Справа № 815/4897/14
Суддя: Гусев О. Г.
Дата ухвалення: 2014-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4897/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року
м.Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд в складі:

Судді - Гусева О.Г.,

при секретарі судового засідання -
Селімової О.В.,

за участю: представника позивача -
ОСОБА_4.,

представника відповідача -
Демінська М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про визнання не чинним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 12 серпня 2014
року №, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду з
адміністративним позовом у якому
просило суд скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області.

Свої вимоги позивач обґрунтував
тим, що відповідачем було проведено
позапланову невиїзну перевірку ФОП
ОСОБА_3 з питань правових відносин з ТОВ
„Аксон-групп" за січень 2014 року, з
питань правових відносин з ТОВ
„Транс-інвестгрупп" за березень та
квітень 2014 року. За наслідками
проведеної перевірки був складений
акт та на підставі вищевказаного акту
прийняте податкове
повідомлення-рішення, яке на думку
позивача суперечить вимогам чинного
законодавства України та підлягає
скасуванню.

Позивач посилаючись ст., ст. 2, 4, 6,
17-20, 73, 104-106, 162 КАС України вважає, що їх
позов підлягає задоволенню.

Представник позивача у судове
засідання з'явився, позовні вимоги
підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове
засідання з'явився, з позовними
вимогами не погодився у повному обсязі
з підстав викладених у запереченні.

У судовому засіданні встановлено
слідуючи обставини та відповідні ним
правовідносини -

ОСОБА_3 має статус фізичної особи
підприємця, про що видано Свідоцтво про
державну реєстрацію.

Позивач є платником податку на
додану вартість.

Відповідачем було проведено
позапланову невиїзну перевірку ФОП
ОСОБА_3 з питань правових відносин з ТОВ
„Аксон-групп" за січень 2014 року, з
питань правових відносин з ТОВ
„Транс-інвестгрупп" за березень та
квітень 2014 року.

За наслідками проведеної
перевірки відповідачем був складений
акт № 1731/17-01/НОМЕР_1 від 16.07.2014 року та
зроблений висновок про порушення ФОП
ОСОБА_3 ч. 1 та ч. 5ст. 203, ч. 1, ч. 2 ст. 215, ст.
216 ЦК України в частині недодержання
вимог зазначених статей в момент
вчинення правочинів, які не спрямовані
на реальне настання наслідків, що
обумовлені ними по правочинах,
здійснених ФОП ОСОБА_3 під час
придбання товарів (послуг) та
відповідно до п.1, п. 2 ст. 215, п. 1, п. 5 ст. 203,
ст. 228 ЦК України зазначені вище
правочини є нікчемними.

Крім того також встановлено
порушення позивачем п.,п. 198.3, 198.6 ст. 198,
п. 201.4, п. 201.6 ст. 201 ПК України, яке
виразилося у занижені позивачем
податку на додану вартість.

Відповідач на підставі акту №
1731/17-01/НОМЕР_1 від 16.07.2014 року прийняв та
надіслав позивачу податкове
повідомлення-рішення № від 12
серпня 2014 року, яким позивачу збільшив
суму грошового зобов'язання за
основним платежем у розмірі - 114118 грн. 00
коп., за штрафними санкціями - 57059 грн. 00
коп.

У судовому засіданні представник
позивача пояснила суду, що перевірка
була здійсненна без дотриманням норм
чинного законодавства та з
перевищенням повноважень, оскільки у
відповідача відсутні будь-які докази,
які б свідчили, що правочини укладені
між позивачем та його контрагентами є
нікчемні, у зв'язку з чим винесене
податкове повідомлення-рішення
неправомірне та не підлягає
скасуванню.

В свою чергу представник
відповідача з позовними вимогами не
погодилася та вважала дії посадових
осіб Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області законними, а тому на її думку
заявлені позовні вимоги є
безпідставними та необґрунтованими.

За даними обставинами суд
приходить до висновку, що позовна заява
підлягає задоволенню у повному обсязі,
оскільки відповідно до ст. 198.2
Податкового Кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною. Датою виникнення
права замовника на віднесення сум до
податкового кредиту з договорів
(контрактів), визначених
довгостроковими відповідно до пункту
187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата
фактичного отримання замовником
результатів робіт (оформлених актами
виконаних робіт) за такими договорами
(контрактами). Для товарів/послуг,
постачання (придбання) яких
контролюється приладами обліку, факт
постачання (придбання) таких
товарів/послуг засвідчується даними
обліку.

Відповідно до 201.1 Податкового
Кодексу України платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну.

Згідно до ст. 201.10 Податкового
Кодексу України податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Крім того відповідно до ст. 201.8
Податкового Кодексу України право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу,
якими є позивач та його контрагент на
час виконання договорів, що не
оспорював в судовому засіданні
представник ДПІ.

Згідно зі ст. 201.4 Податкового
Кодексу України податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Оригінал податкової
накладної видається покупцю, копія
залишається у продавця товарів/послуг.
Ст. 201.7 Податкового Кодексу України
передбачено, що податкова накладна
виписується на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс).

Відповідно до ст. 198.3
Податкового Кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Згідно зі ст. 201.9 Податкового
Кодексу України не дає права на
віднесення сум податку до податкового
кредиту податкова накладна, виписана
платником, звільненим від сплати
податку за рішенням суду.

Таким чином, відповідно до
зазначених норм у позивача виникло
право на віднесення ПДВ по цим
операціям до складу свого податкового
кредиту, що вона і зробила у податковій
декларації.

З акту перевірки вбачається, що
висновок ДПІ про протиправне включення
вказаного ПДВ до складу податкового
кредиту ґрунтується на тому, що угоди
між позивачем та його контрагентами
були укладені без наміру настання
реальних наслідків, а тому відповідно
до ст.ст.215, ст.203 ЦК України мають ознаки
нікчемності.

Разом з тим, відповідно до ст.234
ЦК України укладання угоди без наміру
створення правових наслідків, які
обумовлювалися цим правочином, є
ознакою фіктивного правочину, який не є
нікчемним, а відповідно до цієї статті
такий правочин може бути визнаний
недійсним лише в судовому порядку.

В ході розгляду справи
відповідачем не було надано суду
доказів щодо визнання вказаних угод
між позивачем та його контрагентами у
встановленому законом порядку
недійсними.

Крім того такі висновки ДПІ
спростовуються також і іншими
матеріалами справи, а саме первинною
бухгалтерською документацією.

Також слід зазначити, що ДПА
України неодноразово у роз'ясненнях
від 29.09.2010 року № 20289/7/16-1617 та листі від
15.04.2011 року № 10864/7/23-2017 пояснювало, що не
можна визнавати угоди нікчемними в
актах перевірок, з огляду на очевидну
протиправність таких дій.

Крім того як вбачається з акту
перевірки позивача відповідачем не
було вивчено та досліджено усі
необхідні первинні документи, які
свідчать про здійснення господарських
операцій між позивачем та його
контрагентами та підтверджують валові
витрати по взаємовідносинах позивача.

Так згідно позиції Верховного
суду України викладеної у Постанові
від 08.09.2009 року № 21-737во09, надання
податковому органу належним чином всіх
оформлених документів, передбачених
законодавством про податки та збори, з
метою одержання податкової вигоди є
підставою для її одержання, якщо
податковим органом не встановлено та
не доведено, що відомості, які
містяться в цих документах, неповні,
недостовірні та (або) суперечливі, є
наслідком укладення нікчемних
правочинів або коли відомості
ґрунтуються на інших документах,
недійсність даних в яких установлена
судом.

Про необґрунтованість податкової
вигоди можуть також свідчити
підтверджені доказами доводи
податкового органу, зокрема, про
наявність таких обставин:

• неможливість реального
здійснення платником податків
зазначених операцій з урахуванням
часу, місця знаходження майна або
обсягу матepiaльних pecypciв, економічно
необхідних для виробництва товарів,
виконання робіт або послуг,
нездійснення особою, яка значиться
виробником товару, підприємницької
діяльності;

• відсутність необхідних умов для
досягнення результатів відповідної
підприємницької економічної
діяльності в силу відсутності
управлінського або технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів;

• облік для цілей оподаткування
тільки тих господарських операцій, які
безпосередньо пов'язані з виникненням
податкової вигоди, якщо для даного виду
діяльності також потрібне здійснення
й облік інших господарських операцій;

• здійснення операцій з товаром,
що не вироблявся або не міг бути
вироблений в обсязі зазначеному
платником податків у документах
обліку.

Таким чином, враховуючи
правомірність формування податкового
кредиту, у податкового органу були
відсутні правові підстави для
збільшення суми грошового
зобов'язання за 114118 грн. 00 коп., за
штрафними санкціями - 57059 грн. 00 коп. та
винесення оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення.

Крім того порушення податкової
дисципліни контрагентів позивача не
можуть тягнути відповідальність для
позивача та обмежувати його у праві на
включення сплачених сум податків на
додану вартість до складу податкового
кредиту, оскільки відповідальність за
порушення чинного законодавства несе
порушник.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 Конституції
України юридична відповідальність
особи має індивідуальний характер.

Отже ТОВ „Аксон-групп" та ТОВ
„Транс-інвестгрупп" як платники
податків самостійно відповідають за
дотримання достовірності та повноти
визначення сум податку на додану
вартість, своєчасність їх
декларування, а також за повноту і
своєчасність їх внесення до бюджету
відповідно до закону. Якщо контрагенти
не виконали свого зобов'язання з
своєчасного подання податкової
декларації та сплати податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цих
осіб.

Згідно зі ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації.

З аналізу вказаної правової норми
випливає, що рішення, дії чи
бездіяльність державного органу,
органу місцевого самоврядування
повинні бути прийняті чи здійснені в
межах компетенції відповідного органу
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, не
порушувати інтересів держави, прав та
інтересів фізичних та юридичних осіб,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії),
відповідати вимогам діючого
законодавства.

Відповідно до ст.71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно ч.1 ст. 11 КАС України розгляд
і вирішення справ в адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

В ході розгляду справи представник
відповідача не надав до суду достатніх
доказів на підтвердження своїх
заперечень проти позову.

До того ж з Державного бюджету
України в особі Головного Управління
державного Казначейства України в
Одеській області на користь позивача
підлягає стягненню судовий збір за
звернення позивача до суду у розмірі -
342 грн. 36 коп.

Керуючись: ст., ст. 183, 187, 198, 201 ПКУ,
ст.234 ЦК України, ст.19 Конституції
України, ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 71-72, 86-87, 94, 128, 159 -
164, 167, 186 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити адміністративний позов
ОСОБА_3 до Державної податкової
інспекції у Київському районі м. Одеси
Головного управління Міндоходів в
Одеській області про визнання не
чинним та скасування податкового
повідомлення-рішення від 12 серпня 2014
року №.

Визнати не чинним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області від 12.08.2014 року № .

Стягнути з Державної податкової
інспекції у Київському районі м. Одеси
Головного управління Міндоходів в
Одеській області на користь ОСОБА_3
судовий збір у розмірі - 342 грн. 36 коп.

Постанову може бути оскаржено до
Одеського апеляційного
адміністративного суду шляхом подачі
апеляційної скарги через суд першої
інстанції протягом десяти днів з дня
отримання її повного тексту.

Повний текст Постанови виготовлений та
підписаний суддею 19 вересня 2014 року

Суддя:
Гусев О.Г.

.