Справа № 487/6045/14-а
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2014-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2014 р.м.ОдесаСправа № 487/6045/14-а

Категорія: 11.1 Головуючий в 1 інстанції:
Щербина С.В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Шевчук О.А. та
Федусика А.Г.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Одесі апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Заводському районі м.
Миколаєва на постанову Заводського
районного суду м. Миколаєва від 01.07.2014
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Заводському районі м.
Миколаєва про визнання дій
неправомірними та зобов'язання
здійснити перерахунок довічного
грошового утримання судді, -

В С Т А Н О В И В:

В червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в Заводському
районі м. Миколаєва про визнання дій
неправомірними та зобов'язання
здійснити перерахунок довічного
грошового утримання судді

Постановою Заводського районного суду
м. Миколаєва від 01.07.2014 року позов
задоволено. Визнано неправомірними дії
Управління Пенсійного фонду України в
Заводському районі м. Миколаєва про
відмову ОСОБА_1 у здійсненні
перерахунку розміру щомісячного
довічного грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді.
Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Заводському районі м.
Миколаєва здійснити ОСОБА_1
перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці,
відповідно до розміру заробітної плати
працюючого судді на посаді судді
районного суду та виплатити
недоотримані суми довічного утримання,
починаючи з 03 червня 2013 року по день
припинення права на таку виплату.

Не погоджуючись з постановленим по
справі судовим рішенням, Управління
Пенсійного фонду України в Заводському
районі м. Миколаєва в апеляційній
скарзі зазначає про невідповідність
висновків суду обставинам справи. При
цьому апелянт вважає, що судом допущено
порушення матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи по
суті. У зв'язку з чим в апеляційній
скарзі ставиться питання про
скасування постанови суду першої
інстанції і винесення нової постанови
із відмовою в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку
про відсутність підстав для її
задоволення.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до
Постанови Верховної Ради України від
11.06.2009 року №2516-УІ та наказу №11 від
20.07.2009 року голови Заводського
районного суду м. Миколаєва звільнений
у відставку з посади судді Заводського
районного суду м. Миколаєва.

Позивач перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
Заводському районі м. Миколаєва з 27.07.2009
року та отримує щомісячне довічне
грошове утримання судді у відставці,
відповідно до вимог Закону України "Про
судоустрій та статус судців".

21.05.2014 року позивач звернувся до УПФУ із
заявою про перерахунок щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці на підставі рішення
Конституційного Суду України від 03.06.2013
року у справі №3-рп/2013 та довідки
управління державної судової
адміністрації в Миколаївській області
№7/1-642/14 від 20.05.2014 року про заробітну
плату для обчислення щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці, згідно якої з 01.01.2014 року
збільшився розмір посадового окладу
судці районного суду, який працює на
відповідній посаді.

Рішенням УПФУ в Заводському районі м.
Миколаєва №90 від 22.05.2014 року ОСОБА_1
було відмовлено у перерахунку
довічного грошового утримання судді у
відставці, пов'язаного із зміною
розміру грошового утримання діючих
суддів, через відсутність передбачених
чинним законодавством умов, необхідних
для проведення таких перерахунків,
відповідно до ч. 4 ст. 138 Закону України
"Про судоустрій та статус суддів",
оскільки передбачено проведення
перерахунку довічного грошового
утримання лише суддям Конституційного
Суду України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
дійшов висновку, що позивач на підставі
ч. 4 ст. 43 Закону України "Про
статус суддів", виходячи зі стажу
роботи має право отримувати довічне
грошове утримання в розмірі 90
відсотків заробітної плати працюючого
судді, а тому відмова відповідача є
незаконною.

Відповідно до ч. 4 ст. 43 Закону України
«Про статус судді» (в редакції на час
призначення позивачам довічного
грошового утримання) судді, який вийшов
у відставку, при наявності
відповідного віку і стажу роботи
виплачується пенсія на умовах,
передбачених статтею 37 Закону України
"Про державну службу". Судді у
відставці, який має стаж роботи на
посаді судді не менше 20 років,
виплачується за його вибором пенсія
або звільнене від сплати податку
щомісячне довічне грошове утримання в
розмірі 80 відсотків заробітної плати
працюючого на відповідній посаді
судді. За кожний повний рік роботи
понад 20 років на посаді судді розмір
щомісячного довічного грошового
утримання збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж до 90
відсотків заробітку судді без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання. Судді у відставці, який має
стаж роботи на посаді судді менше 20
років і досяг 55-річного віку (для жінок -
50 років), розмір щомісячного грошового
утримання обчислюється пропорційно
кількості повних років роботи на
посаді судді. При досягненні таким
суддею пенсійного віку за ним
зберігається право на одержання
щомісячного довічного грошового
утримання в зазначеному розмірі, або,
за його вибором, призначається пенсія
на умовах, передбачених статтею 37
Закону України "Про державну службу".

Частиною 3 ст. 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» в редакції
Закону від 07 липня 2010 року N 2453-VI
встановлено, що щомісячне довічне
грошове утримання виплачується судді у
розмірі 80 відсотків грошового
утримання судді, який працює на
відповідній посаді. За кожний повний
рік роботи на посаді судді понад 20
років розмір щомісячного довічного
грошового утримання збільшується на
два відсотки заробітку, але не більше
ніж 90 відсотків заробітної плати судді,
без обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

Частину 3 ст. 138 змінено згідно із
Законом України від 08 липня 2011 року N
3668-VI та викладено в такій редакції:
«щомісячне довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді, з
якого було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, який працює на
відповідній посаді».

Крім того, слід зазначити, що положення
ч. 3 ст. 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» в редакції
Закону України від 08 липня 2011 року №
3668-VI визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними), згідно з Рішенням
Конституційного Суду України від 03
червня 2013 року N 3-рп/2013.

Відповідно до ст. 152 Конституції
України закони та інші правові акти за
рішенням Конституційного Суду України
визнаються неконституційними повністю
чи в окремій частині, якщо вони не
відповідають Конституції України або
якщо була порушена встановлена
Конституцією України процедура їх
розгляду, ухвалення або набрання ними
чинності.

Закони, інші правові акти або їх окремі
положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Так, Конституційний Суд України
зазначив, що підлягають застосуванню
частини 1, 2 ст. 138 Закону №2453-УІ у
редакції Закону №3668 -VI, як такі, що не
суперечать Конституції України, ч. З ст.
138 Закону №2453-УІ у редакції Закону №3668
-VI, яка суперечить Конституції України,
не підлягає застосуванню як така, що
втратила чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
рішення. Натомість підлягає
застосуванню ч.3 ст. 138 Закону №2453-УІ в
редакції до змін, внесених Законом №3668,
а саме: "Щомісячне довічне грошове
утримання виплачується судді у розмірі
80 відсотків грошового утримання судці,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше 90 відсотків
заробітної плати судді, без обмеження
граничного розміру щомісячного
довічного грошового утримання". Перше,
друге, третє речення ч. 5 ст. 138 Закону
№2453 у редакції Закону №3668, що
суперечить Конституції, не підлягають
застосуванню, як такі, що втратили
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом цього рішення.
Проте підлягають застосуванню перше
речення ч. 5 ст. 138 Закону №2453 в редакції
до змін, внесених Законом №3668, а саме:
"Пенсія або щомісячне довічне грошове
утримання судді виплачується
незалежно від заробітку (прибутку),
одержуваного суддею після виходу у
відставку" та четверте речення ч. 5 ст. 138
Закону №2453 зі змінами, внесеними
Законом №3668 , а саме: "Довічне грошове
утримання судцям виплачується
органами Пенсійного фонду України за
рахунок коштів Державного бюджету
України. Дія ст. 2 Закону №3668 не
поширюється на Закон №2453. Дія абзацу
другого п. 2 розділу 11 "Прикінцеві та
перехідні положення" Закону №3668 не
поширюються на правовідносини щодо
виплати суддям пенсії (щомісячного
довічного грошового утримання).

У рішенні Конституційного Суду України
від 03.06.2013 року у справі №3-рп/2013,
зокрема, зазначено, що конституційний
статус судді передбачає достатнє
матеріальне забезпечення суді як під
час здійснення ним своїх повноважень
(суддівська винагорода), так і в
майбутньому у зв'язку з досягненням
пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок
припинення повноважень і набуття
статусу судді у відставці (щомісячне
довічне грошове утримання). Статус
судді та його елементи, зокрема
матеріальне забезпечення судді після
припинення його повноважень, є не
особистим привілеєм, а засобом
забезпечення незалежності працюючих
суддів і надається для гарантування
верховенства права та в інтересах осіб,
які звертаються до суду та очікують
неупередженого правосуддя.

Зміст ст. 138 Закону №2453 в редакції, яка
діє внаслідок прийняття рішення
Конституційного Суду України від 03.06.2013
року, чітко та однозначно встановлює
співвідношення та залежність розміру
місячного довічного грошового
утримання судді, який працює на
відповідній посаді і є достатньою
підставою для зміни розміру
відповідного щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці.

Згідно частин 1, 2 ст. 129 Закону №2453
суддівська винагорода регулюється цим
законом і складається з посадового
окладу та доплат до нього за: 1. вислугу
років, 2. перебування на
адміністративній посаді в суді, 3.
науковий ступінь, 4. робота, яка
передбачає доступ до державної
таємниці і це поняття є комплексним, а
перелік зазначених складових є сталим
та вичерпаним.

Дослідивши матеріали справи та
враховуючи зміст вказаних норм,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
право позивача на здійсненні
перерахунку розміру щомісячного
довічного грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді було
порушено неправомірними діями УПФУ в
Заводському районі м.
Миколаєва та підлягає судовому
захисту, шляхом зобов'язання УПФУ в
Заводському районі м. Миколаєва
здійснити позивачу перерахунок
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці,
відповідно до розміру заробітної плати
працюючого судді на посаді судці
районного суду та виплатити
недоотримані суми довічного утримання,
починаючи з 03 червня 2013 року.

З огляду на викладене апеляційний суд
не приймає до уваги доводи апелянта,
оскільки доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків, зазначених у
рішенні суду першої інстанції.

На підставі викладеного колегія суддів
апеляційного суду приходить до
висновку про відсутність підстав для
задоволення вимог апелянта.

Оскільки судом першої інстанції повно
встановлено обставини справи та
ухвалено судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, суд апеляційної інстанції,
відповідно до ст. 200 КАС України,
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову місцевого
суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195,197,198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Заводському
районі м. Миколаєва залишити
без задоволення, а постанову
Заводського районного суду
м. Миколаєва від 01.07.2014 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили в порядку, встановленому
частиною 5 статті 254 КАС України, і може
бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого Адміністративного Суду
України протягом двадцяти днів після
набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя
Зуєва Л.Є.

суддя
Шевчук О.А.

суддя
Федусик А.Г.