Справа № 2а-12595/12/2670
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
1-й інстанції: Донець В.А.
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

18 вересня 2014 року
м. Київ

колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого -
судді Земляної Г.В.

суддів
Межевича М.В., Старової Н.Е.

за участю
секретаря Тищенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Літа" на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 10 квітня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Літа" до Державної
податкової інспекції у Подільському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про скасування
податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Літа", звернулось до
суду із адміністративним позовом до
Державної податкової інспекції у
Подільському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві (далі -
відповідач) про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень відповідача від
06.03.2012 року №, яким позивачу
збільшено грошове зобов'язання з
податку на прибуток на 332882,00 грн., у тому
числі, 266305,00 грн. за основним платежем
та 66577,00 грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями та від 06.03.2012 року №,
яким позивачу збільшено грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість на 266305,00 грн., у тому числі,
213044,00 грн. за основним платежем та 53261,00
грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
20.12.2012 року в справі №2а-12595/12/2670
задоволено адміністративний позов TOB
"Літа" та скасовано податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Подільському
районі міста Києва Державної
податкової служби від 06.03.2012 №,
№.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 04.04.2013 року
вказану постанову суду першої
інстанції скасовано та прийнято нову,
якою у задоволенні адміністративного
позову TOB "Літа" відмовлено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 19.12.2013 року зазначені
постанови Окружного адміністративного
суду міста Києва та Київського
апеляційного адміністративного суду
скасовано, справу направлено до суду
першої інстанції на новий розгляд в
зв'язку з тим, що судами не встановлено
чи перевірка позивача була призначена
відповідно до
кримінально-процесуального закону та
чи були відповідача правові підстави
для прийняття податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
10 квітня 2014 року в задоволенні вимог
адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити вимоги адміністративного
позову в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
судом першої інстанції було порушено
норми матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що
звернулись в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а постанова суду
залишенню без змін, з наступних
підстав.

Згідно зі ч. 1 п. 1 ст. 198, ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
не може бути скасовано правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Відповідно до ч. 1 статі 9 КАС України,
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини справи, наданим
доказам дав правильну правову оцінку і
прийшов до обґрунтованого висновку про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, на
підставі наказу Державної податкової
інспекції у Подільському районі міста
Києва від 24.01.2012 року №100 про проведення
перевірки, яка призначена відповідно
до підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 ПК
України, направлення від 24.01.2012 року №154
на проведення перевірки, Державною
податковою інспекцією у Подільському
районі міста Києва проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ТОВ "Літа" з питань
правильності обчислення та повноти
сплати до бюджету податку на прибуток
підприємства та податку на додану
вартість під час
фінансово-господарських
взаємовідносинах з ТОВ "Техно Концепт",
ТОВ "Київ-Енерго", ТОВ "Айрос" за період з
01.01.2009 року по 30.09.2011 року.

За результатами перевірки складено Акт
від 06.02.2012 р. № 72/23-404/2135769 результати
проведення документальної
позапланової перевірки ТОВ «Літа» з
правильності обчислення та повноти
сплати до бюджету податку на прибуток
підприємства та податку на додану
вартість по фінансово-господарським
взаємовідносинам з ТОВ «Концепт», ТОВ
«Київ-Енерго», ТОВ «Айрос» за період з
01.01.2009 р. по 30.09.2011р.

Відповідно до Акту перевірки позивач
порушив п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 ст. 5. пп.
11.2.1 п. 11.2 ст. 11, п. 16.4, п. 16.5 Закону України
від 28.12.1994 р. № 334/97-ВР «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
пп. 7.2.3, пп. п. 7.2, пп. 7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4, пп.
7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України від 04.03.1997р.
№168/ 97-ВР «Про податок на додану
вартість», пп. 49.1 49.18 ст. 49 Податкового
Кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI.

Позивач не погодився із зазначеними в
Акті перевірки порушеннями та подав
заперечення на Акт перевірки.

За результатами розгляду поданих
заперечень комісія Державної
податкової інспекції у Подільському
районі м. Києва прийняла рішення про
виключення з висновків акту перевірки
порушення пп. 49.18 п. 49.18 ст. 49 Податкового
Кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI.
Інші порушення були залишені в Акті
перевірки.

За наслідками вказаної перевірки
Державною податковою інспекцією у
Подільському районі міста Києва
Державної податкової служби прийняті
податкові повідомлення-рішення від
06.03.2012 року №, яким позивачу
збільшено грошове зобов'язання з
податку на додану вартість на 266305,00
грн., у тому числі, 213044,00 грн. за основним
платежем та 53261,00 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями, та №,
яким позивачу збільшено грошове
зобов'язання з податку на прибуток на
332882,00 грн., у тому числі, 266305,00 грн. за
основним платежем та 66577,00 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями.

На вказані податкові
повідомлення-рішення позивачем подано
первинну скаргу до ДПС у м. Києві.
Рішенням про результати розгляду
первинної скарги від 28.05.2012 р. № 3126/10/12-114
ДПС у м. Києві залишило скаргу ТОВ
«Літа» без задоволення, а оскаржувані
податкові повідомлення-рішення ДПІ у
Подільському районі м. Києва без змін.

Суд першої інстанції відмовляючи у
задоволенні позову погодився з
висновками акту перевірки відповідача
про відсутність факту реального
здійснення господарських операцій,
оскільки ТОВ "Літа" не надано належним
чином оформлених первинних документів
і податкових накладних, які
підтверджують проведення
господарських операцій з ТОВ
"Київ-Енерго".

Колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
позивач не надав до перевірки
первинних документів, які
підтверджують взаємовідносини з ТОВ
«Київ-Енерго» та у зв'язку із чим
податковий орган прийшов до висновку
про безтоварність угоди між позивачем
та ТОВ «Київ-Енерго».

У період, за який проводилась перевірка
ТОВ "Літа", за наслідками якої прийнято
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення, порядок
оподаткування податком на додану
вартість та податком на прибуток
підприємств, платники податку на
додану вартість та податку на прибуток
підприємств, їх права та обов'язки
визначались, відповідно, Законом
України "Про податок на додану
вартість" від 03.04.1997 №168/97-ВР (далі -
Закон №168/97-ВР) та Законом України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
від 08.12.1994 №334/94-ВР (далі - Закон №334/94-ВР).

За правилами п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону
№334/94-ВР валові витрати виробництва та
обігу - сума будь-яких витрат платника
податку у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Так, з матеріалів справи вбачається , що
позивачем надано договір підряду від
01.12.2009 №0112/09-ПР, укладений між ТОВ "Літа"
та ТОВ "Київ-Енерго", акти приймання
виконаних підрядних робіт за грудень
2009 - лютий 2010 року до вказаного
договору, виписані ТОВ "Київ-Енерго"
податкові накладні від 22.12.2009 року №2,
від 22.01.2010 року №11, від 29.01.2010 року №16,
від 22.02.2010 року №16, від 22.02.2010 року №27.

Відповідно до умов договору підряду
ТОВ «Київ-Енерго» має виконати
позивачу будівельно-монтажні роботи.

Разом з цим, позивачем надано акти
приймання виконаних робіт.

Так, в акті №1 від 22.12.2009 року, в акті №3
від 29 січня 2010 року, в акті №5 від 22
лютого 2010 року, зазначено, що ТОВ
«Київ-Енерго» проведені
будівельно-монтажні комплексні роботи
з улаштування фасадної системи
утоплення та декоративного оздоблення
фасаду на Об'єкті - Житловий будинок у
міськрайоні №6 житлового масиву
Осокорки-Північні, Дарницького району
м. Києва, тобто на одному і тому ж
об'єкті, проведено ті ж самі роботи,
однак зазначено різну вартість робіт.

Аналогічна ситуація з актом приймання
виконаних підрядних робіт №2 від 22.01.2010
року та актом №4 від 22.02.2010 року, в яких
зазначено про виконання ТОВ
«Київ-Енерго» будівельно-монтажних
комплексних робіт з улаштування
фасадної системи утоплення та
декоративного оздоблення фасаду на
Об'єкті - житловий будинок по вул..
Казацька,112-114, однак зазначена різна
вартість робіт.

Так, відповідно до умов договору
підряду №0112/09-ПР, сума коштів, що
перераховується позивачем
визначається в залежності від обсягу
робіт, які були фактично виконані та
які повинні бути зазначені в акті
приймання-здачі робіт, однак із
вказаних актів неможливо встановити
які саме роботи виконувалися ТОВ
«Київ-Енерго» у певний проміжок часу та
в якому обсязі.

Отже, суд першої інстанції
обґрунтовано зазначив, що вказані
документи не підтверджують фактичного
здійснення господарських операцій між
позивачем та ТОВ "Київ-Енерго", оскільки
з актів приймання виконаних підрядних
робіт неможливо встановити зміст і
обсяг виконаних підрядником
будівельних робіт. Всупереч вимогам
статті 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", статті 7 Закону
№168/97-ВР у податкових накладних не
зазначено конкретного змісту і обсягу
господарської операції, а саме: не
відображено переліку виконаних робіт,
їх кількісних і вартісних показників,
що не дозволяє суду достовірно
встановити обсяг і вартість операцій.

Про формальність зазначених доказів
також свідчить відсутність
проектно-кошторисної документації до
договору підряду від 01.12.2009 №0112/09-ПР,
водночас, відповідно до положень
статті 877 ЦК України, підрядник
зобов'язаний здійснювати будівництво
та пов'язані з ним будівельні роботи
відповідно до проектної документації,
що визначає обсяг і зміст робіт та інші
вимоги, які ставляться до робіт та до
кошторису, що визначає ціну робіт.
Підрядник зобов'язаний виконати усі
роботи, визначені у проектній
документації та в кошторисі
(проектно-кошторисній документації),
якщо інше не встановлено договором
будівельного підряду (частина перша).
Договором будівельного підряду мають
бути визначені склад і зміст
проектно-кошторисної документації, а
також має бути визначено, яка із сторін
і в який строк зобов'язана надати
відповідну документацію (частина
друга).

На думку суду, наявність
проектно-кошторисної документації є
обов'язковою передумовою перед
виконанням підрядником робіт за
договором будівельного підряду.

Таким чином, судова колегія зауважує,
що законодавцем визначено єдину
підставу виникнення права у платника
податку на отримання податкового
кредиту, пов'язану з отриманням таким
платником податку податкової
накладної, оформленої належним чином
із зазначенням усіх обов'язкових
реквізитів, визначених Законом України
«Про податок на додану вартість», та
видану суб'єктом підприємницької
діяльності, зареєстрованим платником
податку на додану вартість.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, позивач не надав суду
доказу, які фіксували факт здійснення
господарської операції, а саме в
матеріалах справи відсутні договори
відповідно до видів діяльності за КВЕД,
видаткових накладних та платіжних
доручень, які підтверджували рух
коштів.

Суд першої інстанції обґрунтовано не
прийняв до уваги посилання позивача на
акт від 30.03.2011 року №1 "Про вилучення для
знищення документів не внесених до
Національного архівного фонду"
відповідно до якого відібрані для
знищення та знищені як такі, що не мають
культурно-історичної цінності та
втратили практичне значення, а також у
зв'язку зі зміною місцезнаходження та
відсутністю місць зберігання, первинні
документи ТОВ "Літа" і додатки до них, що
фіксують факт виконання господарських
операцій і є підставою для запису у
реєстрах бухгалтерського обліку
(касові, бухгалтерські документи,
журнали-ордери, оборотно-сальдові
відомості, авансові звіти та інше) за 2007
рік-вересень 2010 року. Оскільки,
відповідно до частини третьої статті 8
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
відповідальність за організацію
бухгалтерського обліку та
забезпечення фіксування фактів
здійснення всіх господарських
операцій у первинних документах,
збереження оброблених документів,
регістрів і звітності протягом
встановленого терміну, але не менше
трьох років, несе власник (власники) або
уповноважений орган (посадова особа),
який здійснює керівництво
підприємством відповідно до
законодавства та установчих
документів.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позивач не мав
відповідних підстав для самостійного
знищення у 2011 році бухгалтерських
документів за 2009-2010 роки, в тому числі,
бухгалтерських документів щодо
господарських взаємовідносин з ТОВ
"Київ-Енерго".

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що Вищий адміністративний
суд України, скасовуючи рішення суду
першої та апеляційної інстанцій, в
своїй ухвалі від 19 грудня 2013 року
зазначив, що суди попередніх інстанцій
не звернули уваги, що позапланова
виїзна документальна перевірка,
висновки якої покладені в основу
оспорюваних у вказаній справі
податкових повідомлень-рішень, була
призначена згідно з підпунктом 78.1.11
пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу
України на виконання постанови від 19
жовтня 2011 року слідчого з ОВС СВ ПМ ДПА
у Донецькій області майора податкової
міліції Саєнко М.О. про кримінальній
справі №75-11-05-147/3. Однак, в матеріалах
справи відсутня належним чином
підтверджена інформація щодо набрання
законної силиобвинувальним вироком у
кримінальній справі №75-11-05-147/3 або
рішення про закриття кримінальної
справи за нереабілітуючими
обставинами на момент прийняття
відповідачем оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення.

На виконання ухвали Вищого
адміністративного суду України від
19.12.2013 року, ухвалою Окружного
адміністративного суду міста Києва
витребувано у Київського районного
суду міста Донецька інформацію щодо
результатів розгляду кримінальної
справи №75-11-05-147/3, на яку Київським
районним судом міста Донецька надано
копію постанови від 07.12.2011 року в
кримінальній справі №1-1171/11 відповідно
до якої кримінальну справу по
обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні
злочину, передбаченого частиною другою
статті 205 Кримінального кодексу
України закрито у зв'язку із амністією,
звільнено обвинуваченого від
кримінальної відповідальності у
зв'язку із амністією.

Згідно з відміткою Київського
районного суду міста Донецька, вказана
постанова набрала законної сили 23.12.2011
року.

Таким чином, враховуючи ту обставину,
що відповідачем було призначено
перевірку, за наслідками якої прийняті
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення, відповідно до
підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 ПК
України на підставі постанови від
19.10.2011 року слідчого з ОВС СВ ПМ ДПА у
Донецькій області майора міліції
Саєнко М.О. по кримінальній справі
№75-11-05-147/3 і на час прийняття
відповідачем оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень, 06.03.2012 року, рішення
у зазначеній кримінальній справі
набрало законної сили, відповідачем
дотримано вимог пункту 86.9 статті 86 ПК
України щодо прийняття податкових
повідомлень-рішень після набрання
законної сили відповідним рішенням у
кримінальній справі.

Разом з тим, суд першої інстанції
правомірно зазначає, що постанова
Київського районного суду міста
Донецька від 07.12.2011 року в кримінальній
справі №1-1171/11 та викладені в ній
обставини, не стосуються спірних
відносин, оскільки вказана постанова
прийнята відносно директора ТОВ "Техно
Концепт" ОСОБА_3, водночас, спірні
господарські операції стосуються ТОВ
"Літа" та ТОВ "Київ-Енерго".

Оскільки колегія суддів встановила
відсутність первинних документів, які
за даних обставин мають складатися під
час виконання поставки товарів, а також
відсутність економічних причин для
проведення такої діяльності, та
прийшла до висновку про створення
товариством імітації операцій з
поставки товарів з метою одержання
податкової вигоди у вигляді зменшення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість та визнає незаконним
формування позивачем даних
податкового обліку за цими операціями.

У разі коли на момент перевірки
платника податку податковим органом
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються непідтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, непідтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Для підтвердження включення до складу
податкового кредиту сум податку на
додану вартість сплачених позивачем у
складі ціни за придбану продукцію та
виконані роботи, необхідні первинні
документи, оформлені відповідно до
вимог Закону України "Про
бухгалтерській облік та фінансову
звітність в Україні".

Наявні в матеріалах справи копії
первинних поновлених документів не
дають змоги встановити їх зв'язок з
укладеними договорами та не
підтверджують товарність угод.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п.1.2 ст. 1, п.2.1 ст.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.1995
р. за № 168/704, первинні документи - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
письмові докази колегія суддів дійшла
висновку про те, що надані
представником позивача копії
документів не є достатнім
підтвердженням фактичного отримання
послуг.

Таким чином, під час здійснення
контролю за правомірністю формування
платником податку податкового кредиту
підлягає перевірці фактичне придбання
товару чи отримання послуги.

Враховуючи викладене, колегія суддів
критично ставиться до первинних
бухгалтерських документів, а саме:
податкових накладних та актів
приймання-передачі, наданих позивачем
на підтвердження фактичного
здійснення господарської операції.

Статтею 86 КАС України встановлено, що
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі і в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень суд перевіряє чи вчинені
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, визначений Конституцією і
законами України.

Колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з судом першої інстанції,
що при винесені оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень та в
ході перевірки повноваження державної
податкової інспекції
використовувалися з тією метою, з якою
вони надані; обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення та
вчинення дії; неупереджено;
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія).

Аналогічна правова позиція наведена в
листі Вищого адміністративного суду
України від 02.06.2011р. № 742/11/13-11 та в
Постанові Верховного суду України від
05.03.2012 р.

Якщо позивач без поважних причин
ухиляється від надання доказів на
вимогу суду, а наявних у справі
матеріалів недостатньо для
спростування підтверджених належними
доказами висновків контролюючого
органу, покладених в основу ухваленого
ним спірного рішення, у позові платника
податків може бути відмовлено.

З огляду на вищезазначене, суд першої
інстанції дійшов до обґрунтованого
висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню.

При цьому апеляційна скарга не містить
інших посилання на обставини,
передбачені статтями 202 - 204 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за яких рішення суду підлягає
скасуванню.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
вірно встановив фактичні обставини
справи, дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права, в зв'язку з чим
апеляційна скарга залишається без
задоволення, а постанова суду першої
інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 4, 8-11, 160, 196, 198, 200, 205, 207, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Літа" -
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 10 квітня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів із дня
складання у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України у
порядку ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
Г.В.Земляна

Судді:
М.В. Межевич

Н.Е. Старова

Повний текст виготовлено 19 вересня 2014
року

Головуючий суддя
Земляна Г.В.

Судді:
Межевич М.В.

Старова Н.Е.