Справа № 826/11960/14
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2014-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 вересня 2014 року 14:45
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Амельохіна В.В.
розглянувши в письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовомОСОБА_1 до третя
особаНаціональної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері
енергетики Міністерство юстиції
України провизнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання вчинити
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач)
звернувся з позовом до Національної
комісії, що здійснює державне
регулювання у сфері енергетики (далі по
тексту - позивач), третя особа -
Міністерство юстиції України про
визнання бездіяльності відповідача
щодо відмови у прийнятті рішення про
доповнення п. 1.3 Правил приєднання
електроустановок до електричних мереж,
затверджених постановою Національної
комісії, що здійснює державне
регулювання у сфері енергетики від
08.02.2013р. №32 нормою, якою передбачена
можливість приєднання
електроустановок замовників до
електричних мереж та трансформаторних
підстанцій, що знаходяться у власності
фізичної особи - протиправною та
зобов'язання відповідача прийняти
рішення про доповнення п. 1.3 Правил
приєднання електроустановок до
електричних мереж, затверджених
постановою Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
енергетики від 08.02.2013р. №32 нормою, якою
передбачена можливість приєднання
електроустановок замовників до
електричних мереж та трансформаторних
підстанцій, що знаходяться у власності
фізичної особи.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що відповідачем протиправно
відмовлено позивачу у прийнятті
рішення про доповнення п. 1.3 Правил
приєднання електроустановок до
електричних мереж, затверджених
постановою Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
енергетики від 08.02.2013р. №32 нормою, якою
передбачена можливість приєднання
електроустановок замовників до
електричних мереж та трансформаторних
підстанцій, що знаходяться у власності
фізичної особи.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав.

Відповідач проти заявленого позову
заперечив, посилаючись на те, що
Комісією не вчинено протиправних дій
відносно позивача, оскільки відповідач
не відмовляв у прийнятті рішення про
доповнення п. 1.3 Правил приєднання
електроустановок до електричних мереж,
затверджених постановою Національної
комісії, що здійснює державне
регулювання у сфері енергетики від
08.02.2013р. №32 нормою, якою передбачена
можливість приєднання
електроустановок замовників до
електричних мереж та трансформаторних
підстанцій, що знаходяться у власності
фізичної особи, а в межах повноважень
надав лише роз'яснення нормативно -
правового акту НКРЕ.

Третя особа проти задоволення позовних
вимог заперечила.

В судовому засіданні 10.09.2014р. суд по
справі перейшов в письмове
провадження.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
енергетики від 08 лютого 2013 року №32,
затверджені Правила приєднання
електроустановок до електричних мереж,
які зареєстровані Міністерством
юстиції України 08 лютого 2013 року за
№236/22768.

Положення пункту 1.3 даних Правил, в
частині визначення умов приєднання
електроустановок замовників до
електричних мереж власників
електропередавальної організації чи
суб'єкта господарювання, на думку
позивача, встановили дискримінаційні
обмеження в реалізації права приватної
власності фізичної особи на приєднання
електроустановок замовників до
власної трансформаторної підстанції.

Позивач листом від 16.06.2014р. звернувся до
відповідача з проханням внести
доповнення до Правил, якими
передбачити можливість приєднання
електроустановок замовників до
електричних мереж та трансформаторних
підстанцій, що знаходяться у власності
фізичної особи.

Листом від 02.07.2014р. за №1475/26/27-14,
відповідач надав відповідь на лист
позивача від 16.06.2014р. в межах строку
встановленого Законом України «Про
звернення громадян».

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що він у 2008 році став
власником трансформаторної
підстанції. До набрання чинності
Правилами, позивач мав можливість
приєднувати до свого ТП
електроустановки замовників, які в
обов'язковому порядку укладали
договори на постачання електричної
енергії з її постачальником.

На сьогодні, враховуючи положення
пункту 1.3. Правил, позивач позбавлений
права приєднувати електроустановки
замовників до трансформаторної
підстанцій, що знаходиться у його
власності.

Частиною другою статті 19 Конституції
України передбачено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до Закону України «Про
природні монополії» Національна
комісія, що здійснює державне
регулювання у сфері енергетики, є
державним колегіальним органом, що діє
на підставі Положення, що
затверджується Президентом України.

Так, згідно з пунктом 1 Положення про
Національну комісію, що здійснює
державне регулювання у сфері
енергетики, затвердженого Указом
Президента України від 23.11.2011 року №
1059/2011 (далі - Положення) Національна
комісія, що здійснює державне
регулювання у сфері енергетики, є
державним колегіальним органом,
підпорядкованим Президенту України і
підзвітним Верховній Раді України.

Пунктом 2 Положення визначено, що НКРЕ у
своїй діяльності керується
Конституцією та законами України,
актами та дорученнями Президента
України, актами Кабінету Міністрів
України, іншими нормативно-правовими
актами, а також цим Положенням.

Згідно із пунктом 3 Положення,
основними завданнями Комісії є,
зокрема, державне регулювання
діяльності суб'єктів природних
монополій та суб'єктів господарювання,
що провадять діяльність на суміжних
ринках, серед іншого і у сфері
електроенергетики, захист прав
споживачів товарів (послуг) на ринку, що
перебуває у стані природної монополії,
та на суміжних ринках у сферах
електроенергетики, теплопостачання та
нафтогазовому комплексі.

У відповідності до покладених завдань,
Комісія розглядає звернення
споживачів та надає роз'яснення з
питань застосування
нормативно-правових актів НКРЕ
(підпункт 21 пункту 4 Положення).

Так, 20.06.2014р. на адресу НКРЕ надійшло
звернення від позивача від 16.06.2014 б/н.

Комісією, в межах наданих чинним
законодавством повноважень, з
дотриманням строку, визначеного
Законом України «Про звернення
громадян» та на підставі інформації
наведеної у зверненні позивача
розглянуто звернення ОСОБА_1, за
результатами чого, листом НКРЕ від
02.07.2014 № 1475/26/27-14 надано відповідь.

Таким чином, твердження позивача, щодо
вчинення Комісією бездіяльності є
необґрунтованими та такими, що не
відповідають матеріалам справи.

Крім того, слід зазначити, що у
відповідності до статті 11 Закону
України «Про засади державної
регуляторної політики у сфері
господарської діяльності» перегляд
регуляторного акта здійснюється: на
підставі аналізу звіту про відстеження
результативності цього регуляторного
акта; за ініціативою регуляторного
органу, який прийняв відповідний
регуляторний акт; в інших випадках,
передбачених Конституцією та іншими
законодавчими актами України.

Одним із найголовніших принципів
державної регуляторної політики
відповідно до Закону є принцип
прозорості та врахування громадської
думки, обов'язковий розгляд
регуляторними органами ініціатив,
зауважень та пропозицій, наданих у
встановленому порядку фізичними та
юридичними особами, їх об'єднаннями.

Статтею 6 Закону України «Про засади
державної регуляторної політики у
сфері господарської діяльності»
визначено, що громадяни, суб'єкти
господарювання, їх об'єднання та
наукові установи, а також
консультативно-дорадчі органи, що
створені при органах державної влади
та органах місцевого самоврядування і
представляють інтереси громадян та
суб'єктів господарювання, мають право,
зокрема:

- подавати до регуляторних органів
пропозиції про необхідність
підготовки проектів регуляторних
актів, а також про необхідність їх
перегляду;

- бути залученими регуляторними
органами до підготовки аналізів
регуляторного впливу, експертних
висновків щодо регуляторного впливу та
виконання заходів з відстеження
результативності регуляторних актів;

- самостійно готувати аналіз
регуляторного впливу проектів
регуляторних актів, розроблених
регуляторними органами, відстежувати
результативність регуляторних актів,
подавати за наслідками цієї діяльності
зауваження та пропозиції регуляторним
органам або органам, які відповідно до
цього Закону на підставі аналізу
звітів про відстеження
результативності регуляторних актів
приймають рішення про необхідність їх
перегляду;

- одержувати від регуляторних органів у
відповідь на звернення, подані у
встановленому законом порядку,
інформацію щодо їх регуляторної
діяльності.

Як вбачається із звернення позивача
від 16.06.2014р., останній не скористався
правом наданим статтею 6 Закону України
«Про засади державної регуляторної
політики у сфері господарської».

Крім того, на виконання статті 8 Закону
України «Про засади державної
регуляторної політики у сфері
господарської діяльності» Комісією
проведено базове відстеження
результативності регуляторного акта
та повторне відстеження
результативності регуляторного акта,
та оприлюднені відповідні звіти,
шляхом розміщення на офіційному
веб-сайті НКРЕ www.nerc.gov.ua в мережі
Інтернет.

Отже, аналіз вказаних звітів свідчить
про відсутність підстав перегляду
Правил приєднання електроустановок до
електричних мереж, затверджених
постановою НКРЕ від 17.01.2013 № 32.

Таким чином, вимоги позивача, щодо
внесення змін до постанови НКРЕ від
17.01.2013 №32 «Про затвердження Правил
приєднання електроустановок до
електричних мереж» не є
обґрунтованими, а тому, не можуть бути
розглянуті судом у якості доказу
проявлення Комісією бездіяльності під
час розгляду звернення позивача від
16.06.2014р.

Разом з тим, відповідно до пункту 1
Положенням про державну реєстрацію
нормативно-правових актів міністерств,
інших органів виконавчої влади,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 28.12.1992 № 731,
державна реєстрація
нормативно-правового акта полягає у
проведенні правової експертизи на
відповідність його Конституції та
законодавству України, Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року і протоколам до неї,
міжнародним договорам України, згоду
на обов'язковість яких надано
Верховною Радою України, та acquis communautaire,
а також з урахуванням практики
Європейського суду з прав людини,
прийнятті рішення про державну
реєстрацію цього акта, присвоєнні йому
реєстраційного номера та занесенні до
Єдиного державного реєстру
нормативно-правових актів.

Крім того, пунктом 13 вказаного
Положення передбачено підстави
відмови у державній реєстрації
нормативно - правового акту, а саме:

а) не відповідає Конституції та законам
України, іншим актам законодавства,
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року і
протоколам до неї, міжнародним
договорам України, згоду на
обов'язковість яких надано Верховною
Радою України, та acquis communautaire;

б) видано з порушенням вимог
законодавства або без урахування
практики Європейського суду з прав
людини, зокрема акт: порушує чи обмежує
встановлені законом права, свободи й
законні інтереси громадян,
підприємств, установ та організацій
або покладає на них не передбачені
законодавством обов'язки; виходить за
межі компетенції органу, що його видав;
містить норми, що сприяють або можуть
сприяти вчиненню корупційних
правопорушень; суперечить
установленому порядку ведення
діловодства; видано за наявності
будь-якої з обставин, визначених у
частині першій статті 25 Закону України
"Про засади державної регуляторної
політики у сфері господарської
діяльності" (на підставі повідомлення
Держпідприємництва);

в) не узгоджено із заінтересованими
органами або не повідомлено про
позицію уповноваженого представника
від всеукраїнських профспілок, їх
об'єднань та уповноваженого
представника від всеукраїнських
об'єднань організацій роботодавців
щодо нормативно-правового акта,
прийнятого міністерством та іншим
центральним органом виконавчої влади з
питань, що стосуються
соціально-трудової сфери, та проведену
роботу з врахування їх зауважень і
пропозицій;

г) викладено з порушенням правил
правопису та нормопроектувальної
техніки;

д) не узгоджується з дорученням, даним
органу, що видав акт.

Міністерством юстиції за наслідками
правової експертизи оскаржуваного
нормативно - правового акту не виявлено
підстав, передбачених пунктом 13
Положення № 731, за яких може бути
відмовлено у державній реєстрації
постанови НКРЕ від 08.02.2013 № 32.

Представник Міністерства юстиції
України пояснив, що оскаржувана
постанова відповідає чинному
законодавству та прийнята в межах
повноважень НКРЕ, з огляду на таке.

Оскаржувана постанова відповідає
чинному законодавству, про що
Міністерством юстиції було надано
відповідний висновок при здійсненні
його правової експертизи.

Відповідно до Висновку про державну
реєстрацію нормативно - правових актів,
постанова НКРЕ від 08.02.2013 № 32 «Про
затвердження Правил приєднання
електроустановок до електричних
мереж» відповідає вимогам
законодавства, зокрема пункту 15
частини 3 статті 4 Закону України «Про
електроенергетику», та включена до
Єдиного державного реєстру
нормативно-правових актів від 08.02.2013 та
присвоєно реєстраційний код № 236/22768.

Крім того, відповідно до пункту 4.6.
Порядку, рішення про державну
реєстрацію нормативно-правового акта
оформлюється наказом Міністерства
юстиції України (наказ Міністерства
юстиції № 243/5).

Таким чином, Міністерство юстиції
України діяло в межах повноважень та
відповідно до законодавства України.

Поряд з цим слід зазначити, що пунктом 17
Положення № 731 передбачені підстави
скасування державної реєстрації
нормативно-правового акта, а саме:

а) виявлення обставин, що не були відомі
органу державної реєстрації під час
реєстрації нормативно-правового акта;

б) набрання законної сили судовим
рішенням про визнання
нормативно-правового акта незаконним
чи таким, що не відповідає
нормативно-правовому акту вищої
юридичної сили, повністю або в окремій
його частині;

в) одержанням повідомлення від
Держпідприємництва.

Представник третьої особи повідомив
про відсутність, на даний час, підстав
передбачених пунктом 17 Положення за
яких скасовується державна реєстрація
нормативно-правового акта.

Крім того, судом оглянуто лист
відповідача від 02.07.2014р. №1475/26/27-14, з
якого не вбачається, що Комісія
відмовила позивачу у прийнятті рішення
про доповнення п. 1.3 Правил приєднання
електроустановок до електричних мереж,
затверджених постановою Національної
комісії, що здійснює державне
регулювання у сфері енергетики від
08.02.2013р. №32 нормою, якою передбачена
можливість приєднання
електроустановок замовників до
електричних мереж та трансформаторних
підстанцій, що знаходяться у власності
фізичної особи.

Відповідачем у межах повноважень,
встановлених п.п. 21 п. 4 Положення №1059/2011
надано позивачеві роз'яснення з питань
застосування нормативно - правового
акту НКРЕ, а саме Правил приєднання
електроустановок до електричних мереж,
затверджених постановою Національної
комісії, що здійснює державне
регулювання у сфері енергетики від
08.02.2013р. №32.

Таким чином, судом не встановлено, що
відповідачем як суб'єктом владних
повноважень допущено протиправну
бездіяльність щодо відмови позивачу у
прийнятті рішення про доповнення п. 1.3
Правил приєднання електроустановок до
електричних мереж, затверджених
постановою Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
енергетики від 08.02.2013р. №32 нормою, якою
передбачена можливість приєднання
електроустановок замовників до
електричних мереж та трансформаторних
підстанцій, що знаходяться у власності
фізичної особи, а тому позовна вимога
щодо визнання бездіяльності
відповідача щодо відмови у прийнятті
рішення про доповнення п. 1.3 Правил
приєднання електроустановок до
електричних мереж, затверджених
постановою Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
енергетики від 08.02.2013р. №32 нормою, якою
передбачена можливість приєднання
електроустановок замовників до
електричних мереж та трансформаторних
підстанцій, що знаходяться у власності
фізичної особи - протиправною
задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання
відповідача прийняти рішення про
доповнення п. 1.3 Правил приєднання
електроустановок до електричних мереж,
затверджених постановою Національної
комісії, що здійснює державне
регулювання у сфері енергетики від
08.02.2013р. №32 нормою, якою передбачена
можливість приєднання
електроустановок замовників до
електричних мереж та трансформаторних
підстанцій, що знаходяться у власності
фізичної особи, суд зазначає, що вона
задоволенню не підлягає, оскільки, по -
перше, є похідною вимогою від
первинної.

По - друге, є дискреційними
повноваженнями.

Так, адміністративний суд, перевіряючи
рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень на відповідність
встановленим частиною третьою статті 2
КАС України критеріям, не втручається у
дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта
владних повноважень поза межами
перевірки за такими критеріями.
Завдання адміністративного
судочинства полягає не у забезпеченні
ефективності державного управління, а
в гарантуванні дотримання вимог права,
інакше було б порушено принцип
розподілу влади.

Отже, адміністративний суд не
наділений повноваженнями втручатися у
вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта
владних повноважень поза межами
перевірки за критеріями визначеними
статтею 2 КАС України.

Відтак, вимога про зобов'язання
відповідача прийняти рішення про
доповнення п. 1.3 Правил приєднання
електроустановок до електричних мереж,
затверджених постановою Національної
комісії, що здійснює державне
регулювання у сфері енергетики від
08.02.2013р. №32 нормою, якою передбачена
можливість приєднання
електроустановок замовників до
електричних мереж та трансформаторних
підстанцій, що знаходяться у власності
фізичної особи, суперечить
повноваженням адміністративного суду.

Отже, на підставі вищевикладеного
суд приходить до висновку про
необґрунтованість позовних вимог, а
тому в задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 має бути відмовлено
повністю.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На підставі викладеного,
керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 128, 160-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити
повністю.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України, шляхом подання
через суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Суддя
В.В. Амельохін