Справа № 826/4803/14
Суддя: Мєзєнцев Є.І.
Дата ухвалення: 2014-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/4803/14
інстанції: Головань О.В.
Суддя-доповідач: Мєзєнцев Є.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд, у складі колегії
суддів - головуючого судді-доповідача
Мєзєнцева Є.І., членів колегії Чаку Є.В.
та Файдюка В.В., при секретарі
Войтковській Ю.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу громадянина Гамбії
ОСОБА_3 на постанову окружного
адміністративного суду міста Києва від
26.05.14 року у справі № 826/4803/14 (головуючий
суддя Головань О.В., судді Кротюк О.В та
Мазур А.С.) за позовною заявою
громадянина Гамбії ОСОБА_3 (представляє
інтереси особисто, представник ОСОБА_5,
угода від 29.11.13 року) до Державної
міграційної служби України
(представник Молодницька І.П.,
довіреність від 30.05.14 року), за участі
перекладача з англійської мови ОСОБА_7
(довідка від 15.09.14 року) про:

· визнання неправомірним та
скасування рішення Державної
міграційної служби України від 14.03.14
року № 118-14 про відмову у визнанні
біженцем;

· зобов'язання Державної
міграційної служби України прийняти
рішення про визнання громадянина
Гамбії ОСОБА_3 біженцем, -

ВСТАНОВИВ:

Окружним адміністративним судом міста
Києва 26.05.14 року у відкритому судовому
засіданні ухвалено постанову у справі
№ 826/4803/14, згідно якої вирішено
відмовити у задоволенні позову
громадянина Гамбії ОСОБА_3 (далі -
Заявник) до Державної міграційної
служби України (далі - ДМС) про визнання
неправомірним та скасування рішення
ДМС від 14.03.14 року № 118-14 про відмову у
визнанні Заявника біженцем, а також про
зобов'язання ДМС прийняти відповідне
рішення про визнання Заявника
біженцем.

Постанова суду першої інстанції
обґрунтована нормами статей 1, 9, 10
Закону України «Про біженців та осіб,
які потребують додаткового або
тимчасового захисту» та також
приписами пунктів 45, 46, 50, 195, 196
Керівництва по процедурах і критеріях
визначення статусу біженця Управління
Верховного комісара ООН у справах
біженців (далі - Керівництво), зокрема
тим, що Заявник не переконав ДМС та суд
у наявності реальної загрози життю та
здоров'ю Заявника на території Гамбії,
не довів фактів переслідування
Заявника за конвенційними ознаками,
фактично є військовим дезертиром,
причому країна походження не здійснює
розшуку Заявника чи розслідування його
діяльності під час служби у військовій
поліції Гамбії. При цьому, суд першої
інстанції звернув увагу на те, що під
час незаконного перебування Заявника
на території України, в 2010 році,
останньому безперешкодно був виданий
паспорт громадянина Гамбії № НОМЕР_1,
що вказує на відсутність переслідувань
Заявника у країні походження, оскільки
вчинення Заявником державної зради або
приховування цього злочину
унеможливило би видачу паспорта
громадянина Гамбії.

Не погоджуючись з правовою оцінкою,
наданою окружним адміністративним
судом міста Києва у справі № 826/4803/14,
заперечуючи висновки, встановлені
постановою окружного
адміністративного суду міста Києва та
вважаючи, що судом першої інстанції
було порушено норми матеріального
права, допущено неповне з'ясування
обставин справи та невірно надано
оцінку доказам у справі, Заявник подав
апеляційну скаргу, у якій зауважив, що
судом не надано належної оцінки
загальновідомим фактам переслідувань
у Гамбії співробітників військової
поліції після невдалого державного
заколоту військових проти президента
ОСОБА_22 у березні 2006 року,
проігноровано факти вбивств та тортур,
яким піддавались громадяни Гамбії, що
були причетними до військового
заколоту, а також не надано відповідної
оцінки суб'єктивним причинам залишення
Заявником країни походження. Окрім
того, представник Заявника зауважив, що
володіння паспортом Гамбії не може
слугувати переконливим доказом
відсутності переслідувань Заявника з
боку уряду Гамбії.

У відзиві на апеляційну скаргу ДМС
зауважив, що згідно матеріалів
особової справи Заявника 2013KYIV0130
останній незаконно перебуває на
території України, оскільки раніше у 2007
році йому вже було відмовлено ДМС у
наданні статусу біженця, а у 2010 році
прийнято рішення про видворення
Заявника із України строком до 17.08.2015
року. Представник ДМС зауважив, що в
країні походження Заявник погроз на
свою адресу не отримував, фізичного
насильства не зазнавав, а згідно
наданої інформації - відсутні дані про
обґрунтовані побоювання Заявника
стати жертвою переслідування за
ознаками раси, віросповідання,
національності, громадянства
(підданства), належності до певної
соціальної групи або політичних
переконань, тобто Заявник не є жертвою
переслідувань за конвенційними
ознаками. Представник ДМС просив
постанову суду першої інстанції
залишити без змін, а апеляційну скаргу
Заявника без задоволення.

В судовому засіданні позивач підтримав
заявлені у апеляційній скарзі вимоги, а
представник ДМС заперечив проти
задоволення цієї скарги з підстав,
наведених раніше у письмовому відзиві.

Витребувані судом за власної
ініціативи у органах внутрішніх справ
докази приналежності Заявника до
певної соціальної групи (військових),
зокрема ідентифікаційні картки (ID card)
збройних сил Гамбії та ООН - суду не
надані. Окрім того, суд, керуючись
принципом офіційного з'ясування всіх
обставин у справі, в порядку частини 5
статті 71 КАС України здійснив
отримання додаткових доказів із
загальнодоступних інформаційних
ресурсів мережі Інтернет щодо
обставин, які мають відношення до
справи № 826/4803/14, зокрема, з ресурсів
https://plus.google.com, https://www.facebook.com,
https://civilcosiety-gambia.org, https://www.senegambianews.com,
https://wikileaks.org, https://www.spangefish.com,
http://thegambiaechos.com.

Заслухавши пояснення присутніх в
засіданні учасників судового процесу,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши наявні матеріали справи,
проаналізувавши застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, дослідивши
правильність судових висновків,
повноту встановлення судом обставин
справи та їх правову оцінку, колегія
суддів апеляційного суду дійшла
висновку про те, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, наразі
оспорюване рішення суду першої
інстанції має бути скасоване, позов
Заявника має бути задоволений,
виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту»
біженець - це особа, яка не є
громадянином України і внаслідок
цілком обґрунтованих побоювань стати
жертвою переслідування за ознаками
раси, віросповідання, національності,
громадянства (підданства), належності
до певної соціальної групи або
політичних переконань перебуває за
межами країни своєї громадянської
належності та не може користуватися
захистом цієї країни, або не бажає
користуватися цим захистом внаслідок
таких побоювань, або, не маючи
громадянства (підданства) і
перебуваючи за межами країни свого
попереднього постійного проживання, не
може чи не бажає повернутися до неї
внаслідок зазначених побоювань.

Не може бути визнана біженцем особа,
стосовно якої встановлено відсутність
конвенційних умов, передбачених
пунктом 1 статті 1 Закону України «Про
біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту»,
або особа, яка до прибуття в Україну з
наміром бути визнаною біженцем,
перебувала в третій безпечній країні.

Згідно зі статтею 14 Загальної
декларації прав людини, кожна людина
має право шукати притулку від
переслідувань в інших країнах.

Відповідно до статті 3 Конвенції про
захист прав людини та основоположних
свобод 1950 року, жодна людина не може
бути піддана катуванням, нелюдському
або такому, що принижує її гідність,
поводженню чи покаранню.

Згідно матеріалів особової справи
Заявника 2013KYIV0130, зокрема, заяви-анкети
(а.с.37-40), анкети (а.с.41-47), протоколу
співбесіди (а.с.80-84), реєстраційного
листку (а.с.72-75) та інших, Заявник
народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року у селищі
Соміта, Гамбія, ім'я батька - ОСОБА_3, ім'я
та прізвище матері - ОСОБА_3,
національність - джола, віросповідання
- іслам. Освіту отримав в середній
технічній школі Герман Гмайнер Бакоте,
у 1992-1995 роках.

До кримінальної відповідальності у
країні походження не притягався.

В період з 08.01.95 року до липня 2006 року
був військослужбовцем армії Гамбії,
служив у лавах військової поліції та
брав участь у миротворчій місії ООН в
Ліберії у складі Гамбійського
контингенту в 2003 році. Військове звання
- молодший капрал. На означене
переконливо вказують численні
пояснення Заявника та сертифікати
нагородження медаллю ООН від 25.08.04 року,
видані командувачем миротворчих сил
генерал-лейтенантом Даніелем Опанда
(а.с.54-56, 133-135). Відповідач в судовому
засіданні не оспорює факту
приналежності Заявника до певної
соціальної групи (військових), окрім
того, непрямим доказом служби Заявника
у складі миротворчих сил ООН є
розміщені на інтернет-ресурсах
ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4 фотографії,
на яких Заявник зображений у формі
миротворчих збройних сил ООН та разом з
іншими солдатами корпусу миротворчих
сил. За свідченням Заявника, означені
фотографії зроблені у 2003 році в
Ліберії.

За змістом пояснень Заявника, які в
силу нормативів пункту 196 Керівництва
та роз'яснень щодо тягаря та стандарту
доведення при розгляді заяв про
надання статусу біженця УВКБ ООН від
16.12.98 року - мають прийматися як
належний доказ навіть у разі
відсутності документального
підтвердження, у разі, якщо ці
пояснення є логічно послідовними та
вірогідними, а також не суперечать
загальновідомим фактам - Заявникові
під час його військової служби у лютому
2006 року командир його підрозділу
військової поліції капітан ОСОБА_11
повідомив про планування військового
перевороту проти влади уряду та
президента Гамбії ОСОБА_22, причому
Заявник під головуванням капітана
ОСОБА_11, як одного з лідерів
заколотників, мав взяти участь у
зазначеному державному перевороті, не
розповсюджуючи інформацію про
підготовку перевороту під страхом
смерті (а.с.91). Водночас, у березні 2006
року урядом Гамбії було викрито
підготовку військових до державного
перевороту, багато військових було
затримано, піддано тортурам, ув'язнено
та страчено (а.с.37-40), організатор
перевороту голова армії ОСОБА_23 втік з
країни (а.с.45), наразі згодом його
викрила сенегальська розвідка й
минулого року його довічно ув'язнили
(а.с.83). Окрім того, Заявник особисто
знав декількох військових, які
безпосередньо брали участь у
підготовці державного перевороту та
згодом були заарештовані - солдат
підрозділу Заявника ОСОБА_12 та солдат
головного офісу ОСОБА_13 (а.с.91-92).

Побоюючись ув'язнення, тортур та страти
за спробу державного військового
перевороту, Заявник у липні 2006 року без
повідомлення свого командування
залишив військову службу та країну
походження, таємно переїхавши поромом
та автобусом до Сенегалу, потім до
Туреччини та, згодом, літаком до Росії.
Після двох тижнів перебування у Росії
заявник вилетів до Харкова та згодом у
серпні 2006 року дістався поїздом до
Києва, де близько року мешкав у
гуртожитку з іншими громадянами
Гамбії, студентами (а.с.44, 80-83).

Судовій колегії надано для вивчення
копію паспорту громадянина Гамбії на
ім'я Заявника № НОМЕР_1, виданого у
місті Банджул (Гамбія) 01.04.2010 року.
Паспорт не містить відміток про
перетин державного кордону України,
наразі має штампи УГІРФО ГУ МВС України
в місті Києві про продовження терміну
перебування в Україні до 28.12.10 року та
про прийняття рішення про примусове
повернення у країну походження від
23.08.12 року за № 18.

13.01.14 року головним спеціалістом ДМС
Налбандян Л.А. підготовлено висновок у
справі 2013KYIV0130 (а.с.97-103), згідно якого, у
зв'язку з відсутністю об'єктивних
підстав для побоювань щодо Заявника
стати жертвою переслідувань з
політичних мотивів, а також через те, що
Заявник є дезертиром (причому норми
пункту 167 Керівництва не розглядають
покарання за кримінальний злочин як
форму переслідування) - було
рекомендовано відмовити у визнанні
Заявника біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту.

На підставі вказаного висновку, 14.03.14
року ДМС за № 118-14 прийнято рішення,
згідно якого Заявникові відмовлено у
визнанні біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту. Означене
рішення обґрунтоване нормами статті 6
Закону України «Про біженців та осіб,
які потребують додаткового або
тимчасового захисту» - зокрема, органи
ДМС зазначили, що відсутні умови,
передбачені пунктом 1 та 13 статті 1
Закону України «Про біженців та осіб,
які потребують додаткового або
тимчасового захисту». Аналогічного
висновку дійшов і суд першої інстанції,
вважаючи, що Заявник не підтвердив
об'єктивно обґрунтованих побоювань
стати жертвою переслідування за
ознаками належності до певної
соціальної групи (військових) та
політичних переконань у країні
походження та може цілком безпечно
користуватися захистом цієї країни.

Судова колегія апеляційної інстанції
не погоджується із зазначеним
висновком ДМС та суду першої інстанції
з наступних міркувань.

Обґрунтоване побоювання стати жертвою
переслідування є ключовим у переліку
критеріїв щодо визначення біженця. Цей
критерій складається із суб'єктивної
та об'єктивної сторін. Суб'єктивна
сторона полягає у наявності в особи
«побоювання». «Побоювання» є оціночним
судженням, яке свідчить про
психологічну оцінку особою ситуації,
що склалася навколо неї. Саме під
впливом цієї суб'єктивної оцінки особа
вирішила покинути країну і стала
біженцем. Побоювання можуть випливати
не з власного досвіду біженця, а з
досвіду інших людей (рідних, друзів та
інших членів тієї ж расової або
соціальної групи, тощо).

Об'єктивна сторона пов'язана з
наявністю обґрунтованого побоювання
переслідування і означає наявність
фактичних доказів того, що ці
побоювання є реальними. Факти
обґрунтованості побоювань
переслідування (загальну інформацію в
країні походження біженця) отримуються
як від біженця, так незалежно від нього
- з різних достовірних джерел
інформації, наприклад, з публікацій у
засобах масової інформації, з
повідомлень національних чи
міжнародних неурядових правозахисних
організацій, із звітів МЗС тощо.

Ситуація по країні походження при
визначенні статусу біженця є доказом
того, що суб'єктивні побоювання стати
жертвою переслідування є цілком
обґрунтованими, тобто підкріплюються
об'єктивним положенням в країні та
історією, яка відбулася особисто із
заявником. Аналогічні висновки
містяться і в пункті 22 Постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України № 1 від 25.06.09 року.

Враховуючи доповідь Міжнародної
амністії (Amnesty International,
http://www.amnesty.org/en/ru/region/gambia/report-2009) за 2006 та
2009 рік - Гамбія є диктаторською країною,
президент якої ОСОБА_22 вчетверте
обіймає вищу державну посаду.
Внаслідок невдалого військового
перевороту 2006 року під вартою
залишається значна кількість людей,
арештованих у зв'язку зі спробою
державного перевороту, причому
офіційне розслідування щодо них - не
провадиться. За повідомленням влади
Гамбії, декілька арештованих
військових, у тому числі солдат ОСОБА_24
- втекли під час транспортування до
іншого місця ув'язнення, наразі є дані
про страту цих військових владою без
суду і слідства. Незалежні
розслідування справи про втечу
арештованих військових - не
здійснювалися (а.с.128-129). Означене
джерело інформації судова колегія
апеляційної інстанції вважає
достовірним та незалежним, тому в силу
статті 72 КАС України визнається судом
загальновідомим, а подані в зазначеній
доповіді Міжнародної амністії докази -
такими, що не потребують додаткового
доведення.

Окрім того, дані, що підтверджують і
доповнюють вищенаведену інформацію,
містяться і в інших джерелах мережі
Інтернет, зокрема:

· Ресурси ІНФОРМАЦІЯ_5 та
ІНФОРМАЦІЯ_6 містять переліки осіб,
яких було затримано, поміщено у тюрму
або вбито під час режиму президента
ОСОБА_22 у 1994-2012 роках. Вказані списки
містять серед великої кількості інших
осіб прізвища капітана ОСОБА_15,
старшого сержанта ОСОБА_19 та молодшого
лейтенанта Національної армії Гамбії
ОСОБА_8. Джерело зазначає, що старшого
сержанта ОСОБА_25 - було страчено. Також,
джерела містять інформацію про втечу
із країни організатора перевороту
полковника ОСОБА_20 та ув'язнення його
дружини ОСОБА_16.

· Ресурс інтернет-новин
ІНФОРМАЦІЯ_7 повідомляє про прийняття
судового рішення щодо чотирьох
військових учасників державного
заколоту 21 березня 2006 року, причому
капітанові ОСОБА_15 та молодшому
лейтенанту ОСОБА_8 присуджено вирок у
вигляді довічного позбавлення волі.

· Ресурс ІНФОРМАЦІЯ_8 інформує, що
у Банджулі (Гамбія) було піддано
тортурам під час судового
розслідування державного перевороту
військового лейтенанта ОСОБА_8.

· Новини ІНФОРМАЦІЯ_9 інформують
про затримання в селищі Нумукунда
гамбійськими військовими 9 серпня 2013
року полковника ОСОБА_26, який з 2006 року
внаслідок спроби державного
перевороту переховувався у Сенегалі.
Джерело вказує на утримання полковника
ОСОБА_26 у в'язниці Mile II State Central Prisons та на
бажання президента ОСОБА_22
розправитись із заколотником, оскільки
«…я надам ОСОБА_26 урок…бо лише Аллах
може покласти кінець моїй владі…».

Зазначені джерела переконливо
вказують застосування до учасників
невдалого державного перевороту 2006
року в Гамбії тортур, страт та тривалих
строків ув'язнення, причому зазначені
заходи вживаються до теперішнього
часу, на прикладі полковника ОСОБА_26.
Означені джерела є незалежними від
сторін судового процесу у справі №
826/4803/14, подана в них інформація є
послідовною, логічною та цілком
підтверджує свідчення, подані
Заявником суду та ДМС при розгляді
питання щодо надання статусу біженця.
Зокрема, підтверджено інформацію про
втечу з країни та арешт у 2013 році
організатора державного перевороту
полковника ОСОБА_26, про арешт і
ув'язнення безпосереднього керівника
Заявника капітана ОСОБА_15, про страту
співслуживця Заявника старшого
сержанта ОСОБА_25, а також про тортури та
ув'язнення молодшого лейтенанта
ОСОБА_8. Деякі розбіжності у іменах
вищенаведених військових, поданих у
поясненнях та отриманих із зовнішніх
інформаційних джерел ОСОБА_11 замість
ОСОБА_15, ОСОБА_12 замість ОСОБА_21 та
ОСОБА_17 замість ОСОБА_8) - суд вважає
наслідком неточного перекладу
пояснень працівником ДМС або вадами
вимови Заявника, які не можуть
спростувати зазначені докази.

Таким чином, судова колегія
апеляційного суду вважає доведеними та
обґрунтованими побоювання Заявника
стати жертвою переслідування у країні
походження через планування та спробу
участі у державному військовому
перевороті у березні 2006 року.
Засудження командира Заявника
капітана ОСОБА_15, який визначений як
один з лідерів військового заколоту у
Гамбії, до довічного ув'язнення -
переконливо вказує на загрозу репресій
на адресу Заявника з боку уряду Гамбії,
оскільки, на переконання апеляційного
суду, зазначений переворот, як
насильницька та неконституційна зміна
влади в державі або збройний виступ
армії проти державної влади у
результаті таємної змови, передбачає
участь у вказаній акції не тільки
командирів військових підрозділів, але
й всіх їх підлеглих солдат, як силове
підкріплення протиправних дій
командирів.

Вказівка у оспорюваному висновку ДМС
від 14.03.14 року № 118-14 та у постанові
окружного адміністративного суду
міста Києва від 26.05.14 року у справі №
826/4803/14 на те, що Заявник вчинив на
території Гамбії військовий злочин
(дезертирство), що є основною причиною
побоювань повернутися до країни
походження - є сумнівною, враховуючи те,
що, на думку судової колегії
апеляційної інстанції, Заявник, як один
з можливих підозрюваних у вчиненні
державного перевороту в березні 2006
року - не мав можливості офіційно
проінформувати власне керівництво про
залишення служби через арешт свого
безпосереднього керівника капітана
ОСОБА_15 та через ризик бути затриманим
при спробі легально залишити службу й
виїхати з Гамбії. За правилами пунктів
167-168 Керівництва - особа може стати
біженцем, якщо дезертирство
супроводжувалося вагомими причинами
для того, щоби залишити свою країну чи
залишатися за її межами. У цьому
зв'язку, судова колегія апеляційної
інстанції вважає необхідним зазначити,
що важко уявити собі який-небудь інший
спосіб, крім дезертирства, яким Заявник
міг би залишити армію після викриття
факту підготовки державного
військового перевороту в Гамбії у
березні 2006 року. Подібні висновки
містяться також і в рішенні
Європейського суду з прав людини від
05.07.05 року у справі № 2345/02 «Саїд проти
Нідерландів».

Посилання суду першої інстанції на той
факт, що Заявникові не може бути
наданий статус біженця, оскільки до
моменту прибуття до України останній
перебував у третій безпечній країні, в
силу норми статті 6 Закону України «Про
біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту» -
також є невірним, оскільки судом першої
інстанції при цьому не було надано
оцінки нетривалості строку
перебування Заявником на території
Туреччини, Росії та Сенегалу через те,
що в цих країнах Заявник був проїздом.

Нарешті, висновок суду першої
інстанції про те, що факт видачі
Заявнику у 2010 році паспорту
громадянина Гамбії вказує на
відсутність переслідування Заявника у
країні походження - містить логічну
помилку, оскільки згідно пункту 48
Керівництва володіння паспортом не
може вважатися свідченням лояльності з
боку його володільця чи як показник
відсутності побоювань переслідувань з
боку урядових структур. Навпаки,
процедура отримання Заявником
паспорту № НОМЕР_1 без особистої
присутності в країні походження
(отримання паспорту Заявника його
братом через знайомого у міграційному
відділі з подальшою передачею
документа нелегальним шляхом через
третю особу (а.с.90)) або без дотримання
необхідних офіційних процедур у
посольстві (консульстві) Гамбії в
Україні - вказують на можливий
нелегальний характер набуття
зазначеного документу особи.

Згідно з Конвенцією про статус
біженців 1951 року і Протоколом 1967 року
поняття «біженець» включає в себе
чотири основні підстави, за наявності
яких особі може бути надано статус
біженця. Такими підставами є:

1) знаходження особи за межами
країни своєї національної належності;

2) наявність обґрунтованих побоювань
стати жертвою переслідувань;

3) побоювання стати жертвою
переслідування повинно бути пов'язане
з ознаками, які вказані в Конвенції про
статус біженців, а саме расової
належності, релігії, національності
(громадянства), належності до певної
соціальної групи, політичних поглядів.

4) неможливість або небажання
особи користуватися захистом країни
походження внаслідок таких побоювань.

У досліджуваній ситуації судова
колегія апеляційного суду вбачає
наявність всіх ознак, необхідних для
позитивного вирішення питання про
надання Заявнику статусу біженця.

Враховуючи доведеність позивачем
наявності підстав побоюватись
переслідувань з боку уряду Гамбії за
ознак політичних переконань та
належності до певної соціальної групи
(військових, що мали брати участь у
державному перевороті 2006 року), суд
апеляційної інстанції має всі підстави
не погодитись з правовою позицією суду
першої інстанції про відмову у
задоволення позову, оскільки зазначена
правова позиція не ґрунтується на
належних доказах та законі. Внаслідок
означеного, позов Заявника - слід
задовольнити, зобов'язавши відповідача
прийняти рішення про визнання Заявника
біженцем. Подібний спосіб захисту
порушеного права позивача
передбачений також і абзацом 2 пункту 25
постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України від
25.09.06 року № 1 «Про судову практику
розгляду спорів щодо статусу біженця
та особи, яка потребує додаткового або
тимчасового захисту, примусового
повернення і примусового видворення
іноземця чи особи без громадянства з
України та спорів, пов'язаних із
перебуванням іноземця та особи без
громадянства в Україні».

Таким чином, суд першої інстанції при
розгляді справи зробив висновки, що не
відповідають обставинам справи та
наявним у ній доказам, що в силу пункту 3
частини 1 статті 202 КАС України є
підставою для скасування апеляційним
судом судового рішення першої
інстанції та прийняття нового рішення
у справі.

Решта посилань та тверджень сторін
судовою колегією апеляційного суду не
приймається через невідповідність
зазначених заперечень та обґрунтувань
до предмету позову або
непідтвердженість матеріалами справи.

На підставі вищевикладених норм
міжнародного та національного права,
керуючись статтями 71, 94, 185, 198, 202, 205, 207, 254
КАС України, Київський апеляційний
адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянина
Гамбії ОСОБА_3 на постанову окружного
адміністративного суду міста Києва від
26.05.14 року у справі № 826/4803/14 -
задовольнити.

Постанову окружного адміністративного
суду міста Києва від 26.05.14 року у справі
№ 826/4803/14 - скасувати.

Задовольнити позов громадянина Гамбії
ОСОБА_3 до Державної міграційної служби
України про визнання неправомірним та
скасування рішення Державної
міграційної служби України від 14.03.14
року № 118-14 про відмову у визнанні
біженцем та про зобов'язання Державної
міграційної служби України прийняти
рішення про визнання громадянина
Гамбії ОСОБА_3 біженцем.

Визнати неправомірним та скасувати
рішення Державної міграційної служби
України від 14.03.14 року № 118-14 про відмову
у визнанні біженцем громадянина Гамбії
ОСОБА_3.

Зобов'язати Державну міграційну службу
України прийняти рішення про визнання
біженцем громадянина Гамбії ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця селища Соміта,
Гамбія.

Постанова набирає законної сили з дня
її проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до суду касаційної
інстанції в порядку статті 212 КАС
України.

Головуючий суддя
Є.І.Мєзєнцев

Суддя
Є.В.Чаку

Суддя
В.В.Файдюк

Головуючий суддя

Мєзєнцев Є.І.

Судді:

Чаку Є.В.

Файдюк В.В.