Справа № 2а/1570/3490/11
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2014 року
м. Київ К/9991/67676/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів: Лосєва А.М.,
Степашка О.І., Шипуліної
Т.М.,розглянувши у попередньому
судовому засіданні

касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Одесі Державної податкової служби

на постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 16.08.2011

та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 18.10.2012

у справі № 2а/1570/3490/2011

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Веста Сервіс»

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у м. Одесі
Державної податкової служби

про скасування податкового
повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 16.08.2011,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 18.10.2012, задоволено позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Веста Сервіс»
(надалі - позивач, ТОВ «Веста Сервіс») до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Одесі
Державної податкової служби (надалі -
відповідач, СДПІ по роботі з ВПП у м.
Одесі ДПС) про скасування податкового
повідомлення-рішення від 04.05.2011 №
.

Приймаючи рішення, суди першої та
апеляційної інстанцій виходили з того,
що виконання зобов'язань та фактичне
проведення господарських операцій на
підставі укладеного між позивачем та
його контрагентом договору
підтверджується належно оформленими
первинними документами. Суди
спростували доводи суб'єкта владних
повноважень стосовно формування
позивачем податкового кредиту з
податку на додану вартість із
порушенням норм податкового
законодавства.

Вважаючи, що рішення судів попередніх
інстанцій прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України із
касаційною скаргою, у якій просить
скасувати постанову Одеського
окружного адміністративного суду від
16.08.2011 та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 18.10.2012 і
відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі.

Позивач надав письмові заперечення на
касаційну скаргу, в яких обґрунтовує
законність оскаржуваних судових
рішень.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що на підставі отриманої
інформації від ДПІ у Голосіївському
районі м. Києва, наказу СДПІ по роботі з
ВВП у м. Одесі № 253 від 13.04.2011 та
повідомлення № 14393/10/16-1 від 13.04.2011
представниками податкового органу
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку з питань дотримання
вимог податкового законодавства з
податку на додану вартість при
взаємовідносинах ТОВ «Веста Сервіс» з
ТОВ «ТРАНС НАФТА 2009» за період з 01.12.2010
по 31.12.2010.

За наслідками вказаної перевірки
відповідачем було складено акт №
141/16-1/30251215/18 від 14.04.2011, відповідно до
якого ТОВ «Веста Сервіс» порушено
вимоги пп.7.4.1, пп.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону
України від 03.04.1997 № 168/97-ВР «Про податок
на додану вартість» (надалі - Закон
України «Про податок на додану
вартість»), в результаті чого завищено
суму податкового кредиту всього на 78
162,59 грн.

Не погоджуючись із зазначеним актом,
позивач надав до СДПІ по роботі з ВВП у
м. Одесі ДПС заперечення на акт №
141/16-1/30251215/18 від 14.04.2011, в яких просив
виключити з акта перевірки висновки
щодо нікчемності угоди, укладеної між
ТОВ «Веста Сервіс» та ТОВ «ТРАНС НАФТА
2009».

На підставі акта перевірки
відповідачем 04.05.2011 прийнято податкове
повідомлення-рішення № , яким
визначено зобов'язання з ПДВ у сумі 97
703,24 грн., з яких: за основним платежем - 78
162,59 грн., штрафні (фінансові) санкції - 19
540,65 грн.

Переглянувши судові рішення у межах
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
Вищий адміністративний суд України
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення касаційної
скарги, з огляду на наступне.

На момент виникнення спірних
правовідносин до 01.01.2011 нормативним
актом, що визначав платників податку на
додану вартість, об'єкти, базу та ставки
оподаткування, був Закон України «Про
податок на додану вартість».

Так, відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду визначається, виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше, ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду, зокрема, у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Підпунктом 7.4.5 п. 7.4 ст. ст. 7 вказаного
Закону встановлено, що до складу
податкового кредиту підлягають
включенню суми сплаченого
(нарахованого) податку, що підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з підпунктом 7.2.6
цього пункту). Не дозволяється
включення до податкового кредиту
будь-яких витрат по сплаті податку, що
не підтверджені податковими
накладними.

З огляду на викладені норми, колегія
суддів дійшла висновку про те, що для
формування податкового кредиту
платник податків-покупець має отримати
належно оформлену податкову накладну,
сплатити грошові кошти контрагенту в
сумі, визначеній в податковій
накладній, а також фактично виконати
господарську операцію, за наслідками
якої у платника ПДВ виникає право на
податковий кредит.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначено нормами п.1.2 ст. 1,
п.2.1 ст.2 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995, відповідно до якого первинні
документі - це письмові свідоцтва, що
фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону України від 16.07.1999 №
996-XIV «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
встановлено вимоги до первинних
документів, які є підставою для
бухгалтерського та податкового обліку.
Відповідно до даної статті, підставою
для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, між ТОВ «ТРАНС НАФТА 2009»
(Продавець) та ТОВ «Веста Сервіс»
(Покупець) було укладено договір № Т4-2010
від 02.03.2010, згідно умов якого Продавець
зобов'язується поставляти та
передавати у власність, а Покупець
приймати та оплачувати нафтопродукти
окремими партіями. Між вказаними
суб'єктами господарювання укладено
додаткову угоду № 27 від 31.12.2011 до
договору постачання № Т4-2010 від 02.03.2010,
відповідно до якої загальна сума
вартості партії товару складає 524 404,80
грн.

Виконання вказаних угод
підтверджується податковими
накладними, залізничної накладної №
32017023, актом приймання-передачі до
договору постачання нафтопродуктів.
Оплата здійснена позивачем у повному
обсязі, що підтверджується платіжними
дорученнями № ВСО20450 від 30.12.2010 на
загальну суму 470 000,00 грн., в тому числі:
ПДВ - 78 333,33 грн.; № ВСО21234 від 17.01.2011,
рахунком-фактурою на загальну суму 524
404,80 грн., формами № 1-ТТН, паспортом
якості на дизельне пальне № 2687.

ТОВ «Веста Сервіс» до податкового
кредиту за грудень 2010 р. було включено
суму ПДВ у розмірі 78 182,59 грн. по
контрагенту ТОВ «ТРАНС НАФТА 2009», який
в свою чергу, включив до своїх
податкових зобов'язань у податковій
звітності за грудень 2010 року суму у
розмірі 78 182,59 грн.

Придбане у грудні 2010 р. у ТОВ «ТРАНС
НАФТА 2009» дизельне пальне було
реалізовано позивачем через мережу
своїх АЗС в різних регіонах України.

Отже, досліджені судами попередніх
інстанцій первинні документи
розкривають зміст господарських
операцій, підтверджують рух активів
позивача та отримання ним реального
результату в процесі господарської
діяльності, тому колегія суддів вважає,
що ТОВ «Веста Сервіс» правильно
сформувало податковий кредит з податку
на додану вартість відповідного
періоду за результатом проведення
господарських операцій з ТОВ «ТРАНС
НАФТА 2009» з дотриманням вимог Закону
України «Про податок на додану
вартість».

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України також
не може погодитись із посиланнями
відповідача на нікчемність укладеного
позивачем договору, оскільки, надаючи
оцінку господарським правовідносинам
і безапеляційно вказуючи в акті
перевірки на нікчемність правочину,
податковий орган виходить за межі
своєї компетенції. Висновки про
наявність мети укладання правочину, що
порушує публічний порядок, може
зробити лише суд в межах кримінального
провадження, що має наслідком
винесення вироку суду щодо конкретних
суб'єктів та набуття чинності таким
вироком. Оскільки укладений між ТОВ
«Веста Сервіс» та ТОВ «ТРАНС НАФТА 2009»
договір не віднесено законом до
нікчемного та відсутні судові рішення
про визнання його недійсним, наведене
свідчить про передчасність висновків
органу владних повноважень про
наявність в діях позивача при
укладанні договору з ТОВ «ТРАНС НАФТА
2009» ознак порушення публічного
порядку, удаваності з метою приховання
сплати податків третіх осіб, отримання
податкової вигоди, порушення
конституційних прав, невідповідність
інтересам держави та суспільства.

Враховуючи викладене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій про
недоведеність факту порушення
податкового законодавства з боку
позивача при формуванні податкового
кредиту з податку на додану вартість
відповідного періоду та про
незаконність спірного податкового
повідомлення-рішення, яке підлягає
скасуванню в повному обсязі.

Відповідно до частини 3 статті 220-1
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 220-1, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Одесі Державної податкової служби
залишити без задоволення.

2. Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 16.08.2011 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 18.10.2012 у
справі № 2а/1570/3490/2011 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя(підпис)А.М. Лосєв
Судді:(підпис)О.І. Степашко (підпис)
Т.М. ШипулінаЗ оригіналом згідно

помічник судді
А.Р.
Окунський