Справа № 521/67/14-а
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

16 вересня 2014 р.м.ОдесаСправа № 521/67/14-а

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції:
Гуревський В.К.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка
В.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Одесі апеляційну
скаргу відділу примусового виконання
рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області
на постанову Малиновського районного
суду м. Одеси від 26 червня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області
та 3-ї особи Управління Пенсійного
фонду України у Малиновському районі м.
Одеси про визнання дій протиправними
та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

10.01.2014 року ОСОБА_1 звернувся до
районного суду із позовом до відділу
примусового виконання рішень
Управління ДВС ГУ юстиції в Одеській
області та 3-ї особи Управління ПФУ у
Малиновському районі м.Одеси про
визнання дій протиправними, скасування
постанови державного виконавця від
01.10.2012р. про закінчення виконавчого
провадження з примусового виконання
виконавчого листа №2а-5454/11.

Постановою Малиновського районного
суду м.Одеси від 26 червня 2014 року
адміністративний позов ОСОБА_1 -
задоволено. Визнано протиправними дії
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Управління ДВС ГУ юстиції в Одеській
області щодо закінчення виконавчого
провадження з примусового виконання
виконавчого листа №2а-5454/11, виданого
11.09.2012р. Малиновським районним судом
м.Одеси. Скасовано постанову
державного виконавця відділу ПВР
Управління ДВС ГУ юстиції в Одеській
області від 01.10.2012р. про закінчення
виконавчого провадження з примусового
виконання виконавчого листа №2а-5454/11.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою суду 1-ї інстанції,
начальник відділу примусового
виконання рішень Управління ДВС ГУ
юстиції в Одеській області 18.07.2014р.
подав апеляційну скаргу, в якій
зазначив, що судом, при винесенні
оскаржуваної постанови порушено норми
матеріального та процесуального права
та просив скасувати постанову
Малиновського районного суду м. Одеси
від 26.06.2014 року і прийняти нову
постанову, якою відмовити в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю
та/або неприбуття жодної з осіб, які
беруть участь у справі, сповіщених
належним чином про дату, час і місце
судового розгляду.

Заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши матеріали справи і доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини справи.

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1., є
інвалідом 2 групи безстроково та має 1
категорію осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
та перебуває на пенсійному обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України у
Малиновському районі м.Одеси.

У вересні 2011р. позивач за захистом
порушених прав, свобод та інтересів
звернувся до суду із позовом до
Управління ПФУ в Малиновському районі
м. Одеси про перерахунок пенсії.

Постановою Малиновського районного
суду м.Одеси 06.10.2011 року позов ОСОБА_1
задоволено частково. Визнано
протиправними дії Управління ПФУ у
Малиновському районі м.Одеси та
зобов'язано відповідача здійснити
позивачу перерахунок основної пенсії
за період з 15.03.2011 року по 22.07.2011 року та
виплатити цю заборгованість, з
урахуванням вже здійснених виплат.

В подальшому, постановою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 20.07.2012 року за апеляційною скаргою
УПФУ в Малиновському районі м. Одеси
було скасовано постанову суду 1-ї
інстанції від 06.10.2011 року та прийнято
нову постанову, якою визнано
протиправними дії УПФУ та зобов'язано
відповідача здійснити позивачу
перерахунок основної пенсії за період
з 15.03.2011 року, з урахуванням вже
виплачених сум.

14.09.2012 року, на підставі виданого
позивачу виконавчого листа №2а-5454/11 від
11.09.2012 року, державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
Управління ДВС ГУ юстиції в Одеській
області винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження.

А вже 01.10.2012 року державним виконавцем,
фактично лише на підставі листа
Управління ПФУ в Малиновському районі
м. Одеси від 20.09.2012 року про виконання
вимоги виконавчого документу в частині
здійснення перерахунку та
неможливість його виплати в зв'язку з
відсутністю необхідного фінансування,
винесено постанову про закриття цього
виконавчого провадження.

Не погодившись із вказаними вище діями
та постановою державного виконавця,
позивач оскаржив їх до суду.

Вирішуючи справу по суті та
задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з законності
позовних вимог, а також з того, що
зазначені управлінням ПФУ підстави
невиконання всіх вимог виконавчого
документу є необґрунтованими, а дії
органу виконавчої служби щодо закриття
виконавчого провадження є
неправомірними та такими, що
суперечать вимогам законодавства і
грубо порушують права позивача.

Колегія суддів апеляційного суду,
уважно дослідивши матеріали справи та
наявні в них докази, цілком
погоджується з такими висновками суду
1-ї інстанції і вважає їх правильними та
обґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

А згідно зі ст.129 Конституції України,
основними засадами судочинства є
обов'язковість рішень суду.

Також, слід вказати, що практика
Європейського суду з прав людини
свідчить про те, що невиконання або
тривале невиконання судових рішень
розцінюється судом, як порушення
ст.ст.6,13 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод та ст.1
Протоколу №1 до Конвенції.

В свою чергу, порушення прав
гарантованих Конвенцією призводить до
збільшення звернень громадян України
до Європейського суду з прав людини,
погіршення іміджу держави на
міжнародному рівні та призводить до
втрат державного бюджету. При цьому,
Європейським судом зазначається, що
державною має бути забезпечений
ефективний та доступний спосіб
правового захисту у разі порушення ст.6
Конвенції, зокрема щодо невиконання
судових рішень.

Так, спірні правовідносини, які
виникають з питань, пов'язаних з
виконанням судових рішень в України
регулюються приписами Закону України
«Про виконавче провадження» від
21.04.1999р. №606-XIV (в редакції, що діяла на
час виникнення спірних правовідносин)
та Закону України «Про гарантії
держави щодо виконання судових рішень»
від 05.06.2012 року.

Відповідно до вимог ст.1 Закону №606-XIV,
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
зазначених у цьому Законі, спрямованих
на примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

А у відповідності до ст.2 Закону України
«Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень» від 05.06.2012 року, держава
гарантує виконання рішення суду про
стягнення коштів та зобов'язання
вчинити певні щодо майна, боржником за
яким є: державний орган; державні
підприємство, установа, організація;
юридична особа, примусова реалізація
майна якої забороняється відповідно до
законодавства.

Також, статтею 255 КАС України визначено,
що постанова або ухвала суду, яка
набрала законної сили, є обов'язковою
для осіб, які беруть участь у справі,
для їхніх правонаступників, а також для
всіх органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Згідно із ст.2 Закону України «Про
виконавче провадження», примусове
виконання рішень покладається на
держану службу, яка входить до системи
органів Міністерства юстиції України.
Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України «Про державну виконавчу
службу».

Стаття 5 Закону №606-XIV передбачає, що
державний виконавець зобов'язаний
здійснювати необхідні заходи щодо
своєчасного та повного виконання
рішення, зазначеного у виконавчому
документі, у спосіб і порядок,
визначений виконавчим документом.

А відповідно до вимог ст.11 Закону
України «Про виконавче провадження»,
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

При чому, заходи примусового виконання
рішень безпосередньо визначені ст.32
даного Закону України. Так, такими
заходами є: звернення стягнення на
кошти та інше майно (майнові права)
боржника, у тому числі якщо вони
перебувають в інших осіб або належать
боржникові від інших осіб; звернення
стягнення на заробітну плату
(заробіток), доходи, пенсію, стипендію
боржника; вилучення в боржника і
передача стягувану певних предметів,
зазначених у рішенні; інші заходи,
передбачені рішенням.

Отже, проаналізувавши усі приписи
наведених вище норм діючого
законодавства, судова колегія вважає,
що обставина, яка унеможливлює належне
виконання вимог виконавчого документа,
наведена в листі від 20.09.2012 року УПФУ в
Малиновському районі м. Одеси про
відсутність бюджетного фінансування, є
необґрунтованою, протиправною та
суперечить законодавству і судовій
практиці Європейського Суду з прав
людини.

Так, як слідує зі змісту рішення
Європейського Суду з прав людини у
справі «Кечко проти України» від 08.11.2005
року, органи влади не можуть посилатися
на відсутність коштів як на причину
невиконання своїх зобов'язань,
оскільки право позивача на отримання
даного виду пенсії закріплено в Законі,
гарантовано державою та
підтверджується рішенням суду, яке, в
свою чергу, є обов'язковим для
виконання.

Крім того, ч.3 ст.75 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
у разі, якщо виконання рішення без
участі боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до ст.89 цього Закону та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
Відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
видав його.

Разом з тим, судовою колегією
встановлено, що державний виконавець, в
даному випадку, в повному обсязі не
скористався своїми повноваженнями, а
також не надав судам обох інстанцій
жодного належного доказу того, що ним
було застосовано усі передбачені
законодавством заходи для своєчасного
та повного виконання рішення суду, і
така бездіяльність державного
виконавця призвела до прийняття ним
передчасного рішення про закриття
виконавчого провадження з примусового
виконання виконавчого листа №2а-5454/11
від 11.09.2012 року.

Таким чином, за вказаних обставин,
позовні вимоги щодо визнання дій
протиправними та скасування постанови
державного виконавця про закінчення
виконавчого провадження дійсно
підлягають задоволенню.

Окрім того, слід звернути увагу і на те,
що у відповідності до ст.41 Закону №606-XIV,
якщо постанова державного виконавця
про закінчення виконавчого
провадження визнана судом незаконною,
виконавче провадження підлягає
відновленню у 3-денний строк з дня
отримання ухвали суду.

До того ж, судова колегія звертає увагу
ще й на те, що відповідно до приписів
ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення, а
суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України,
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції має право залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів
апеляційної інстанції, відповідно до
ст.200 КАС України, залишає апеляційну
скаргу без задоволення, а постанову
місцевого суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області -
залишити без задоволення, а постанову
Малиновського районного суду м. Одеси
від 26 червня 2014 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого Адміністративного Суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий:
Ю.В. Осіпов

Судді:
О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко