Справа № 2а-7463/10/2670
Суддя: Кузьменко В. В.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції:
Шрамко Ю. Т. Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія Київського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого -
судді Кузьменко В. В.,

суддів
Василенка Я. М., Степанюка А. Г.,

за участі
секретаря Рипік О. А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві справу за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Укрспецторг" до Державної податкової
інспекції у Святошинському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві про скасування податкового
повідомлення-рішення, за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у Святошинському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві та апеляційною скаргою
Державної податкової інспекції у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 30.04.2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся з позовом до ДПІ у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві, про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
№/0 від 28.04.2010 р.

Вимоги мотивував тим, що оскаржуване
податкове повідомлення-рішення
винесене податковим органом із
порушенням чинного законодавства
України, ґрунтується на неправильному
застосуванні норм податкового
законодавства, а тому, підлягає
скасуванню. Вказує, що взаємовідносини
між позивачем та контрагентами мали
реальний характер, документи
бухгалтерського та податкового
обліків за цими операціями були
оформлені у відповідності до вимог
податкового законодавства.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
15.07.2010, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 07.04.2011,
позов задоволено: скасовано податкове
повідомлення-рішення ДПІ у
Святошинському районі м. Києва від
28.04.2010 р. № /0.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 21.11.2013 р. скасовано
вищевказані рішення у частині
скасування податкового
повідомлення-рішення від 28.04.2010 р. №
/0 на суму 180891,00 грн., у тому числі:
120594,00 грн. - основний платіж та 60297,00 грн.
- штрафні (фінансові) санкції; справу у
цій частині направлено на новий
розгляд до суду першої інстанції. В
іншій частині Ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 07.04.2011 р. та Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
15.07.2010 р. залишено без змін.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
30.04.2014 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову як таку, що
прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та винести нове рішення, яким позов
залишити без задоволення в повному
обсязі.

В судове засідання з'явились учасники
процесу. Представник апелянта
підтримав апеляційну скарги, просив
задовольнити. Представник позивача
просив залишити постанову суду першої
інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
представників сторін, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційних
скарг, письмові заперечення, колегія
суддів вважає, що скарги не підлягають
задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції дійшов до
висновку про наявність підстав для
задоволення позову, виходячи з того, що
позивачем підтверджені належними
первинними і розрахунковими
документами господарські відносини з
контрагентами, договірні
взаємовідносини були укладені з метою
настання реальних обставин, а тому,
висновки викладені в Акті перевірки є
помилковими.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ДПІ
у Святошинському районі міста Києва
проведено планову виїзну перевірку ТОВ
«Укрспецторг» з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2007 р. по
31.12.2009 р.

За результатами перевірки складено Акт
від 08.04.2010 р. №56/23-50/30348157, яким
встановлено порушення ТОВ
«Укрспецторг» пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3, пп. 7.2.1 п.
7.2, пп. 7.4.1 та пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» від 03.04.1997 р. №168/97-ВР, а саме
занижено податок на додану вартість у
розмірі 404474,00 грн.

На підставі даного Акту, ДПІ у
Святошинському р-ні м. Києва було
прийнято податкове
повідомлення-рішення № /0 від
28.04.2010 року, яким позивачу було
визначено податкові зобов'язання з
податку на додану вартість в розмірі
607011грн., з яких 404674 грн. основного
платежу та 202337 грн. штрафних
(фінансових) санкцій.

Встановлено, що у період протягом
серпня 2007 р. - квітня 2008 р. між позивачем
та ТОВ "Катко" здійснювались
господарські операції з придбання у
останнього товарів шляхом їх
замовлення, прийняття за накладними та
оплатою отриманого шляхом
перерахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок ТОВ «Катко».

За вищезазначеними договорами
позивачем було придбано продукцію, яку
згодом було використано у
господарській діяльності, зокрема,
реалізовано контрагентам в межах
здійснення основної господарської
діяльності торгівлі.

ТОВ «Укрспецторг» до складу
податкового кредиту віднесено суми
податкового кредиту, згідно з
податковими накладеними, виписаними
ТОВ «Катко».

В ході перевірки встановлено, що
Васильківським МВ ГУ МВС України в
Київській області, в ході проведення
оперативно-розшукових заходів
стосовно фінансово-господарської
діяльності ТОВ «Катко» встановлено, що
директор до створення та діяльності
підприємства ТОВ «Катко» відношення не
має, за юридичною адресою підприємство
не знаходиться.

Відповідно до постанови
Васильківського міськрайонного суду
Київської області від 12.06.2008р. по справі
№ 2а-532/2008, визнано недійсними з 13 квітня
2007р., з дати державної реєстрації,
установчі документи ТОВ «Катко»,
свідоцтво про реєстрацію платника
податку на додану вартість, з моменту
його складання, визнано недійсними
первинні документи з реквізитами ТОВ
«Катко»(акти прийому-передачі
виконаних робіт, рахунки фактури, акти
прийому - передачі векселів).

Як вбачається з Витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб підприємців, ТОВ «Катко»
було припинено у зв'язку з визнанням
банкрутом 02.04.2010 р., тобто, на час
укладення та виконання угод купівлі
продажу вказане підприємство мало
статус юридичної особи.

Крім того, постанову Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 12.06.2008 року по справі № 2а-532/2008
скасовано ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 27.05.2009 року, ухвалою ВАСУ від 23.10.2010
року справу направлено на новий
розгляд.

ТОВ «Укрспецторг» також укладено
договір поставки з ПП «Лімет», за
умовами якого ТОВ «Укрспецторг»
придбавало у ПП «Лімет»
товарно-матеріальні цінності та
здійснило оплату шляхом перерахування
грошових коштів на розрахунковий
рахунок ПП «Лімет».

На підтвердження отриманого від ТОВ
"Катко" товарів загальною вартістю
723569,16 грн., в т.ч. ПДВ 120594,86 грн., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи видатковими накладними (т.1 а.с.
70-78) та рахунками на оплату (т.1 а.с. 88-96),
що містять всі обов'язкові реквізити.

ТОВ "Катко" оформлено на користь
позивача податкові накладні на
загальну суму 723569,16 грн., в т.ч. ПДВ 120594,86
грн. (т.1 а.с. 79-87), що оформлені у
відповідності до вимог законодавства
та містять всі реквізити, передбачені
для первинних документів.

Факт оплати позивачем товару на
загальну суму 723569,16 грн., в т.ч. ПДВ 120594,86
грн., переданого ТОВ "Катко"
підтверджується в Акті перевірки, а
також наявними в матеріалах справи
платіжними дорученнями з відміткою
банку про проведення платежей.

На час існування спірних
правовідносин, контрагенти позивача
були належним чином зареєстровані як
юридичні особи та як платники податку
на додану вартість, відтак мали
належний обсяг правосуб'єктності для
здійснення господарських операцій.

Так, Відповідно до підпункту 7.4.1 п. 7.4 ст.
7 Закону України «Про податок на додану
вартість»(у редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин),
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду, зокрема, у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно з підпунктом 7.4.5 цього пункту в
тій самій редакції, не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Таким чином, податковий кредит для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі,
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Колегія суддів зазначає, що наявність у
покупця належно оформлених документів,
які відповідно до законодавства
необхідні для віднесення певних сум до
податкового кредиту, наприклад,
виданих продавцями податкових
накладних, не є безумовною підставою
для визначення податкового кредиту з
податку на додану вартість, якщо
відомості, які містяться в таких
документах, не відповідають дійсності,
зокрема, у випадку не здійснення самих
операцій.

Відповідно до листа ВАСУ від 02.06.2011
року, з метою встановлення факту
здійснення господарської операції,
формування витрат для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток або податкового кредиту з
податку на додану вартість судам
належить з'ясувати, зокрема, рух
активів у процесі здійснення
господарської операції, установлення
спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції та
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку.

Будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Виконання договорів позивача
підтверджується дослідженими судом
належним чином оформленими первинними
документами, які повністю відповідають
вимогам, встановленим ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» від
16.07.1999 року - містять назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції,
скріплені печатками контрагентів.

Тобто, позивачем надано суду як
первинні бухгалтерські, так і інші
документи, які підтверджують факт
здійснення господарських операцій.

Крім того, відповідачем не було надано
доказів наявності вироку суду відносно
будь-кого з контрагентів за ознаками
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК
України (фіктивне підприємництво), а
договори, укладені позивачем з даними
товариствами до теперішнього часу у
судовому порядку не визнано
недійсними.

Укладаючи угоди зі своїми
контрагентами, позивач мав всі
документальні підтвердження
господарської правосуб'єктності:
здійснювати господарську діяльність,
реалізовувати господарську
компетенцію, мати зобов'язання, нести
за ними відповідальність тощо.

За наявності ознак нікчемності
правочину податкові органи мають право
звертатися до судів з позовами про
стягнення в дохід держави коштів,
отриманих по правочинах, здійснених з
метою, що свідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, посилаючись на
їх нікчемність.

Інший підхід потенційно надасть
можливість посадовим особам державних
органів на власний розсуд оголошувати
будь-який правочин недійсним
(нікчемним) без звернення до суду, що не
є правильним виходячи з загальних
засад судочинства.

Дана правова позиція викладена в
постанові ВАСУ від 14.11.2012 року №
К/9991/50772/12.

Крім того, як зазначено в
інформаційному листі Вищого
адміністративного суду України від
20.07.2010 року № 1112/11/13-10 "Проблемні питання
застосування законодавства у справах
за участю органів державної податкової
служби", якщо контрагент не виконав
свого зобов'язання щодо сплати податку
до бюджету, це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на відшкодування податку
на додану вартість у разі, якщо
останній виконав усі передбачені
законом умови щодо отримання такого
відшкодування та має всі документальні
підтвердження розміру свого
податкового кредиту.

Зазначена правова позиція повністю
відповідає рішенню Європейського суду
з прав людини від 22.01.2009 року у справі
"БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява №
3991/03), згідно якого Європейський суд з
прав людини визнав, що "справедливий
баланс" не додержується, коли платника
ПДВ позбавляють права на податковий
кредит (бюджетне відшкодування) за
відсутності доказів його залучення до
протиправної діяльності, пов'язаної з
незаконним отриманням бюджетного
відшкодування, чи доказів того, що йому
було відомо про таку діяльність його
постачальників.

Відтак, відповідачем не надано жодних
доказів, які б свідчили про наявність
обставин, що виключають
обґрунтованість заявленої позивачем
податкової вигоди - як-то безтоварний
характер здійснених операцій, а тому
позивачем були виконані передбачені
законодавством вимоги для
підтвердження права на отримання
податкового кредиту.

Таким чином, з'ясувавши характер та
зміст спірних операцій, дослідивши усі
первинні документи, наявність у
підприємства основних засобів та
трудових ресурсів, необхідних для
вчинення відповідних операцій з
поставки, колегія суддів дійшла до
висновку про наявність підстав для
задоволення позову.

Апелянтом не було надано доказів на
підтвердження вимог апеляційної
скарги, а висновки суду першої
інстанції є такими, що відповідають
вимогам закону і доводами апеляційної
скарги не спростовуються.

Перевіривши мотивування судового
рішення та доводи апеляційних скарг,
відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод щодо справедливого судового
розгляду, врахувавши ст. 8 КАС України,
відповідно до якої суд застосовує
принцип верховенства права з
урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини,
судова колегія вважає, що суд першої
інстанції дійшов вірного висновку щодо
задоволення позову, через що постанову
суду першої інстанції слід залишити
без змін.

Керуючись ст.ст. 8, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, п. 2, 3, 4, 5, 6, 9 постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України «Про судове рішення в
адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві та
апеляційною скаргою Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 30.04.2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Укрспецторг" до Державної податкової
інспекції у Святошинському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві про скасування податкового
повідомлення-рішення - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 30.04.2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, тобто з 23.09.2014 року,
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
В. В. Кузьменко

Судді:
Я. М. Василенко

А. Г. Степанюк

Повний текст ухвали виготовлено
23.09.2014 року.

Головуючий суддя
Кузьменко В. В.

Судді:
Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.