Справа № 826/2553/14
Суддя: Мєзєнцев Є.І.
Дата ухвалення: 2014-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/2553/14
1-й інстанції: Арсірій Р.О.
Суддя-доповідач: Мєзєнцев Є.І.
У Х В А Л А

Іменем України

15 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд в складі:
головуючого - судді Мєзєнцева Є.І.,
суддів - Файдюка В.В., Чаку Є.В., при
секретарі - Войтковській Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 11 червня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "МБТ ТРЕЙД"
до Київської міжрегіональної митниці
Міністерства доходів і зборів України,
Головного управління Державного
казначейства України у м. Києві про
визнання протиправним та скасування
рішення про коригування митної
вартості товару, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "МБТ ТРЕЙД"
звернулось до суду із адміністративним
позовом до Київської міжрегіональної
митниці Міністерства доходів і зборів
України, Головного управління
Державного казначейства України у м.
Києві про визнання протиправним та
скасування рішення відповідача про
коригування митної вартості від 02.08.2013
року №100250000/2013/600486/2, від 05.08.2013 року
№100250000/2013/600503/2, від 05.08.2013 року №
100250000/2013/600502/2, від 06.08.2013 року №
100250000/2013/600508/2, від 06.08.2013 року №
100250000/2013/600507/2; від 09.08.2013 року №
100250000/2013/600523/2, від 13.08.2013 року №
100250000/2013/600543/1, від 20.08.2013 року №
100250000/2013/600583/2, від 21.08.2013 року №
100250000/2013/600593/2, від 20.08.2013 року №
100250000/2013/600585/2, від 22.08.2013 року №
100250000/2013/600599/2 та стягнення з Державного
бюджету України через Головне
управління Державного казначейства
України у м. Києві на користь позивача
внесені фінансові гарантії, що
складаються із сум сплаченого мита та
податку на додатку вартість на
загальну суму 37 647,54 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду від 11 червня 2014
року вимоги адміністративного позову
було задоволено частково.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
а також на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати вказане судове
рішення і прийняти нове, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог
в повному обсязі.

Перевіривши повноту встановлення
судом першої інстанції фактичних
обставин справи та правильність
застосування ним норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
дійшла наступного.

Відносини, пов'язані із справлянням
митних платежів, регулюються Митним
кодексом України, Податковим кодексом
України та іншими законами України з
питань оподаткування.

Відповідно до ст. 49 Митного кодексу
України митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч.1 ст.51 Митного кодексу України
митна вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 57 Митного кодексу України
передбачено, що визначення митної
вартості товарів, які ввозяться в
Україну відповідно до митного режиму
імпорту, здійснюється за такими
методами: 1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2)
другорядні: а) за ціною договору щодо
ідентичних товарів; б) за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів; в) на основі віднімання
вартості; г) на основі додавання
вартості (обчислена вартість); ґ)
резервний.

Відповідно до приписів ч.ч. 2-8 ст. 57
Митного кодексу України, основним
методом визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
органом доходів і зборів та
декларантом з метою визначення основи
вартості згідно з положеннями статей 59
і 60 цього Кодексу. Під час таких
консультацій орган доходів і зборів та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для
її визначення може братися або ціна, за
якою ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до статті 62 цього Кодексу,
або вартість товарів, обчислена
відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу. У
разі якщо неможливо застосувати жоден
із зазначених методів, митна вартість
визначається за резервним методом
відповідно до вимог, встановлених
статтею 64 цього Кодексу.

Згідно ст.58 Митного кодексу України
метод визначення митної вартості за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, застосовується
у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав
покупця (імпортера) на використання
оцінюваних товарів, за винятком тих, що:
а) встановлюються законом чи
запроваджуються органами державної
влади в Україні; б) обмежують
географічний регіон, у якому товари
можуть бути перепродані (відчужені
повторно); в) не впливають значною мірою
на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або
їх ціни відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу, розпорядження
або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не буде
зроблено відповідне коригування з
урахуванням положень частини десятої
цієї статті;

4) покупець і продавець не пов'язані між
собою особи або хоч і пов'язані між
собою особи, однак ці відносини не
вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу
України документами, які підтверджують
митну вартість товарів, є: 1) декларація
митної вартості, що подається у
випадках, визначених у частинах п'ятій
і шостій статті 52 цього Кодексу, та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Судом першої інстанції встановлено, що
між позивачем (покупець) та ТОВ "Зелмер
Маркет" укладено договір
купівлі-продажу №UA/001/ /2012 від 03 липня 2012
року, за умовами якого, Продавець
зобов'язується поставити, а
Імпортер-Дистриб'ютор зобов'язується
придбати у власність та оплатити у
встановлені терміни Товари в певному
асортименті зазначеному в рахунках з
метою її наступного оптового та
роздрібного перепродажу на території
України.

На виконання умов договору
купівлі-продажу №UA/001/ /2012 від 03 липня 2012
року, з метою здійснення митного
оформлення ввезеного на територію
України товару, позивач подав митному
органу наступні митні декларації: від
02.08.2013 року № 100250000/2013/065717, від 05.08.2013
року № 100250000/2013/065947, від 05.08.2013 року №
100250000/2013/065929, від 06.08.2013 року №
100250000/2013/066068, від 05.08.2013 року №
100250000/2013/066021, від 09.08.2013 року №
100250000/2013/066482, від 12.08.2013 року №
100250000/2013/066796, від 16.08.2013 року №
100250000/2013/067315, від 21.08.2013 року №
100250000/2013/067766, від 20.08.2013 року №
100250000/2013/067633, від 22.08.2013 року №
100250000/2013/067888.

В деклараціях митної вартості позивач
визначив митну вартість товару за
ціною договору (перший метод) на рівні,
зокрема:

мікрохвильові печі з грилем побутові
(код товару ), мод.29z017 - 41,64 дол. США,
мод.29z023 - 39,29 дол. та мод.29z021 - 47,70 дол. США
за одну одиницю товару;

сушарки для овочів та фруктів
електричні (код товару ), мод.-36Z011 -
12,5 доларів США за одну одиницю товару;

пилососи з умонтованим
електродвигуном побутові (код товару
), мод.01Z015 - 8,14 дол. США за одну
одиницю товару;

машинки (тримери) для підстригання
волосся (код товару ), мод.39z015 - 2,93
дол. США за одну одиницю товару.

Позивачем для здійснення митного
контролю та митного оформлення, а також
підтвердження заявленої ним митної
вартості товарів, одночасно з подачею
ВМД, були подані митному органу
наступні документи: договір
купівлі-продажу №UA/001/ /2012 від 03 липня 2012
року, копію додатку до нього, копії
рахунків-фактур (інвойсів), міжнародних
транспортних накладних, пакувальних
листів, експортних декларацій,
рамковий договір на експедирування
(перевезення) та додатки до нього, прайс
- листи виробника, довідки про
транспортні витрати (з урахуванням
страхової суми вантажу).

Крім того, згідно експертного висновку
Київської обласної (регіональної)
торгово-промислової палати від 05.06.2013
року № Ц-289, копія якого міститься в
матеріалах справи, в результаті
аналізу наданих документів з
урахуванням цінової пропозиції заводу
виробника та проведеного моніторингу
ринку щодо вартості аналогічних
товарів експертом встановлено, що
контрактна вартість товарів за
договором купівлі-продажу №UA/001/ /2012 від
03 липня 2012 року, відповідає кон'юнктурі
та ціноутворюючим факторам ринку.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
зазначає, що позивач подав достатній та
належний пакет документів для
застосування основного методу
визначення митної вартості товару та
мав право на розмитнення товару
відповідно до чинного законодавства.

Що стосується стягнення з Державного
бюджету України через Головне
управління Державного казначейства
України у м. Києві на користь позивача
внесені фінансові гарантії, що
складаються із сум сплаченого мита та
податку на додатку вартість на
загальну суму 37 647,54 грн., колегія
суддів зважає на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 297 Митного кодексу
України, у разі ввезення товарів на
митну територію України суми митних
платежів, нараховані органом доходів і
зборів, підлягають сплаті до
Державного бюджету України платником
податків до або на день подання органу
доходів і зборів митної декларації для
митного оформлення, крім випадків, якщо
відповідно до цього Кодексу товари
ввозяться на митну територію України
із звільненням від оподаткування
митними платежами.

Згідно ч. ч. 1 та 2 ст. 299 Митного кодексу
України, сплата митних платежів може
здійснюватися із застосуванням
авансових платежів (передоплати).

Авансовими платежами (передоплатою) є
грошові кошти, внесені платником
податків за власним бажанням на
рахунки, відкриті на ім'я органів
доходів і зборів в органах, що
здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів, як
попереднє грошове забезпечення сплати
майбутніх митних платежів.

Частинами 4 та 5 статті 299 Митного
кодексу України визначено, що кошти
авансових платежів не вважаються
митними платежами, доки особа, яка
внесла такі платежі, не зробить
розпорядження про це органу доходів і
зборів та не будуть виконані
відповідні митні формальності. З
моменту початку виконання таких митних
формальностей кошти авансових
платежів у сумі, на яку зроблено
розпорядження, не підлягають
використанню на будь-які інші цілі.
Після завершення митних формальностей
кошти у сумі, на яку зроблено
розпорядження, перераховуються
органом доходів і зборів до державного
бюджету. У разі відмови від завершення
митних формальностей сумі авансових
платежів, на яку зроблено
розпорядження, повертається статус
авансових платежів.

Повернення коштів авансових платежів
здійснюється в порядку, встановленому
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику,
якщо заяву про повернення подано до
органу доходів і зборів протягом 1095
днів з дня внесення таких коштів на
рахунок органу доходів і зборів. При
цьому відсотки на суму коштів, унесених
як авансові платежі, не нараховуються.

Процедуру повернення платникам
податків коштів, що обліковуються на
відповідних рахунках митного органу як
передоплата, і митних та інших
платежів, помилково та/або надмірно
сплачених до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється митними
органами, у тому числі у випадках,
зазначених у статті 264, частині
четвертій статті 284 Митного кодексу
України та в міжнародних договорах
України визначає Порядок повернення
платникам податків коштів, що
обліковуються на відповідних рахунках
митного органу як передоплата, і митних
та інших платежів, помилково та/або
надмірно сплачених до бюджету,
контроль за справлянням яких
здійснюється митними органами,
затверджений наказом Державної митної
служби України від 20.07.2007 р. № 618 (далі -
Порядок).

Згідно п. 1, 2 Розділу ІІ Порядку, платник
податків має право на повернення
залишків коштів передоплати з
депозитного рахунку 3734, відкритого на
ім'я митного органу в Головному
управлінні Державного казначейства
України в місті Києві (далі - депозитний
рахунок 3734), та з відповідного
банківського балансового рахунку 2603
"Розподільчі рахунки суб'єктів
господарської діяльності", відкритого
митному органу в уповноваженому банку
(далі - банківський рахунок 2603).

Для повернення цих коштів платником
податків подається до митного органу
заява довільної форми, підписана
керівником і головним бухгалтером
суб'єкта господарської діяльності або
фізичною особою.

Відповідно до п. 1 Розділу ІІІ Порядку,
для повернення з Державного бюджету
України митних та інших платежів,
помилково та/або надмірно сплачених до
бюджету, контроль за справлянням яких
здійснюється митними органами,
платником податків до загального
відділу митного органу, яким
здійснювалось оформлення митної
декларації, подається заява довільної
форми, яка підписується керівником і
головним бухгалтером суб'єкта
господарської діяльності або фізичною
особою.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го
дня, наступного за днем зарахування
коштів до Державного бюджету України.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме: згідно платіжних доручень № 848
від 19 липня 2013 року, № 908 від 2 серпня 2013
року, № 919 від б серпня 2013 року, № 945 від 8
серпня 2103 року, № 949 від 12 серпня 2013
року, № 982 від 20 серпня 2013 року, № 1015 від
21 серпня 2013 року, №1035 від 23 серпня 2013
року, позивачем здійснено передоплату
за митне оформлення в розмірах,
відповідно, 1 283 000 грн., 480 000 грн., 1 115 000
грн., 50 000 грн., 745 000 грн., 2 891 000 грн., 236 500
грн., 1 405 000 грн. Однак, позивачем не
надано суду доказів надання митному
органу відповідного розпорядження на
використання вищезазначених платежів
в якості митних платежів в рахунок
сплати митної вартості товарів з
урахуванням оскаржуваних рішень про
коригування митної вартості товарів, а
також не надано доказів виконання
процедури їх повернення, передбаченої
діючим митним законодавством України.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що позовні
вимоги про стягнення з Державного
бюджету України через Головне
управління Державного казначейства
України у м. Києві на користь позивача
внесені фінансові гарантії, що
складаються із сум сплаченого мита та
податку на додатку вартість на
загальну суму 37 647,54 грн., на думку суду,
є необґрунтованими та передчасними,
оскільки виникнення права на
повернення сплачених податків і зборів
пов'язується з певними обставинами та
відповідною процедурою, а позивачем в
свою чергу не надано належних та
допустимих доказів порушення
відповідачами права на повернення йому
суми внесеної авансової переоплати,
митних та інших платежів, помилково
та/або надмірно сплачених до бюджету
(фінансової гарантії).

Доводи апеляційної скарги зазначених
вище висновків суду попередньої
інстанції не спростовують і не дають
підстав для висновку, що судом першої
інстанції при розгляді справи
неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права. За
наведеного, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про часткове задоволення
адміністративного позову.

За правилами ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись статтями 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 11
червня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку,
встановленому статтею 254 КАС України та
може бути оскаржена безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції в порядку і строки,
встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя

Є.І.Мєзєнцев

суддя

В.В.Файдюк

суддя

Є.В.Чаку

Головуючий суддя
Мєзєнцев Є.І.

Судді:
Файдюк В.В.

Чаку Є.В.