Справа № 804/428/14
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

16 вересня 2014 рокусправа № 804/428/14

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Дадим Ю.М.

суддів:
Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового
засідання: Спірічева Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 11 лютого 2014
року у справі за адміністративним
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції у Красногвардійському
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 11
лютого 2014 року адміністративний позов
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Державної податкової інспекції у
Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення - задоволено
повністю: визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення за формою «Р»
Державної податкової інспекції у
Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровської
області від 28.11.2013 року № про
збільшення грошового зобов'язання з
податку на додану вартість на загальну
суму 10855,50 грн., в тому числі за основним
платежем на суму 8908,00 грн. та штрафних
санкцій на суму 1947,50 грн..

Не погодившись з постановою суду,
Державна податкова інспекція у
Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області подала апеляційну скаргу, в
якій просила скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог позивача у повному
обсязі.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
оскарження та доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75.1
ст. 75, п. 77.1 ст. 77 Податкового кодексу
України, наказу від 20.11.2013 року №772,
відповідно до направлення від 15.10.2013
року №235 відповідачем проведена
документальна планова виїзна
перевірка фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1) щодо виконання
вимог валютного та іншого
законодавства за період з 01 жовтня 2010
року по 31.12.2012 року, за результатами
якої складено акт від 11 листопада 2013
року №1079/173-21/296251998.

За результатами планової виїзної
документальної перевірки встановлено
відсутність об'єктів оподаткування у
ФОП ОСОБА_1 по ланцюгу постачання та по
ланцюгу реалізації товару, робіт
(послуг) в розумінні ст. 185 Податкового
Кодексу України, а саме за
жовтень-грудень 2010 p., січень-грудень 2011,
2012 років. В порушення п.187.1 ст.187
Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1
занижено податкові зобов'язання з ПДВ
на загальну суму 8908,00 грн. за рахунок
отриманих грошових коштів від
неплатників ПДВ, в т.ч.: за 4 квартал 2010
року - 928,00 грн., січень 2011 року - 300,00 грн.,
квітень 2011 року - 822,00 грн., вересень 2011
року - 5289,00 грн., листопад 2011 року - 977,00
грн., серпень 2011 року - 267,00 грн., грудень
2912 року - 325,00 грн..

На підставі акту перевірки, 28.11.2013 року
відповідачем прийняте податкове
повідомлення-рішення № про
збільшення грошового зобов'язання з
податку на додану вартість на загальну
суму 10855,50 грн., в тому числі за основним
платежем на суму 8908,00 грн. та штрафних
санкцій на суму 1947,50 грн..

Правомірність та обґрунтованість
податкового повідомлення-рішення,
прийнятого на підставі акту перевірки,
є предметом спору, переданого на
вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та
задовольняючи позовні вимоги позивача
у повному обсязі, суд першої інстанції
виходив з того, що податкове
повідомлення-рішення прийняте
податковим органом без урахування усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення, тому таке податкове
повідомлення-рішення є неправомірним
та підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до вимог п. 44.1 ст. 44
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством. Платникам податків
забороняється формування показників
податкової звітності, митних
декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України від 16.07.99 р.
№996-XIV "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" (далі -
Закон України №996-XIV) передбачено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, будь-які документи (у тому
числі договори, накладні, рахунки тощо)
мають силу первинних документів лише в
разі фактичного здійснення
господарської операції. Якщо ж
фактичного здійснення господарської
операції не було, відповідні документи
не можуть вважатися первинними
документами для цілей ведення
податкового обліку навіть за наявності
всіх формальних реквізитів таких
документів, що передбачені чинним
законодавством.

Враховуючи викладене, для
підтвердження даних податкового
обліку необхідно брати до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Відповідно до ст. 1 Закону України №996-XIV
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Отже, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

У відповідності до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК
України податковий кредит визначено як
суму, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Згідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право
на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) в необоротних
активів на митну територію України за
договорами оперативного фінансового
лізингу.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

У відповідності до п. 198.6 ст. 198 ПК
України, не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, наведеними нормами
матеріального права, визначено
підстави для формування платником
податків податкового кредиту з податку
на додану вартість і до таких підстав
віднесено: наявність господарської
операції, сплата податку на додану
вартість у вартості товарів (робіт,
послуг), факт сплати податку на додану
вартість має підтверджуватися
відповідними податковими накладними,
використання придбаних товарів (робіт,
послуг) в оподатковуваних операціях у
межах господарської діяльності
платника податку.

Так, судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що ФОП ОСОБА_1
зареєстрований виконавчим комітетом
Дніпропетровської міської ради
08.09.2003р., взятий на податковий облік в
ДПІ у Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська 11.09.2003р., є платником
ПДВ, про що свідчить свідоцтво про
реєстрацію платника податку на додану
вартість від 23.09.2003р. НОМЕР_2.

У період з 01 жовтня 2010 року по 31 грудня
2012 року ФОП ОСОБА_1 здійснював
діяльність на загальній системі
оподаткування за видами економічної
діяльності - виробництво будівельних
виробів із пластмас (вікна та двері
полівініхлоридні).

ФОП ОСОБА_1 визнаний переможцем
тендеру, оголошеного ПАТ «Дніпрометиз»
(копія угоди із специфікаціями на
загальну суму 281199,00 грн. разом із
графіком виконання робіт, довідок
вартості виконаних робіт будівельних
робіт, актів прийому виконаних робіт,
податкових накладних наявні в
матеріалах справи). На виконання цієї
угоди, ФОП ОСОБА_1 були придбані
матеріали у наступних контрагентів (ПП
«Бест Плюс», ТОВ «Інетербут», ТОВ
«Хілал Алюмініум юкрейн» ТОВ «Білд-А»,
ТОВ «Васіл», ТОВ «Лекс», ТОВ
«ІнтерСкло-Трейд», ТОВ «Аімтек», ПП
«Лугадонцветмет», ПП ОСОБА_2 (копії
договорів на придбання матеріалів
наявні в матеріалах справи).

Для своєчасного виконання угоди з ПАТ
«Дніпрометиз» позивачем були прийняті
в штат наймані працівники та сплачена
вартість їх навчання в учбовому
комбінаті «Дніпробуд», по закінченні
навчання яким була присвоєна
відповідна кваліфікація (копії
трудових угод із працівниками разом із
угодою про навчання та атестацію
робітників, квитанції про сплату
послуг і копії посвідчень додані до
матеріалів справи).

Транспортування матеріалів
здійснювалось ФОП ОСОБА_1 власним
автотранспортом та транспортом
перевізника ОСОБА_3 на підставі
відповідних угод, копії яких
знаходяться в матеріалах справи.

Для здійснення господарської
діяльності позивачем було придбане
відповідне обладнання, що
підтверджується угодою, специфікацією
до неї, заявками на транспортування
вантажу, накладними, копії яких додані
до матеріалів справи.

Також, судом встановлено, що
господарську діяльність ФОП ОСОБА_1
здійснював у складських приміщеннях за
адресою: м. Дніпропетровськ,
Краснопілля, Криворізьке шосе, 50. Ці
складські приміщення належать
Державному підприємству
«Дніпропетровська державна
сільськогосподарська
машинно-технологічна станція», що
підтверджує угода про спільну
діяльність від 11.01.2010р., акт
прийому-передачі, квитанції про сплату
за користування приміщенням.

Виконання позивачем вказаних
договорів та рух активів
підтверджується наступними первинними
документами: договорами (угодами),
специфікаціями, рахунками-фактур,
видатковими накладними,
товарно-транспортними накладними,
платіжними дорученнями, податковими
накладними, актами виконаних робіт,
актами приймання-здачі виконаних
робіт, квитанціями, деклараціями,
довіреностями на отримання
товарно-матеріальних цінностей, тощо.
Колегія суддів зазначає, що вказані
первинні документи оформлені
відповідно до вимог Закону України
«Про бухгалтерський облік» та є
належними доказами, що підтверджують
здійснення господарських операцій за
участю позивача.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
позивачем правомірно сформований
податковий кредит у сумі 8908,00 грн..

У відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України,
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Дослідивши вищевикладені обставини
справи, колегія суддів робить висновок
про те, що у діях платника податків
(позивача) немає порушень тих норм
законів, на які посилається відповідач,
і приходить до висновку, що твердження
податкового органу про наявність таких
порушень ґрунтуються на припущеннях та
належним чином не доведені, доводи
відповідача не ґрунтуються на законі
та спростовуються наявними у
матеріалах справи доказами.

Згідно до п.п. 1,3 ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; обґрунтовано, тобто з
урахуванням обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії).

Отже, проаналізувавши вищевикладені
обставини справи та правовідносини, що
їм відповідають та оцінивши докази
надані сторонами по справі у їх
сукупності, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає, що податкове
повідомлення - рішення за формою «Р»
від 28.11.2013 року № прийняте
Державною податковою інспекцією у
Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровської
області не відповідає п.п. 1,3 ч. 3 ст. 2 КАС
України, оскільки винесене
відповідачем на підставі, у межах
повноважень, але не у спосіб,
передбачений законодавством та без
урахування усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення, отже
тому є протиправним та підлягає
скасуванню, а позовні вимоги позивача є
цілком обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції
викладене достатньо повно,
обґрунтовано та мотивовано з
посиланням на конкретні пункти законів
України, які регулюють спірні
правовідносини, що свідчить про
відсутність підстав для його
скасування.

З огляду на встановлені судом першої
інстанції фактичні обставини справи та
обрану правову позицію, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Керуючись ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, ст. 212
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 11
лютого 2014 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту її
постановлення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Ю.М. Дадим

Суддя:
І.Ю. Богданенко

Суддя:
С.А. Уханенко