Справа № 447/1434/13-а
Суддя: Павлів В. Р.
Дата ухвалення: 2013-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 447/1434/13-а
П О С Т А Н О В А

ІмЕНЕм україни

24.07.2013 року Миколаївський районний
суд Львівської області в складі:
головуючого -судді Павлів В. Р. , при
секретарі Волківській Н.Б. ,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Миколаєві
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Дроговизької сільської
ради Миколаївського району Львівської
області про скасування рішення
Дроговизької сільської ради ,

в с т а н о в и в :

07.05.2013 року позивач ОСОБА_1 звернувся в
суд з позовом до Дроговизької
сільської ради Миколаївського району
Львівської області. В обгрунтування
позовних вимог покликається на те,
спірна земельна ділянка, навколо
успадкованого ним будинку, що
знаходиться в АДРЕСА_1, уже декілька
поколінь належить його сім'ї на праві
користування (з часу встановлення
радянського режиму, до того належала на
праві власності). Дроговизька сільська
рада не має жодних документів, що
визначають правовий статус спірної
земельної ділянки як вулиці, проїзду чи
провулку. А також, немає жодної
документації сільради щодо вилучення
спірної частки землі з користування
для потреб місцевої громади. Як
стверджує Позивач, справжня межа між
його та сусідським господарствами
умовно проходила через старий
колодязь, який на даний час знаходиться
за огорожею цього сусіда. Як
підтвердження цього факту, а також
того, що спірна ділянка ніколи не була
вулицею позивач надав докази, якими є
викопіювання з архівної карти 1850 року
(коли західноукраїнські землі входили
до складу Польщі і земельна ділянка
знаходилася у приватній власності
сім'ї позивача), на якій позначена
відповідна земельна ділянка,
засвідчені письмові покази його
сусідів про те, що спірна ділянка
ніколи не була вулицею.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні
пояснення надав аналогічні викладеним
в позовній заяві, просить суд позов
задоволити.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_3позовні вимоги
підтримав та просив такі задовольнити.

Представник відповідача Дроговизької
сільської ради Миколаївського району
Львівської області Лис Т.Є. просив суд у
позові відмовити. Даних, наведених у
позовній заяві Відповідач не
спростував, його заперечення проти
позову носили загальний характер.

Заслухавши пояснення позивача, його
представника, відповідача, дослідивши
матеріали справи, оцінивши зібрані по
справі докази, суд приходить до
висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з карти 1850 року, наданою
як доказ Позивачем, на місці спірної
земельної ділянки дійсно не зображено
ніякої вулиці чи провулку. Також
належно засвідчені письмові покази
його сусідів, беззаперечно
підтверджують даний факт.

З іншої сторони, відповідач ніяким
чином не пояснив історію встановлення
проходу (проїзду) через земельну
ділянку позивача, не надав рішень
органу місцевого самоврядування (чи
інших владних органів) які б
засвідчували факт вилучення частини
земельної ділянки Позивача (чи його
спадкодавців) з його (їх) користування,
розмір такого вилучення, рішення про
встановлення проходу (проїзду,
провулку, вулиці).

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Згідно ст. 69 КАС України, доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів.

Судом встановлено, що земельна ділянка,
яка знаходилася в користуванні
спадкодавців позивача, безпосередньо
межувала з земельною ділянкою, яка нині
знаходиться у користуванні сусіда
ОСОБА_5 і межа між ними проходила через
старий колодязь (облаштування
колодязів на межі земельних ділянок
було усталеною традицією), а отже
ніякого проходу (проїзду) між ними не
існувало.

Згідно п. 7 розділу Х «Перехідні
положення» Земельного кодексу:
«Громадяни та юридичні особи, що
одержали у власність, у тимчасове
користування, в тому числі на умовах
оренди, земельні ділянки у розмірах, що
були передбачені раніше діючим
законодавством, зберігають права на ці
ділянки».

Позивач, підставно вважаючи відповідну
земельну ділянку такою, що знаходиться
у його користуванні, встановив на ній
браму для забезпечення схоронності
земельної ділянки. Відповідна брама
відтак знаходилася у приватній
власності позивача.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен
має право володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю. Ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної
власності є непорушним.

Згідно ст. 316 ЦК України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Сільська рада, прийнявши оскаржуване
рішення № 320 від 23.10.2012 року, порушила
право приватної власності Позивача на
правомірно встановлену ним браму,
обмеживши Позивача у праві вільного
користування своєю власністю. Так само
неправомірною є вимога Відповідача до
Позивача відкрити провулок, існування
якого сумнівне, оскільки жодного
нормативного акту, який би
підтверджував встановлення провулку,
не представлено.

Відповідач, вважаючи неправомірним
встановлення брами позивачем на
спірній земельній ділянці, міг в
судовому порядку довести
протиправність такого вчинку, однак до
суду не звертався.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що заявлений позов є підставним та
підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 17, 69, 71 Кодексу
Адміністративного судочинства
України, п. 7 розділу Х «Перехідні
положення» Земельного кодексу України,
41 Конституції України , суд, -

п о с т а н о в и в :

позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Дроговизької сільської ради
Миколаївського району Львівської
області №320 від 23.10.2012 р. «Про відкриття
провулку між АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1».

Заходи забезпечення позову накладені
згідно ухвали суду від 16.07.2013 року -
скасувати.

Апеляційна скарга подається
Львівському апеляційному
адміністративному суду через
Миколаївський райсуд протягом 10 днів з
дня отримання копії постанови.

Суддя:

Павлів В. Р.