Справа № 809/2699/13-а
Суддя: Затолочний В.С.
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2014 року
Справа
№ 12020/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Затолочного В.С.,

суддів
Каралюса В.М., Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Державного міського
підприємства
«Івано-Франківськтеплокомуненерго» на
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
04.09.2013 року у справі за позовом
Державної податкової інспекції у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області до
Державного міського підприємства
«Івано-Франківськтеплокомуненерго»
про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Державна податкова інспекція у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області (далі -ДПІ у
м. Івано-Франківську) з підстав,
передбачених пунктом 3 частини 1 статті
183-3 Кодексу адміністративного
судочинства України звернулася до суду
з позовом до Державного міського
підприємства
«Івано-Франківськтеплокомуненерго»
(далі - Відповідач, ДМП
«Івано-Франківськтеплокомуненерго»)
про стягнення заборгованості за
податковим боргом в сумі 475255,00 грн.,
самостійно задекларованих зобов'язань
згідно податкової декларації з податку
на додану вартість від 20.08.2013 року.

Вимоги подання мотивовані тим, що
відповідачем, в порушення частини 1
статті 67 Конституції України, статті 36,
пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу
України (надалі також ПК України), не
погашено податкові зобов'язання з
податку на додану вартість в сумі 475255
грн., самостійно задекларовані за
липень місяць 2013 року, згідно з
податковою декларацією з податку на
додану вартість від 20.08.2013 року. У
зв'язку із наявністю непогашеного
податкового боргу, що виник з 2004 року,
сума якого збільшилася, при
неперервній дії надісланих податкових
вимог №1/1064/14760/24-1-205 від 12.05.2004 року та
№2/1269/18768/10/24-1-205 від 14.06.2004 року заявник,
на підставі пункту 95.2 статті 95, пункту
59.5 статті 59 ПК України та статті 183-3
Кодексу адміністративного судочинства
України, звернувся до суду із поданням
про стягнення вищевказаних коштів за
податковим боргом, який, у свою чергу, в
силу вимог пункту 56.11 статті 56 ПК
України не підлягає оскарженню
відповідачем і є узгодженим.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
04.09.2013 року подання задоволено
повністю.

Постанову суду першої інстанції
оскаржило ДМП
«Івано-Франківськтеплокомуненерго»,
подавши на неї апеляційну скаргу.

Відповідач не погоджуються з висновком
суду першої інстанції та вважає, що
постанова підлягає скасуванню.

Звертає увагу на те, що заявником
обрано не правильний спосіб захисту
порушеного права, оскільки порядок
стягнення податкового боргу, в тому
числі, з комунальних підприємств,
передбачений статтею 96 ПК України,
згідно з приписами якої у випадку
відсутності належних коштів, отриманих
від продажу внесеного в податкову
заставу майна комунального
підприємства, для покриття суми
податкового боргу або у разі
відсутності у такого боржника власного
майна, що відповідно до законодавства
України може бути внесено в податкову
заставу та відчужено, контролюючий
орган зобов'язаний звернутися до
органу місцевого самоврядування чи
органу виконавчої влади, до сфери
управління якого належить майно такого
платника податків, з поданням щодо
прийняття відповідного рішення.

Сторони правом на участь у судовому
засіданні не скористалися, у зв'язку з
чим справа розглядалася в порядку
письмового провадження.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
28.02.1996 року проведено державну
реєстрацію юридичної особи -
Державного міського підприємства
«Івано-Франківськтеплокомуненерго»,
що підтверджується витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців станом на
01.06.2013 року, та взято на облік в
Державній податковій інспекції у м.
Івано-Франківську. Згідно із ст. 15
Податкового кодексу України
відповідач є платником податків та
зборів.

Відповідачем 20.08.2013 року подано до
Державної податкової інспекції у м.
Івано-Франківську податкову
декларацію з податку на додану
вартість за липень 2013 року. Однак,
задекларовані зобов'язання
відповідачем самостійно, у
встановлений строк, не сплачені і на
момент розгляду справи податковий борг
з податку на додану вартість за липень
2013 року становить 475255,00 грн.

Податковий борг в сумі 475255,00 грн.
додатково підтверджується виписками
із зворотного боку облікової картки
платника податку на додану вартість
щодо відповідача за період з 10.01.2013 року
по 31.08.2013 року.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що заявником
надсилалися податкові вимоги форми
«Ю1» за №1/1064/14760/24-1-205 від 12.05.2004 року та
«Ю2» за №2/1269/18768/10/24-1-205 від 14.06.2004 року,
які отримані уповноваженою особою
відповідача, про що свідчать
відповідні відмітки на рекомендованих
повідомленнях про вручення поштового
відправлення (а.с.9-10). Відповідач
вказані податкові вимоги не оскаржував
у строк передбачений Законом України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (чинним
на момент виникнення спірних
правовідносин), а також Податковим
кодексом України, відтак сума
грошового зобов'язання, яка є предметом
стягнення вважається узгодженою.
Обставини щодо неперервності
податкового зобов'язання додатково
підтверджуються довідкою заявника від
02.09.2013 за №5642/10/09-15-15-127/5958.

Вірно встановивши обставини справи,
суд першої інстанції правильно
застосував до правовідносин між
сторонами відповідні їм норми
матеріального права.

Пунктом 203.2 статті 203 ПК України
передбачено, що платник податку
зобов'язаний самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання, зазначену у
поданій ним податковій декларації,
протягом 10 календарних днів, що
настають за останнім днем відповідного
граничного строку, передбаченого
пунктом 203.1 цієї статті для подання
податкової декларації.

Не підлягає оскарженню грошове
зобов'язання, самостійно визначене
платником податків (пункт 56.11 статті 56
Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 59.1 статті 59
Податкового кодексу України у разі
коли платник податків не сплачує
узгодженої суми грошового зобов'язання
в установлені законодавством строки,
орган державної податкової служби
надсилає (вручає) йому податкову вимогу
в порядку, визначеному для надсилання
(вручення) податкового
повідомлення-рішення.

Підпунктом 14.1.175. пункту 14.1. статті 14
Податкового кодексу України визначено,
що податковий борг - сума грошового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій за їх наявності), самостійно
узгодженого платником податків або
узгодженого в порядку оскарження, але
не сплаченого у встановлений цим
Кодексом строк, а також пеня,
нарахована на суму такого грошового
зобов'язання.

Враховуючи вищевикладене, суд
зазначає, що самостійно задеклароване
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість за липень місяць 2013
року в сумі 475255,00 грн., є податковим
боргом відповідача, який не сплачений.

Доказів, які б свідчили про погашення
заборгованості, що є предметом
стягнення або спростування її
наявності, відповідач суду не надав.

Відповідно до підпункту 20.1.18. пункту 20.1
статті 20 Податкового кодексу України
передбачено право органів державної
податкової служби на звернення до суду
щодо стягнення коштів платника
податків, який має податковий борг, з
рахунків у банках, обслуговуючих
такого платника, на суму податкового
боргу або його частини.

Щодо доводів апеляційної скарги ДМП
«Івано-Франківськтеплокомуненерго»,
слід зазначити наступне.

За приписами п.95.1 ст.95 Податкового
кодексу України орган державної
податкової служби здійснює за платника
податків і на користь держави заходи
щодо погашення податкового боргу
такого платника податків шляхом
стягнення коштів, які перебувають у
його власності, а в разі їх
недостатності - шляхом продажу майна
такого платника податків, яке
перебуває у податковій заставі.

У відповідності до п.95.3 ст.95
Податкового кодексу України стягнення
коштів з рахунків платника податків у
банках, обслуговуючих такого платника
податків, здійснюється за рішенням
суду, яке направляється до виконання
органам державної податкової служби, у
розмірі суми податкового боргу або
його частини.

Згідно приписів статті 96 Податкового
кодексу України, у разі якщо сума
коштів, отримана від продажу внесеного
в податкову заставу майна комунального
підприємства, не покриває суму його
податкового боргу і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
публічних торгів, або у разі
відсутності у такого боржника власного
майна, що відповідно до законодавства
України може бути внесено в податкову
заставу та відчужено, контролюючий
орган зобов'язаний звернутися до
органу місцевого самоврядування чи
органу виконавчої влади, до сфери
управління якого належить майно такого
платника податків, з відповідним
поданням.

При цьому, з наведених норм вбачається,
що приписи пунктів 96.2 ст.96 Податкового
кодексу України (якими встановлені
особливості погашення податкового
боргу державних підприємств, які не
підлягають приватизації) підлягають
застосуванню лише після вчинення
податковим органом заходів,
передбачених статтею 95 цього Кодексу,
зокрема стягнення коштів з рахунків
платника податків у банках,
обслуговуючих такого платника
податків.

Відтак, загальний порядок стягнення
податкового боргу, передбачений
статтею 95 Податкового кодексу України
не встановлює окремі виключення для
комунальних підприємств щодо
можливості стягнення податкового
боргу з розрахункових рахунків у
банках, що обслуговують дані
підприємства.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
про необхідність задоволення позовних
вимог.

З огляду на викладене, постанова суду
першої інстанції відповідає
обставинам справи, наявним в ній
доказам, прийнята з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для її скасування колегія
суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державного міського
підприємства
«Івано-Франківськтеплокомуненерго»
залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
04.09.2013 року у справі № 813/5945/13-а залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.С.
Затолочний

Судді В.М. Каралюс

З.М. Матковська