Справа № 802/3280/14-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2014-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

15 вересня 2014 р.
Справа № 802/3280/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Сала
П.І.,

за участю

секретаря судового засідання:
Кулика В.В.,

представника позивача:
ОСОБА_1,

представника відповідача:
Заплетнюка Б.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до: Староміського відділу державної
виконавчої служби Вінницького
міського управління юстиції

про: про визнання протиправними та
скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

04.09.2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з
адміністративним позовом, у якому
просить визнати протиправними та
скасувати постанови старшого
державного виконавця Староміського
відділу державної виконавчої служби
Вінницького міського управління
юстиції Заплетнюка Б.І. від 03.10.2012 року
про стягнення виконавчого збору в
розмірі 65 400,74 грн. у виконавчому
провадженні № 34486862 та від 28.08.2014 року
про відкриття виконавчого провадження
з виконання вказаної постанови.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на
виконанні у Староміському відділі
державної виконавчої служби
Вінницького міського управління
юстиції (далі - Староміський ВДВС)
перебувало виконавче провадження ВП №
34486862 з примусового виконання
виконавчого листа № 1-492/11, виданого
16.02.2012 року Ленінським районним судом м.
Вінниці про стягнення із ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_4 матеріальної шкоди в
сумі 654 007,40 грн. Оскільки у встановлений
державним виконавцем строк боржником
нібито добровільно не виконано
судового рішення, 03.10.2012 року старшим
державним виконавцем Староміського
ВДВС Заплетнюком Б.І. винесено
постанову про стягнення з боржника
виконавчого збору у розмірі 65 400,74 грн.
28.08.2014 року цим ж державним виконавцем
відкрите виконавче провадження № 44517210
з примусового виконання постанови №
34486862 від 03.10.2012 року про стягнення
виконавчого збору. Вищезазначені
рішення державного виконавця позивач
вважає протиправними і такими, що
підлягають скасуванню, посилаючись при
цьому на те, що він у встановленому
законом порядку не був повідомлений
про відкриття виконавчого провадження
з виконання виконавчого листа
Ленінського районного суду м. Вінниці
№ 1-492/11 від 16.02.2012 року, а відтак не міг
вчинити жодних дій, спрямованих на
виконання судового рішення. Крім того,
надавши у постанові від 26.09.2012 року про
відкриття виконавчого провадження
строк для добровільного виконання
виконавчого листа до 03.10.2012 року,
державний виконавець ще до закінчення
цього строку, а саме 03.10.2012 року прийняв
оскаржувану постанову про стягнення
виконавчого збору. Також позивач
вважає, що виконавчий збір не повинен з
нього стягуватися, оскільки стягувач
ОСОБА_4 відкликав виконавчий документ.
Просить взяти до уваги, що у постанові
від 28.08.2014 року підставою для відкриття
виконавчого провадження вказано
неіснуючий виконавчий документ -
постанову Ленінського районного суду
м. Вінниці від 03.10.2012 року.

В судовому засіданні представник
позивача підтримала заявлений
адміністративний позов, надала
пояснення згідно з наведеними у
позовній заяві обґрунтуваннями та
додатково зазначила, що позивач ОСОБА_3
вироком Ленінського районного суду м.
Вінниці від 20.10.2011 року був засуджений
до реального позбавлення волі і на час
відкриття відповідачем виконавчого
провадження № 34486862 перебував у
колонії. Вважає, що дана обставина
додатково свідчить про незаконність
оскаржуваної постанови про стягнення
виконавчого збору, оскільки державний
виконавець не повідомив боржника
ОСОБА_3 про відкриття виконавчого
провадження за місцем його
знаходження. Крім того, постанова про
відкриття виконавчого провадження від
26.09.2012 року була направлена
відповідачем на адресу: АДРЕСА_1, тоді
як позивач зареєстрований в АДРЕСА_1.
Відтак, державний виконавець не
пересвідчився у правильності адреси
місця проживання ОСОБА_3 і виніс
постанову про стягнення виконавчого
збору, не вживши заходів для належного
повідомлення боржника про відкриття
виконавчого провадження і надання
строку для добровільного виконання
судового рішення.

Представник відповідача у судовому
засіданні адміністративний позов
заперечив і наполягає на тому, що
постанова № 34486862 від 03.10.2012 року про
стягнення з боржника виконавчого збору
у розмірі 65 400,74 грн. та постанова від
28.08.2014 року про відкриття виконавчого
провадження № 44517210 були винесені
відповідно до вимог чинного
законодавства, на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Законом України "Про виконавче
провадження". Стверджує, що державний
виконавець правомірно виніс постанову
про стягнення виконавчого збору саме
03.10.2012 року, оскільки це був останній
день строку, наданого боржнику для
добровільного виконання судового
рішення. Крім того, правильною слід
вважати адресу, на яку боржнику
направлялася постанова від 26.09.2012 року
про відкриття виконавчого провадження,
адже ця адреса була зазначена
стягувачем у заяві про прийняття на
примусове виконання виконавчого листа.

Дослідивши матеріали справи у їх
сукупності, заслухавши пояснення
представників сторін, оцінивши інші
докази, зібрані та досліджені під час
розгляду справи, суд доходить висновку,
що заявлений адміністративний позов
належить задовольнити.

Встановлено, що 26.09.2012 року ОСОБА_4
звернувся до Староміського ВДВС із
заявою про відкриття виконавчого
провадження з примусового виконання
виконавчого листа № 1-492/11, виданого
16.02.2012 року Ленінським районним судом м.
Вінниці про стягнення із ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_4 матеріальної шкоди в
розмірі 654 007,40 грн. (а.с. 18-19).

Постановою старшого державного
виконавця Староміського ВДВС
Заплетнюка Б.І. від 26.09.2012 року на
підставі вищевказаного виконавчого
документа відкрито виконавче
провадження ВП № 34486862 та надано
боржнику строк для добровільного
виконання рішення суду до 03.10.2012 року
(а.с. 20).

Оскільки у визначений державним
виконавцем строк боржник судове
рішення самостійно не виконав, 03.10.2012
року на підставі ст. 28 Закону України
"Про виконавче провадження"
відповідачем винесено постанову про
стягнення із ОСОБА_3 виконавчого збору
в розмірі 65 400,74 грн. (а.с. 29).

В подальшому, після завершення
виконавчого провадження № 34486862,
постановою старшого державного
виконавця Староміського ВДВС
Заплетнюка Б.І. від 28.08.2014 року на
підставі постанови № 34486862 від 03.10.2012
року про стягнення з боржника ОСОБА_3
виконавчого збору відкрито виконавче
провадження ВП № 44517210 (а.с. 30).

Вищевказані постанови органу
державної виконавчої служби є
предметом оскарження у даній справі.
Надаючи їм правову оцінку, суд
керується такими мотивами.

Право на судовий захист закріплене
Конституцією України, частиною другою
статті 55 якої кожному гарантовано
право на оскарження в суді рішень, дій
чи бездіяльності органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, посадових і службових
осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України до
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси (ч. 1 ст. 6
КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КАС України
учасники виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду з позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законом не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною четвертою статті 82 Закону
України "Про виконавче провадження"
передбачено, що рішення, дії чи
бездіяльність державного виконавця
або іншої посадової особи державної
виконавчої служби щодо виконання
судового рішення можуть бути оскаржені
сторонами до суду, який видав
виконавчий документ, а іншими
учасниками виконавчого провадження та
особами, які залучаються до проведення
виконавчих дій, - до відповідного
адміністративного суду в порядку,
передбаченому законом.

Таким чином, критеріями визначення
юрисдикції судів щодо вирішення справ
з приводу оскарження рішень дій чи
бездіяльності органів державної
виконавчої служби щодо виконання
судового рішення є юрисдикційна
належність суду, який видав виконавчий
документ, та статус позивача як сторони
у виконавчому провадженні.

Водночас як роз'яснив Пленум Вищого
адміністративного суду України у п. 6
постанови № 3 від 13.12.2010 року "Про
практику застосування
адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби" (з наступними змінами і
доповненнями), судам необхідно
враховувати, що постанови державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору та накладення штрафу належать до
певних видів відповідальності за
невиконання рішення у добровільному
порядку та порушення обов'язків, що
покладаються на осіб, які беруть участь
у виконавчому процесі. Виконавчий збір
- це санкція відповідальності
майнового характеру, що накладається
на боржника за невиконання рішення у
строк, встановлений для його
добровільного виконання. Для
застосування виконавчого збору
виконавець приймає постанову, яка, у
разі її добровільного невиконання,
виконується примусово в установленому
Законом порядку шляхом накладення
стягнення на заробітну плату, інші види
доходів боржника чи на його майно.

За змістом пункту 8 частини другої
статті 3 Закону України "Про виконавче
провадження" постанови державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору, витрат на проведення виконавчих
дій та накладення штрафу є виконавчими
документами. Якщо виконавче
провадження закінчено, а виконавчий
збір або штраф не стягнуто, відповідна
постанова виділяється в окреме
провадження і підлягає виконанню в
загальному порядку.

Тому судам слід ураховувати, що спори
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби під час виконання постанови
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору або накладення
штрафу, прийнятої під час виконання
будь-яких виконавчих документів, у тому
числі рішень судів загальної
юрисдикції та господарських судів,
також належать до адміністративної
юрисдикції.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_3
оскаржує постанову державного
виконавця від 03.10.2012 року про стягнення
з нього виконавчого збору у
виконавчому провадженні № 34486862 та
прийняту на підставі неї постанову №
44517210 від 28.08.2014 року про відкриття
виконавчого провадження.

З огляду на викладене та виходячи з
положень ч. 2 ст. 19 КАС України розгляд і
вирішення цієї адміністративної
справи належить до компетенції
Вінницького окружного
адміністративного суду.

Крім того, в силу вимог ч. 3 ст. 181 КАС
України даний адміністративний позов
заявлено до належного відповідача -
Староміського ВДВС.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про
виконавче провадження" (далі - Закон №
606-XIV) виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, зазначених у цьому Законі,
спрямованих на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які здійснюються на
підставах, у спосіб та в межах
повноважень, визначених цим Законом,
іншими нормативно-правовими актами,
виданими відповідно до цього Закону та
інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 2 цього Закону
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.
Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України "Про державну виконавчу
службу".

Частиною 1 статті 11 Закону № 606-XIV
визначено, що державний виконавець
зобов'язаний неупереджено, своєчасно і
в повному обсязі вживати заходів щодо
примусового виконання рішень,
встановлених Законом України "Про
виконавче провадження".

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону № 606-XIV
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення.

При цьому виконавчий документ повинен
відповідати вимогам, що визначені у ст.
18 Закону № 606-XIV, зокрема в силу вимог п. 3
ч. 1 ст. 18 даного Закону у виконавчому
документі зазначається
місцезнаходження стягувача і боржника
(для юридичних осіб) або місце
проживання чи перебування (для
фізичних осіб).

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону № 606-XIV у
постанові про відкриття виконавчого
провадження державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Копія постанови про відкриття
виконавчого провадження надсилаються
не пізніше наступного робочого дня
стягувачу та боржникові (ч. 5 ст. 25
Закону № 606-XIV).

Частиною першою статті 27 Закону № 606-XIV
передбачено, що у разі ненадання
боржником у строки, встановлені
частиною другою статті 25 цього Закону
для самостійного виконання рішення,
документального підтвердження повного
виконання рішення державний
виконавець на наступний день після
закінчення відповідних строків
розпочинає примусове виконання
рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 28 Закону № 606-XIV у разі
невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом.

Змістовний аналіз вищезазначених норм
закону дає підстави для висновку, що
строк, визначений державним виконавцем
у постанові про відкриття виконавчого
провадження, є тим строком, протягом
якого боржник добровільно може
виконати рішення і в такому разі
виконавчий збір та інші витрати,
пов'язані з організацією та
проведенням виконавчих дій з боржника
не стягуються.

Разом із тим, після спливу цього строку
(на наступний день) розпочинається
процедура примусового виконання
рішення з передбаченими у ч. 1 ст. 28
Закону № 606-XIV негативними для боржника
правовими наслідками.

При цьому відповідно до ст. 255 ЦК
України якщо строк встановлено для
вчинення дії, вона може бути вчинена до
закінчення останнього дня строку.

Таким чином, постанова про стягнення з
боржника виконавчого збору не може
бути винесена державним виконавцем
раніше строку, що наданий боржнику для
самостійного виконання рішення.

Як встановлено судом у ході розгляду
справи, постановою старшого державного
виконавця Староміського ВДВС
Заплетнюка Б.І. від 26.09.2012 року про
відкриття виконавчого провадження ВП
№ 34486862 боржнику ОСОБА_3 було надано
строк для добровільного виконання
виконавчого листа Ленінського
районного суду м. Вінниці № 1-492/11 від
16.02.2012 року до 03.10.2012 року.

Однак, постанова про стягнення з
боржника ОСОБА_3 виконавчого збору у
розмірі 65 400,74 грн. протиправно та
всупереч вимогам ч. 2 ст. 25, ч. 1 ст. 27, ч. 1
ст. 28 Закону № 606-XIV була прийнята
відповідачем 03.10.2012 року, тобто ще до
закінчення строку, наданого боржнику
для самостійного виконання рішення
суду.

Крім того суд зазначає, що необхідною
умовою для стягнення з боржника
виконавчого збору є дотримання
державним виконавцем приписів закону
щодо належного повідомлення боржника
про відкриття виконавчого провадження,
оскільки в іншому випадку нівелюється
надана боржнику можливість виконати
рішення добровільно.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону №
606-XIV копії постанов державного
виконавця та інші документи
виконавчого провадження, що державний
виконавець зобов'язаний довести до
відома сторін та інших учасників
виконавчого провадження, надсилаються
адресатам із супровідними листами
простою кореспонденцією, крім постанов
про відкриття виконавчого провадження
або відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

Отже, копія постанови про відкриття
виконавчого провадження має бути
надіслана боржнику державним
виконавцем рекомендованим листом з
повідомленням про вручення за тією
адресою, що зазначена у виконавчому
листі.

Як вбачається з оглянутих в судовому
засіданні матеріалів виконавчого
провадження, постанова від 26.09.2012 року
про відкриття виконавчого провадження
ВП № 34486862 була надіслана боржнику
ОСОБА_3 на адресу: АДРЕСА_1 (а.с. 21).

Проте, дана адреса не відповідає адресі
місця проживання боржника ОСОБА_3, що
була вказана у виконавчому листі
Ленінського районного суду м. Вінниці
№ 1-492/11 від 16.02.2012 року, де чітко
зазначено, що боржник ОСОБА_3 проживає в
АДРЕСА_2 (а.с. 19).

Відтак, на переконання суду, копію
постанови від 26.09.2012 року про відкриття
виконавчого провадження ВП № 34486862
державним виконавцем самовільно
направлено за помилковою адресою місця
проживання боржника ОСОБА_3

Більше того, судом встановлено, що
направлений на адресу боржника ОСОБА_3
конверт з відміткою ТОВ "Укркур'єр" про
невручення повідомлення адресату
фактично повернувся до Староміського
ВДВС тільки 16.10.2012 року (а.с. 22), тобто
задовго після того, як 03.10.2012 року
відповідачем було винесено постанову
про стягнення виконавчого збору, що
додатково свідчить про необ'єктивність
та передчасність винесеного рішення.

Як пояснив у судовому засіданні
державний виконавець, направляючи
боржнику ОСОБА_3 копію постанови про
відкриття виконавчого провадження, він
керувався адресою, що була зазначена
стягувачем ОСОБА_4 у заяві про
прийняття на примусове виконання
виконавчого листа.

Однак, такі доводи відповідача судом до
уваги не беруться, оскільки в силу
вимог п. 3 ч. 1 ст. 18 та ч. 1 ст. 31 Закону №
606-XIV копія постанови про відкриття
виконавчого провадження має бути
надіслана боржнику за адресою, що
зазначена у виконавчому листі.

Крім того, у заяві від 26.09.2012 року про
прийняття виконавчого документа на
примусове виконання стягувач ОСОБА_4
вказав, що засуджений ОСОБА_3
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1,
проте фактично проживає за адресою:
АДРЕСА_2 (а.с. 18).

Відтак, при відкритті виконавчого
провадження державний виконавець був
зобов'язаний керуватися насамперед
вимогами закону і тією адресою
боржника, яка була зазначена у
виконавчому листі.

Крім того, у ході судового розгляду
справи встановлено, що боржник ОСОБА_3 в
дійсності зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_1, а не адресою: АДРЕСА_1, що
підтверджується відповіддю адресного
бюро на запит державного виконавця (а.с.
25).

Отже, помилковою є навіть та адреса
місця реєстрації боржника ОСОБА_3, яку
відповідач вважає правильною і на яку
він надсилав копію постанови від 26.09.2012
року про відкриття виконавчого
провадження.

Таким чином, у наданий для
добровільного виконання строк, а саме
до 03.10.2012 року, позивач не міг
самостійно виконати рішення суду,
оскільки не був належним чином
повідомлений про відкриття
виконавчого провадження з примусового
виконання такого судового рішення.

З огляду на викладене суд доходить
висновку про незаконність винесення
постанови № 34486862 від 03.10.2012 року про
стягнення з боржника ОСОБА_3
виконавчого збору.

У зв'язку з цим визнається протиправною
та підлягає скасуванню і прийнята на
підставі неї постанова старшого
державного виконавця Староміського
ВДВС Заплетнюка Б.І. від 28.08.2014 року про
відкриття виконавчого провадження №
44517210.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, зокрема, чи прийняті
(вчинені) вони на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 71 КАС
України), а згідно з ст. 86 КАС України
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну
обґрунтованість доводів сторін,
оцінивши докази суб'єкта владних
повноважень на підтвердження
правомірності своїх рішень, а також
докази, надані позивачем, суд приходить
до переконання про наявність підстав
для задоволення адміністративного
позову ОСОБА_3 в повному обсязі.

Питання про розподіл судових витрат у
справі вирішується судом відповідно до
вимог ч. 1 ст. 94 КАС України та ч. 3 ст. 4
Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 11, 71, 86, 94, 158, 160, 162, 163, 167,
181, 254 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправною та скасувати
постанову старшого державного
виконавця Староміського відділу
державної виконавчої служби
Вінницького міського управління
юстиції Заплетнюка Богдана Івановича
№ 34486862 від 03.10.2012 року про стягнення з
боржника виконавчого збору у розмірі 65
400,74 грн.

Визнати протиправною та скасувати
постанову старшого державного
виконавця Староміського відділу
державної виконавчої служби
Вінницького міського управління
юстиції Заплетнюка Богдана Івановича
від 28.08.2014 року про відкриття
виконавчого провадження № 44517210.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) сплачений при зверненні
до адміністративного суду судовий збір
у розмірі 73 (сімдесят три) грн. 08 коп.

Постанова набирає законної сили в
порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Сало Павло Ігорович