Справа № 804/8210/13-а
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

16 вересня 2014 рокусправа № 804/8210/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Дадим Ю.М.

суддів:
Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового
засідання: Спірічева Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Нікополі
та Нікопольському районі
Дніпропетровської області на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 02
вересня 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Нікополі та Нікопольському районі
Дніпропетровської області про
скасування вимоги та зобов'язання
вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 02
вересня 2013 року адміністративний позов
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Нікополі та Нікопольському
районі Дніпропетровської області про
скасування вимоги та зобов'язання
вчинити певні дії - задоволено
частково: визнано протиправною та
скасовано вимогу про сплату недоїмки
№Ф-849 від 03.05.2013 р. в сумі 5766,45 грн. В
іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з постановою суду,
Управління Пенсійного фонду України в
м. Нікополі та Нікопольському районі
Дніпропетровської області подало
апеляційну скаргу, в якій просило
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою відмовити у задоволенні позовних
вимог позивача, а вимогу про сплату
недоїмки від 03 травня 2013 р. Ф№849 на суму
5766,45 грн. залишити в силі.

Сторони в судове засідання не
з'явились, були належним чином
повідомлені про дату, час та місце
розгляду справи, тому у відповідності
до положення ст. 41 КАС України
фіксування судового процесу не
здійснюється.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
оскарження та доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що згідно
Свідоцтва про державну реєстрацію
фізичної особи-підприємця НОМЕР_1,
ОСОБА_1 зареєстрована Виконавчим
комітетом Нікопольської міської ради
Дніпропетровської області, як фізична
особа-підприємець.

Відповідно до Свідоцтва серія НОМЕР_2
від 31.05.2012 р. позивач являється
платником єдиного податку, дата
обрання або переходу на спрощену
систему оподаткування з 01.01.2012 р.,
ставка єдиного податку 20% до розміру
мінімальної заробітної плати.

Згідно пенсійного посвідчення НОМЕР_3
від 03.11.2004 р. ОСОБА_1 є пенсіонером з
29.09.2004 р., вид пенсії за вислугу років, з
15.06.2009 р. - за віком.

Відповідно до Довідки УПФУ в м.
Нікополі та Нікопольському районі
Дніпропетровської області №3608 від
15.07.2013 р. ОСОБА_1 знаходиться на обліку в
УПФУ в м. Нікополі та Нікопольському
районі Дніпропетровської області та
отримує пенсію за віком за Списком 2
(при повному пільговому стажі).

03.05.2013 р. УПФУ в м. Нікополі та
Нікопольському районі
Дніпропетровської області було
виставлено позивачу вимогу про сплату
недоїмки по єдиному соціальному
внеску, штрафів та пені на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 5766,45 грн..

Не погодившись з даною вимогою та
вважаючи протиправними дії
відповідача, ОСОБА_1 звернулася до суду
з відповідним позовом.

Дослідивши дані обставини справи та
правовідносини, що їм відповідають,
колегія суддів приходить до
наступного.

У відповідності до п. 3 ст. 11 Закону
України від 09.07.2003 р. №1058 "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" (далі - Закон України №1058)
фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, у тому
числі ті, які обрали особливий спосіб
оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок, фіксований
сільськогосподарський податок,
придбали спеціальний торговий патент),
та члени сімей зазначених фізичних
осіб, які беруть участь у провадженні
ними підприємницької діяльності є
застрахованими особами.

Зазначені особи є страхувальниками та
платниками страхових внесків до
Пенсійного фонду (п. 5 ст.14, ч. 1 ст. 15
Закону України №1058).

Згідно до ст. 1 Закону України №1058,
поняття "пенсія" - як, щомісячна
пенсійна виплата в солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України
№1058 за рахунок коштів Пенсійного фонду
в солідарній системі призначаються
такі пенсійні виплати: 1) пенсія за
віком; 2) пенсія по інвалідності
внаслідок загального захворювання (у
тому числі каліцтва, не пов'язаного з
роботою, інвалідності з дитинства); 3)
пенсія у зв'язку з втратою
годувальника.

Статтею 26 Закону України №1058
визначено, що особи мають право на
призначення пенсії за віком після
досягнення віку 60 років та наявності
страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України
№1058 пенсія по інвалідності
призначається в разі настання
інвалідності, що спричинила повну або
часткову втрату працездатності
внаслідок загального захворювання (в
тому числі каліцтва, не пов'язаного з
роботою, інвалідності з дитинства) за
наявності страхового стажу,
передбаченого статтею 32 цього Закону.

Згідно до ч. 1 ст. 36 Закону України №1058
пенсія у зв'язку з втратою годувальника
призначається непрацездатним членам
сім'ї померлого годувальника, які були
на його утриманні, за наявності в
годувальника на день смерті страхового
стажу, який був би необхідний йому для
призначення пенсії по III групі
інвалідності, а в разі смерті
пенсіонера або осіб, зазначених у
частині другій статті 32 цього Закону, -
незалежно від тривалості страхового
стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку
з втратою годувальника призначається
незалежно від того, чи були вони на
утриманні годувальника.

У відповідності до п. а) ст. 13 Закону
України "Про пенсійне забезпечення" на
пільгових умовах мають право на пенсію
за віком, незалежно від місця останньої
роботи працівники, зайняті повний
робочий день на підземних роботах, на
роботах з особливо шкідливими і
особливо важкими умовами праці, - за
списком №1 виробництв, робіт, професій,
посад і показників, затверджуваним
Кабінетом Міністрів України, і за
результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 50 років і
при стажі роботи не менше 20 років, з
них не менше 10 років на зазначених
роботах; жінки - після досягнення 45
років і при стажі роботи не менше 15
років, з них не менше 7 років 6 місяців на
зазначених роботах.

Згідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" №2464 від 08.07.2010 р.
(далі - Закон України №2464), платниками
єдиного внеску є фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності.

Судом першої інстанції було вірно
зазначено, що з 06.08.2011р. набула чинності
ч. 4 ст. 4 Закону України №2464, згідно якої
особи, зазначені у пункті 4 частини 1
цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Як вбачається з матеріалів справи,
довідкою УПФУ в м. Нікополі та
Нікопольському районі
Дніпропетровської області №3608 від
15.07.2013 р. та пенсійним посвідченням
НОМЕР_3 від 03.11.2004 р. підтверджено, що
ОСОБА_1 з 29.09.2004 р. призначено пенсію в
т.ч. за віком за списком №2.

Надаючи аналіз вказаним нормам
законодавства та виходячи з викладених
вище обставин справи, колегія суддів
вважає посилання відповідача що до
позивача не може бути застосовано
положення ч. 4 ст. 4 Закону №2464, так як
позивач не досяг 60-річного віку
безпідставними, оскільки вказана норма
не пов'язує звільнення від сплати
єдиного внеску із досягненням особою
певного віку, а передбачає звільнення
від сплати внеску виключно всіх
пенсіонерів за віком. При цьому,
законодавець зазначеною нормою не
виключає осіб, які є пенсіонерами та
отримують пенсію за віком на пільгових
умовах.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу, а суд
згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

З урахуванням вказаних обставин
справи, колегія суддів приходить до
висновку, що відповідачем не доведено
правомірність дій при винесенні ним
оскаржуваної вимоги, а тому позовні
вимоги позивача в цій частині є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню, а порушене
право позивача поновленню шляхом
визнання протиправною та скасування
вимогу про сплату недоїмки №Ф-849 від
03.05.2013р. в сумі 5766,45 грн..

Разом з тим, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції та вважає, що інша частина
позовних вимог позивача щодо
зобов'язання відповідача утриматись
від нарахування позивачу в подальшому
зобов'язань зі сплати єдиного внеску не
підлягає задоволенню, оскільки, як вже
зазначалося судом першої інстанції,
рішення суду є наслідком правового
регулювання чинних відносин, з метою
захисту вже порушеного права, а тому
позовні вимоги на майбутнє не можуть
бути задоволені судом, оскільки
рішення суду не може обмежувати волю
законодавчого органу в майбутньому,
змінювати правове регулювання
суспільних відносин.

Беручи до уваги викладене, враховуючи
протиправність висновків відповідача,
а також те, що відповідачем не доведено
правомірність своїх дій та їх
відповідність нормам діючого
законодавства України, відповідних
доказів суду не надано, колегія суддів
робить висновок про те, що позовні
вимоги позивача підлягають частковому
задоволенню.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції
викладене достатньо повно,
обґрунтовано та мотивовано з
посиланням на конкретні пункти законів
України, які регулюють спірні
правовідносини, що свідчить про
відсутність підстав для його
скасування.

З огляду на встановлені судом першої
інстанції фактичні обставини справи та
обрану правову позицію, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Керуючись ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, ст. 212
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Нікополі
та Нікопольському районі
Дніпропетровської області - залишити
без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 02
вересня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту її
постановлення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Ю.М. Дадим

Суддя:
І.Ю. Богданенко

Суддя:
С.А. Уханенко