Справа № 2а-6933/10
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2014 року № 9104/45765/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді
Старунського Д.М.

суддів:
Багрія В.М., Рибачука А.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження у місті Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в м.Ужгороді на рішення
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 17 вересня 2010
року у адміністративній справі за
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в м.Ужгороді
про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О
В И В :

12.07.2010 року позивач звернувся в суд
першої інстанції в порядку цивільного
судочинства з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в м.Ужгороді в
якому просить зобов'язати відповідача
нарахувати і виплатити підвищення до
пенсії як дитині війни в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком за період
з за 2007-2009 роки.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
враховуючи положення ст. 1 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» позивач є дитиною війни, а тому у
відповідності до ст. 6 даного Закону
останньому повинна виплачуватись
щомісячна соціальна допомога в розмірі
30% мінімальної пенсії за віком. Однак
така допомога не виплачувалась в
повному обсязі.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 17
вересня 2010 року зобов'язано Управління
Пенсійного фонду України в м.Ужгороді
нарахувати та виплатити на користь
ОСОБА_1 недоплачене підвищення до
пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком відповідно до ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» та ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» за період з 09.07.2007 року по
31.12.2007 року та з 22.05.08 року по 31.12.09 року
з врахуванням проведених виплат .

Рішенням Конституційного Суду України
від 9 вересня 2010 року № 19-рп/2010 у справі
щодо підвідомчості справ, пов'язаних із
соціальними виплатами, норми Закону
України від 18 лютого 2010 року № 1691-VI "Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо підвідомчості
справ, пов'язаних із соціальними
виплатами" та ЦПК України, відповідно
до яких справи, пов'язані із
соціальними виплатами, що підлягали
розгляду адміністративними судами,
було передано місцевим загальним судам
для розгляду в порядку цивільного
судочинства (пункти 1, 2 резолютивної
частини зазначеного Рішення), визнано
такими, що не відповідають Конституції
України.

У зв'язку з прийняттям Конституційним
Судом України зазначеного Рішення 2
грудня 2010 року Верховною Радою України
було прийнято Закон України № 2748-VІ "Про
внесення змін до розділу XII "Прикінцеві
положення" Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" щодо
передачі справ, пов'язаних із
соціальними виплатами", який набрав
чинності з 30 грудня 2010 року, яким,
зокрема, встановлюється, що апеляційні
скарги щодо спорів, які подані до
апеляційних судів до дня набрання
чинності Законом України від 2 грудня
2010 року № 2748-VІ "Про внесення змін до
розділу XII "Прикінцеві положення"
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів" щодо передачі справ, пов'язаних
із соціальними виплатами" в порядку
цивільного судочинства, та апеляційні
скарги, передані відповідним
апеляційним судам згідно з пунктом 2
розділу II Закону України від 18 лютого
2010 року № 1691-VI "Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
підвідомчості справ, пов'язаних із
соціальними виплатами", провадження за
якими не відкрито, розглядаються цими
апеляційними судами у порядку
адміністративного судочинства.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, управління
Пенсійного фонду України в м. Ужгороді
Закарпатської області оскаржило його в
апеляційному порядку, вважає, що судом
першої інстанції при винесенні рішення
порушено норми матеріального й
процесуального права, а тому просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та прийняти нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позову в
повному обсязі з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

У відповідності до ч.1 ст. 197 КАС України,
суд вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
суд апеляційної інстанції вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач є дитиною війни, а відтак має
право на встановлене ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» підвищення до пенсії.

На думку колегії суддів суд першої
інстанції, частково задовольняючи
позовні вимоги позивача, правомірно
виходив з того, що останній має право на
підвищення до пенсії на 30% мінімальної
пенсії за віком відповідно до вимог ст.6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни". У зв'язку з тим, що
рішеннями Конституційного Суду
України від 09.07.2007 року №6-рп/2007 та від 22
травня 2008 року № 10-рп/2008 було визнано
неконституційними окремі положення
Законів України про Державний бюджет
України на 2007-2008 роки, якими було
зупинено і обмежено право на отримання
спірних доплат, то колегія суддів
приходить до переконання, що відмова
УПФУ у проведенні нарахування і
виплати позивачу підвищення до пенсії
у розмірі 30% мінімальної пенсії за
віком за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007
року та з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року є
протиправною.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, щодо
зобов'язання здійснення перерахунку та
виплати підвищення до пенсії за період
з 09.07.2007 року та з 22.05.2008 року, оскільки
ч.2 ст.152 Конституції України
передбачено, що закони, інші правові
акти або їх окремі положення, що
визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Що стосується позовних вимог за 2009 рік,
суд апеляційної інстанції
погоджується з правовою позицією суду
першої інстанції, що дія норми ст. 6 ЗУ
«Про соціальний захист дітей війни» на
2009 рік не була зупинена чи обмежена
іншими нормативними актами.

Відтак, нарахування та виплата у 2009
році дітям війни підвищення до пенсії
або щомісячного грошового довічного
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, повинні здійснюватися
відповідно до норм Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Положення ч.3 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», на думку колегії суддів
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій
чи доплат пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого
крім передбаченого ч.1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком.

Спори між органами пенсійного
забезпечення, як суб'єктами владних
повноважень, та пенсіонерами, які мають
право на певні соціальні пільги за
своєю сутністю є публічно-правовими
відносинами. Тому при подачі позову в
порядку ЦПК України слід застосовувати
аналогію закону, а саме положення
статті 99 КАС України.

У відповідності до ч.2 ст.99 КАС України в
редакції, що діяла до 30.07.2010 року, для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлювався річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислювався з дня, коли особа
дізналась або повинна була дізнатись
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Відповідно до ч.1 ст.100 КАС
України пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Разом з тим відповідач на застосуванні
річного строку звернення до суду не
наполягав.

За таких обставин колегія суддів
приходить до переконання про
підставність позовних вимог позивача
щодо зобов'язання Управління
Пенсійного фонду України в м.Ужгороді
провести нарахування та виплату на
його користь підвищення до пенсії за
період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з
22.05.2008 року по 31.12.2009 року й
правомірність задоволення таких вимог
судом першої інстанції.

Оскільки функції з призначення,
нарахування та виплати пенсії позивачу
здійснює Пенсійний фонд України в
особі Управління Пенсійного фонду
України в м.Ужгороді, обов'язок щодо
нарахування і виплати спірної допомоги
правильно покладено на відповідача у
справі.

Достатніх правових підстав чи
застережень щодо неможливості
підвищення пенсії позивача у
передбаченому ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» розмірі
колегія суддів не вбачає.

Беручи до уваги, що правові положення,
які передбачали виплату підвищення до
пенсії особам, на яких поширюється дія
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», на час виникнення спірних
правовідносин були чинними, а позивач
належить до вказаної групи осіб і має
право на її отримання, органи державної
влади не могли свідомо зменшувати
розмір такої допомоги без законних на
те підстав.

З врахуванням вищенаведеного суд
апеляційної інстанції вважає, що
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а рішення відповідає нормам
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. 200, ст.206, ст. 254 КАС України, суд
апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.Ужгороді
залишити без задоволення, а рішення
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 17 вересня 2010
року у справі № 2а-6933/10 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя : Старунський
Д.М.Судді :Багрій В.М. Рибачук А.І.