Товариства до його реєстрації - 18.01.2006,
відбулося шляхом отриманням саме
Товариством послуги з оренди
приміщення, що підтверджено
відповідними актами, та фактом сплати
за отримані послуги.

За таких обставин переглянуті судові
рішення першої та апеляційної
інстанцій у справі відповідають
приписам чинного законодавства, а
доводи касаційної скарги визнаються
непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Печерському районі м. Києва
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 11.02.2010 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 16.11.2010 по
справі № 2а-12803/09/2670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає, крім як з
підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К. Голубєва

Л.В. Ланченко