Справа № 2а-1847/12/2670
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2014-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/63218/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі Приходько І.В. Бухтіярової І.О.
Муравйова О.В. розглянувши в порядку
письмового провадження

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Печерському районі м. Києва
Державної податкової служби

на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
05.04.2012 р.

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 03.10.2012 р.

у справі № 2а-1847/12/2670

за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у
Печерському районі м. Києва

про скасування податкового
повідомлення-рішення та рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2012 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_4 (далі -
позивач, ФО-П ОСОБА_4) звернулась до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовом до Державної
податкової інспекції у Печерському
районі м. Києва (далі - відповідач, ДПІ у
Печерському районі м. Києва), в якому
просила суд скасувати податкове
повідомлення-рішення від 02.02.2010 р. №
/0 та рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій від 02.02.2010
р. № /0.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
05.04.2012 р., яка залишена без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 03.10.2012 р.,
адміністративний позов задоволено:
визнано протиправними та скасовано
податкове повідомлення-рішення ДПІ у
Печерському районі м. Києва від 02.02.2010 р.
№ /0 та рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій від 02.02.2010
р. № /0.

Не погоджуючись із прийнятими
рішеннями судів першої та апеляційної
інстанцій, відповідач звернувся до
Вищого адміністративного суду України
з касаційною скаргою, в якій, з
посиланням на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просив скасувати постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
05.04.2012 р. та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 03.10.2012 р. і прийняти нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

Представники позивача та відповідача
в судове засідання 17.09.2014р. не
з'явились, справа розглянута в
порядку письмового провадження за
наявними в ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
касаційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що в період з 24.12.2009 р. по
28.12.2009 р., на підставі направлення від
24.12.2009 р. № 346/17-424, посадовою особою ДПІ у
Печерському районі м. Києва була
проведена виїзна позапланова
документальна перевірка суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_4 з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2008 р. по
30.09.2009 р., за результатами якої складено
акт від 29.12.2009 р. № 78/1704- та
зроблено висновок про порушення
позивачем вимог: - статті 13 розділу IV
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян», в
результаті чого збільшено податок з
доходів фізичних осіб на загальну суму
за 2008 рік - 509,97 грн., за І-ІІІ квартали 2009
року - 40 033,24 грн.; - пункту 8 Наказу ДПА
України від 29.10.1999 р. № 599 «Про
затвердження Свідоцтва про сплату
єдиного податку та Порядку його
видачі» в результаті неналежного
ведення книги обліку доходів і витрат
фірми № 10; - пунктів 9.3, 9.6 статті 9 Закону
України «Про податок на додану
вартість» у зв'язку з неподанням до
податкового органу заяви про
реєстрацію платника податку на додану
вартість; - підпункту 7.8.1 пункту 7.8
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» в наслідок неподання
декларації з податку на додану
вартість; - підпункту 7.3.1 пункту 7.3
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» в результаті чого
збільшено податок на додану вартість в
розмірі 71 170 грн.; - пункту 1 статті 3
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг».

На підставі вказаного акту перевірки
відповідачем 02.02.2010 р. були винесені
податкове повідомлення-рішення №
/0, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання по податку на
додану вартість у розмірі 71 170 грн. та
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій № /0, згідно з
яким позивачу визначено суму штрафних
(фінансових) санкцій у розмірі 1 779 255
грн.

За результатами оскарження позивачем
оскаржуваних рішень відповідача в
адміністративному порядку, спірні
рішення - залишені без змін.

Як вбачається з акту перевірки №
78/1704- від 29.12.2009 р. підставами для
визначення позивачу зазначених
податкових зобов'язань та штрафних
(фінансових) санкцій слугували
наступні встановлені підчас перевірки
обставини.

Так, в період 2008 року по ІІІ квартал 2009
року ФО-П ОСОБА_4 перебувала на
спрощеній системі оподаткування зі
сплатою єдиного податку в розмірі 200
грн. в місяць та здійснювала роздрібну
торгівлю одягом.

Згідно з поданими звітами обсяг
виручки складав у 2008 році 499 078 грн., з
01.01.2009 р. по 30.09.2009 р. - 355 851 грн.

В результаті здійсненого контролю, як
вказано в акті перевірки, за
додержанням порядку проведення
готівкових розрахунків за товари
(довідка № 61/17-416 від 12.10.2009 р.) виявлено
товарний чек від 28.12.2008 р. на суму 14 220
грн. У той же час, як зазначено
відповідачем, в книзі обліку доходів та
витрат здійснено запис про виручку у
розмірі 8 765 грн. Відтак, на думку
перевіряючого, встановлено
розбіжність у обсязі виручки на суму 5
455 грн., у зв'язку з чим обсяг виручки,
отриманий позивачем у 2008 році
перевищує допустимі граничні норми на 4
533 грн.

Надалі, з посилання на пункту 1 Указу
Президента України від 03.07.1998 р. № 727,
відповідач в акті перевірки зазначає,
що враховуючи наведені обставини
повинна здійснювати діяльність у 2009
році на загальній системі
оподаткування та подавати декларації
про отримані доходи наростаючим
підсумком з початку року, згідно вимог
пункту «г» підпункту 4.1.4. пункту 4.1
статті 4 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань перед бюджетами
та іншими цільовими фондами».

Враховуючи, що сума доходу перевищує
допустимі норми у 500 000 грн., позивач
повинна була задекларувати суму
перевищення та сплатити податок з
даної суми на загальних підставах
відповідно до статті 13 розділу IV
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян».

На підставі статті 13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» ФО-П ОСОБА_4
визначено валовий дохід за І-ІІІ
квартали 2009 року на суму 355 851 грн. та
відповідно до Інструкції «Про
прибутковий податок з громадян»,
затвердженої наказом Головної ДПІ
України від 21.04.1993 р. № 12, враховуючи, що
позивачем не вівся облік валових
витрат, визначено валові витрати у
розмірі 1 133,25 грн. за 2008 рік та у розмірі
88 962,75 грн. за І-ІІІ квартали 2009 року.

Окрім того, в акті перевірки зазначено,
що у І-ІІІ кварталах 2009 року
перебуваючи, як вважає відповідач, на
загальній системі оподаткування, ФО-П
ОСОБА_4 реалізувала одяг на загальну
суму 355 851 грн. Розрахунки проводились в
готівковій формі без застосування
реєстратора розрахункових операцій,
чим порушено пункт 1 статті 3 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг». Застосовуючи
для розрахунку суму у розмірі 355 851 грн.
помножену на п'ять, податковий орган
вираховує суму санкцій за оскаржуваним
рішенням про застосування штрафних
(фінансових) санкцій від 02.02.2010 р. №
/0 у розмірі 1 779 255 грн.

Відносно податку на додану вартість, в
акті перевірки зазначено, що за І-ІІІ
квартали 2009 року ФО-П ОСОБА_4 повинна
використовувати загальну систему
оподаткування, таким чином позивач
повинна була зареєструватися
платником податку на додану вартість.

Надалі, з посиланням на суму валового
доходу у розмірі 355 851 грн., пункти 9.3, 9.5,
9.6 статті 9, підпункт 7.8.1 пункту 7.8,
підпункт 7.3.1 пункту 7.3 статті 7, пункт 10.1
статті 10 Закону України «Про податок на
додану вартість», відповідач в акті
перевірки зазначає, що всупереч
наведеним нормам позивач не подав
заяви про реєстрацію платником податку
на додану вартість, не подавав
декларації з податку на додану
вартість та, виходячи з положень пункту
10.1 статті 10 Закону України «Про податок
на додану вартість», якою передбачено,
що особа, яка повинна була
зареєструватися платником податку на
додану вартість, але не
зареєструвалася, несе обов'язки
нарахування та сплати цього податку на
рівні особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість без права
виписки податкової накладної та
нарахування податкового кредиту,
визначає суму податкових зобов'язань,
яку повинна на думку податкового
органу сплатити ФО-П ОСОБА_4, у розмірі 71
170,20 грн.

Суди першої та апеляційної інстанцій
вирішуючи спір по суті та
задовольняючи позовні вимоги, з
висновками яких погоджується колегія
суддів касаційної інстанції, виходили
з наступних мотивів.

Згідно статті 1 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва», яким
було запроваджено спеціальний режим
оподаткування, обліку та звітності,
спрямований на підтримку суб'єктів
малого підприємництва, - єдиний податок
сплачується виключно з доходів,
одержаних фізичною особою - суб'єктом
підприємницької діяльності з
додержанням вимог Указу, зокрема, якщо
виручка платника єдиного податку за
рік не перевищує 500 тис. грн.

Відповідно до пункту 4 статті 1 Указу
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» під виручкою
розуміють суму, фактично отриману
суб'єктом підприємницької діяльності
на розрахунковий рахунок або (та) в касу
за здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

Згідно зі статтею 5 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» в
разі порушення вимог, установлених
статтею 1 цього Указу, платник єдиного
податку повинен перейти на загальну
систему оподаткування, обліку та
звітності починаючи з наступного
звітного періоду (кварталу).

У той же час зазначений Указ не містить
положень, які б регулювали питання
оподаткування сум, що перевищують
граничний обсяг виручки, встановлений
законодавцем.

За таких обставин оподаткування
доходів, отриманих платником єдиного
податку з порушенням умов перебування
на спрощеній системі оподаткування,
повинно здійснюватися із
застосуванням правил загальної
системи оподаткування.

При цьому, у разі якщо загальна сума від
здійснення операцій з поставки товарів
(послуг) перевищує допустимий розмір
для платників єдиного податку;
перевищення обсягу виручки,
максимально встановленого для
платників єдиного податку;
недотримання форми розрахунків -
передбачають перереєстрацію платника
єдиного податку платником податків на
загальних підставах. Недотримання
строків такої перереєстрації тягне за
собою встановлену законом
відповідальність.

Беручи до уваги вище наведене та
виходячи з положень частини другої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України, згідно яких в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову, суди
попередніх інстанцій дійшли вірного
висновку, що в даному випадку,
податковим органом не доведено
обставин, на яких ґрунтуються його
висновки в акті перевірки та
оскаржувані рішення.

Зокрема, відповідачем не надано
належних та допустимих доказів, які б
свідчили, що за вищезазначеним чеком
угода фактично була б виконана, а
позивач фактично отримала грошові
кошти у будь-якому вигляді, готівковому
або безготівковому. В даному випадку
наведені в акті перевірки доводи є
припущенням, яке не ґрунтується на
належних та допустимих доказах. При
цьому, як вбачається з рішення ДПА у м.
Києві про результати розгляду скарги,
ФО-П ОСОБА_4 28.12.2008 р. проведено через
термінал оплату по іншому чеку на суму
на суму 8 765 грн. і ця сума належним
чином відображена у книзі обліку
доходів та витрат. Обставини щодо того,
що спірний товарний чек був виписаний,
але угода за ним не була реалізована
внаслідок відмови покупця від
придбання товару, відповідачем не
спростовані.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів погоджується із висновком суду
першої інстанції про недоведеність з
боку ДПІ обставин перевищення
позивачкою дозволеного для платників
єдиного податку ліміту отриманої
виручки у 2008 році та, враховуючи те, що
саме на цих обставинах ґрунтуються
оскаржувані рішення -спірні рішення не
можуть вважатися такими, що
ґрунтуються на об'єктивних та
доведених обставинах та, відповідно,
вважатися обґрунтованими та
правомірними.

Таким чином висновки податкового
органу про вчинення платником податків
порушень податкового законодавства,
які стали підставою для нарахування
позивачу спірних податкових
зобов'язань, є необґрунтованими, а
відтак, не можуть бути покладені в
основу податкового
повідомлення-рішення від 02.02.2010 р. №
/0 та рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій від 02.02.2010
р. № /0.

Доводи касаційної скарги не знайшли
свого підтвердження та спростовуються
матеріалами справи і не дають підстав
вважати, що при прийнятті оскаржуваних
рішень, судами першої та апеляційної
інстанцій було порушено норми
матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку, що судами першої та
апеляційної інстанцій виконано всі
вимоги процесуального законодавства,
всебічно перевірено обставини
справи, вирішено справу у
відповідності до норм матеріального
права, постановлено обґрунтовані
рішення, в яких повно відображені
обставини, що мають значення для
справи. Порушень норм матеріального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішень судів попередніх
інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 160, 167, 220, 222, 223, 224, 230, 231, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Печерському районі м.
Києва Державної податкової служби
залишити без задоволення.

Постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
05.04.2012 р. та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 03.10.2012 р. у справі № 2а-1847/12/2670
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її
копій особам, які беруть участь у
справі. Заява про перегляд судового
рішення в адміністративній справі
Верховним Судом України може бути
подана з підстав, в порядку та у
строки, що встановлені статтями 236-238
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя (підпис) І.В.
Приходько Судді: (підпис) І.О.
Бухтіярова (підпис) О.В. Муравйов