Справа № 816/3395/14
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 року м. ПолтаваСправа №
816/3395/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Бойка С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Носенка
М.В.,

представника позивача - Познянського
В.А.,

представника відповідача - Прокопчука
О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Промпобутхолод" до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення, -

В С Т А Н О В И В:

26 серпня 2014 року Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Промпобутхолод" звернулося до
Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення № /1548 від 12.08.2014.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що відповідачем
протиправно зменшено суму податкового
кредиту на суму 516,67 грн. та зроблено
висновок про нікчемність договору
укладеного між ТОВ "КСІТІ", оскільки за
результатами здійснення господарської
операції з вказаним контрагентом було
складено первинні бухгалтерські
документи оформлені у відповідності до
вимог чинного законодавства. Вказував,
що відповідно до ст. 20 Податкового
кодексу України органи ДПС не наділені
законними повноваженнями щодо
визнання правочинів недійсними або
нікчемними. Стверджував, що Податковий
кодекс України не ставить виникнення у
платника податку права на податковий
кредит в залежність від дотримання
вимог податкового законодавства
іншими суб'єктами господарювання.

Представники позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали та
просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав. У
наданих до суду письмових запереченнях
просив в задоволенні позову відмовити
посилаючись на те, що за результатами
проведеної перевірки встановлено
порушення ч. 1, 2 ст. 215, ч. 1, 5 ст. 203, ст. 228
Цивільного кодексу України та п. 201.6 ст.
201, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України. Стверджував, що
фактичне місце знаходження
контрагента позивача - ТОВ "КСІТІ" не
встановлено.

Заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, вивчивши та
дослідивши матеріали справи, повно та
всебічно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення, оцінивши докази,
які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд приходить до висновку, що
позов підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Промпобутхолод" зареєстровано
рішенням Кременчуцького міського
управління юстиції № 1 585 1020 0000 08742 від
06.09.2013, перебуває на обліку в
Кременчуцькій ОДПІ та є платником
податку на додану вартість згідно
свідоцтва платника ПДВ № 200148664.

В період з 14.07.2014 по 18.07.2014 працівниками
Кременчуцької ОДПІ проведено
позапланову документальну невиїзну
перевірку ТОВ "Промпобутхолод" з питань
взаємовідносин з ТОВ "КСІТІ" за період з
01.02.2014 по 28.02.2014.

За результатами перевірки складено акт
від 25.07.2014 № 1898/16-03-15-01/38842785, яким
зафіксовано порушення позивачем ч. 1, 2
ст. 215, ч. 1, 5 ст. 203, ст. 228 Цивільного
кодексу України та п. 201.6 ст. 201, п. 198.1, п.
198.2, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України в результатів чого дані,
наведені в декларації з податку на
додану вартість за лютий 2014 року на
загальну суму ПДВ 516,67 грн. про обсяги
придбання, та податковий кредит - не є
дійсними, та як наслідок зменшується
податковий кредит на суму ПДВ - 516,67 грн.
та збільшується сума, яка підлягає
сплаті до бюджету у розмірі 516,67 грн. за
лютий 2014 року.

За результатами розгляду вказаного
акту Кременчуцькою ОДПІ винесено
податкове повідомлення-рішення від
12.08.2014 № /1548 яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на додану вартість
в розмірі 645,84 грн.

З вимогою про визнання протиправним та
скасування вищезазначеного
податкового повідомлення-рішення
позивач звернувся до суду.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Надаючи оцінку оскаржуваному
податковому повідомленню-рішенню суд
виходить із наступного.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1
Податкового кодексу України
Податковий кодекс України регулює
відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України
податковий кредит визначено як суму, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України ) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 вказаного Кодексу
визначено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

В пункті 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України зазначено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс) (пункт 201.7
статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно пункту 201.8 статті 201 Податкового
кодексу України право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до
абзацу першого пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України, видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Із системного аналізу вказаних вище
правових норм, можливо дійти до
висновку, що для отримання права на
податковий кредит платник податку на
додану вартість повинен мати податкові
накладні, видані на реально отриманий
товар (роботи, послуги), призначений для
використання у власній господарській
діяльності.

Слід зазначити, що за змістом частини 2
статті 3 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" податкова
звітність ґрунтується на даних
бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення
господарської операції у податковому
обліку повинно здійснюватись
відповідно до її реального
економічного змісту на підставі
первинних документів бухгалтерського
обліку.

Судом встановлено, що 20.02.2014 між
позивачем (замовник) та ТОВ "КСІТІ"
(виконавець) укладено договір надання
послуг монтажу № 1615, за умов якого
виконавець надає замовнику послуги з
встановлення систем
відеоспостереження в обсязі та на
умовах, визначених цим договором.

За результатами здійснення вказаної
господарської операції ТОВ "КСІТІ" було
складено наступні бухгалтерські
документи: рахунок на оплату № 124 від
25.02.2014, акт здачі приймання наданих
послуг № 165 від 25.02.2014, податкову
накладну № 165 від 25.02.2014.

На підтвердження здійснення оплати за
отримані послуги позивачем до суду
було надано платіжне доручення № 31 від
05.03.2014.

Крім того, суд вважає за необхідне
вказати, що відповідачем, а ні з власної
ініціативи, а ні на вимогу суду не було
надано доказів відсутності ТОВ "КСІТІ"
за місцезнаходженням на час укладання
та виконання вимог договору № 165 від
20.02.2014.

Викладені в акті перевірки висновки з
приводу нікчемності угоди, укладеної
позивачем з ТОВ "КСІТІ" зроблені
відповідачем з перевищенням
компетенції органів державної
податкової служби, оскільки Податковий
кодекс України не надає податковим
органам повноважень на встановлення
фактів порушення платниками податків
норм цивільного або господарського
законодавства. За загальним
визначенням компетенцією є сукупність
повноважень, прав та обов'язків
державного органу, установи або
посадової особи, які вони зобов'язані
використовувати для виконання своїх
функціональних завдань.

Порядок дій органів державної
податкової служби під час реалізації
владної управлінської функції
контролю за правильністю та повнотою
справляння податкових зобов'язань, у
тому числі щодо спірних зобов'язань
визначається Податковим кодексом
України. Зазначений
нормативно-правовий акт не містить
норм, які б наділяли відповідача
повноваженнями на визнання правочинів
нікчемними або такими, що не
відповідають вимогам законодавства.

Посилання контролюючого органу на
відомості, викладені в акті перевірки
ТОВ "КСІТІ" складеному ДПІ у
Печерському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві, не приймаються судом в якості
достатніх обґрунтувань правомірності
оскарженого податкового
повідомлення-рішення, оскільки
отримання податковим органом акта
перевірки контрагента платника
податків, в якому викладені висновки
про вчинення таким контрагентом
нікчемного правочину або відображення
в звітності показників господарських
операцій, які фактично не відбулись, не
звільняє податковий орган від
виконання обов'язку по самостійному
встановленню та доведенню факту
вчинення платником податків порушення
закону, адже акт перевірки контрагента
не має преюдиційного значення та не є
документом, що достовірно та
безсумнівно підтверджує обставини
фактичної дійсності.

Крім того, як визначено частиною
другою статті 61 Конституції України,
юридична відповідальність особи має
індивідуальний характер.

Частиною першою статті 218
Господарського кодексу України
передбачено, що підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Таким чином, зважаючи на принцип
персональної відповідальності
платника податку, право добросовісного
платника податків на податковий кредит
не може ставитись у пряму залежність
від додержання податкової дисципліни
третіми особами.

Аналогічну думку викладено в рішенні
Європейського Суду з прав людини від
22.01.2009 (справа "Булвес" АД проти
Болгарії") та численних рішеннях
Верхового Суду України в даній
категорії справ (постанови ВСУ від
09.09.2008 у справі №21-500во08, від 01.06.2010 у
справі №21-573во10, від 31.01.2011 у справі за
позовом ЗАТ "Мукачівський
лісокомбінат" до Мукачівської ОДПІ про
визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення, від 31.01.2011 у
справі за позовом ТОВ "Фірма "ВІК" до ДПІ
у м. Херсоні про визнання недійсними
податкових повідомлень-рішень), що
враховуються судом з огляду на приписи
частини другої статті 8, частини другої
статті 161 Кодексу адміністративного
судочинства України.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В даному випадку відповідач не довів
правомірність прийнятого ним
податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, позовні вимоги
обґрунтовані та підлягають
задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області № /1548 від 12.08.2014.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Промпобутхолод"
витрати зі сплати судового збору в сумі
182,70 грн.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови складено 22
вересня 2014 року.

Суддя
С.С. Бойко