Справа № 2-270/10
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2014-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/67828/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Кобилянського М.Г.,

Юрченка В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою управління
Пенсійного фонду України в
Білопільському районі Сумської
області на рішення Білопільського
районного суду Сумської області від 28
травня 2010 року та постанову колегії
суддів з розгляду справ
адміністративного судочинства
апеляційного суду Сумської області від
14 вересня 2012 року в справі за позовом
ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду
України в Білопільському районі
Сумської області про зобов'язання
підвищити пенсію,

в с т а н о в и л а :

У березні 2010 року позивач звернулася в
суд з адміністративним позовом, в якому
зазначала, що відповідач в порушення
вимог статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
протягом 2007-2009 років не підвищував
пенсію на 30 відсотків мінімальної
пенсії за віком, внаслідок чого виникла
заборгованість, яку просила стягнути.

Рішенням Білопільського районного
суду Сумської області від 28 травня 2010
року позов задоволено частково:
зобов'язано здійснити перерахунок
пенсії з підвищенням її на 30%
мінімальної пенсії за віком з 09 липня
по 31 грудня 2007 року включно, з 22 травня
по 31 грудня 2008 року включно та з 01 січня
по 31 грудня 2009 року включно, виходячи з
розміру, встановленого частиною першою
статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та провести відповідні
виплати з урахуванням проведених
виплат.

Постановою колегії суддів з розгляду
справ адміністративного судочинства
апеляційного суду Сумської області від
14 вересня 2012 року рішення суду першої
інстанції змінено в частині розподілу
судових витрат.

У касаційній скарзі відповідач
посилаючись на порушення судами норм
матеріального і процесуального права,
просив скасувати судові рішення в
частині задоволення позовних вимог та
позовні вимоги за 2007, 2008 роки та по 25
березня 2009 року залишити без розгляду.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач має право на
підвищення пенсії на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком відповідно
до вимог статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» і таке
підвищення протягом 2007-2009 років не
проводилося.

Частково задовольняючи позов суд
першої інстанції виходив з того, що
права позивача щодо грошового розміру
державної соціальної підтримки
порушені та підлягають поновленню з
урахуванням Рішення Конституційного
Суду України від 09 липня 2007 року та
Рішення Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року.

Змінюючи рішення суду першої інстанції
апеляційний суд виходив з того, що з
відповідача підлягають стягненню
судові витрати в сумі 37 грн.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі колегія суддів
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Статтею 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», яка
регулює питання державної соціальної
підтримки дітей війни, дітям війни до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, виплачується
підвищення у розмірі надбавки,
встановленої для учасників війни.

Відповідно до вимог статті 7 вказаного
Закону фінансове забезпечення
державних соціальних гарантій,
передбачених цим Законом, здійснюється
за рахунок коштів Державного бюджету
України.

Пунктом 12 статті 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік» дію
статті 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» зупинено на 2007 рік.

Рішенням Конституційного Суду України
від 09 липня 2007 року (справа про
соціальні гарантії громадян) положення
пункту 12 статті 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»
визнані неконституційними з дня
ухвалення цього рішення.

Таким чином з 09 липня 2007 року державна
соціальна підтримка дітей війни
підлягала виплаті, а вихідним
критерієм її обчислення виступав
мінімальний розмір пенсії за віком,
який відповідно до частини першої
статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» обчислювався виходячи з
визначеного законом прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність.

Пунктом 41 розділу II Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» текст
статті 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» було викладено в
такій редакції:

«Дітям війни (крім тих, на яких
поширюється дія Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту») до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, виплачується підвищення у
розмірі надбавки, встановленої для
учасників війни.

Ветеранам війни, які мають право на
отримання підвищення до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, відповідно до цього Закону та
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» дане підвищення провадиться
за їх вибором згідно з одним із
законів».

Положення пункту 41 розділу II вказаного
Закону втратили чинність, як такі, що є
неконституційними на підставі Рішення
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року (справа щодо предмета та
змісту закону про Державний бюджет
України) й державна соціальна
підтримка дітей війни підлягала
виплаті виходячи з мінімального
розміру пенсії за віком, який, як
зазначалося, відповідно до частини
першої статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» обчислювався виходячи з
визначеного законом прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність.

Вихідним критерієм обрахунку
підвищення пенсії дітям війни був
мінімальний розмір пенсії за віком,
який відповідно до частини 1 статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» обчислювався виходячи з
визначеного законом прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність.

Статтею 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2009 рік»
надане право Кабінету Міністрів
України у 2009 році встановлювати
розміри соціальних виплат, які
відповідно до законодавства
визначаються залежно від розміру
мінімальної заробітної плати, в
абсолютних сумах у межах асигнувань,
передбачених за відповідними
бюджетними програмами.

Кабінетом Міністрів України у 2009 році
таке право використано не було, а тому
вказані норми не підлягають
застосуванню під час визначення
розміру спірних виплат, у зв`язку з чим
їх виплату слід здійснювати виходячи з
розміру, встановленого статтею 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Положення частини третьої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» стосовно застосування
мінімального розміру пенсії за віком,
встановленого частиною першої цієї
статті, тільки щодо визначення
розмірів пенсій, призначених згідно з
цим Законом, не є перешкодою для
застосування даної величини
мінімального розміру пенсії за віком
до обрахування інших пенсій чи доплат,
пов'язаних з мінімальною пенсією за
віком, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого, крім
передбаченого частиною першою цієї
статті мінімального розміру пенсії за
віком.

Отже право на підвищення пенсії, що
передбачене статтею 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни», у
2007 році виникло з 09 липня 2007 року та у 2008
році з 22 травня 2008 року, тобто з дня
визнання неконституційними положень
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік» та Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» щодо дії
статті 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», а у 2009 році - з 01
січня.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
прийшов до обґрунтованого висновку про
те, що позовні вимоги підлягають
задоволенню з 09 липня 2007 року, з 22
травня 2008 року та з 01 січня 2009 року.

Відповідного до вимог статті 79
Цивільного процесуального кодексу
України (в редакції на час розгляду
справи в суді першої інстанції) судові
витрати складаються з судового збору,
розмір, порядок сплати і звільнення від
сплати якого встановлюються законом,
та витрат, пов'язаних з розглядом
справи, до яких, зокрема, належать
витрати на інформаційно-технічне
забезпечення.

Витрати на інформаційно-технічне
забезпечення не оплачуються під час
звернення до суду і покладаються на
сторони після розгляду справи судом у
випадках, передбачених частиною
третьою статті 81 Цивільного
процесуального кодексу України, та не
оплачуються у випадках, передбачених
частиною четвертою даної статті.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 21 грудня 2005 року № 1258 затверджений
Порядок оплати витрат з
інформаційно-технічного забезпечення
судових процесів, пов'язаних з
розглядом цивільних та господарських
справ, та їх розмірів.

Зазначеними нормативно-правовими
актами Пенсійний фонд України і його
територіальні органи не були звільнені
від сплати витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справ.

При цьому, пунктом 34 статті 4 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
державне мито» встановлено, що
Пенсійний фонд України, його
підприємства, установи й організації
звільнені від сплати державного мита, а
не витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції правомірно стягнув з
відповідача на користь позивача 37 грн.
витрат з інформаційно-технічного
забезпечення розгляду справи та
державне мито в сумі 8,50 грн. за рахунок
держави.

Судові рішення ухвалені з додержанням
норм процесуального та матеріального
права, передбачених статтею 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
під-став для їх скасування і ухвалення
нового судового рішення не вбачається.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Білопільському районі Сумської
області залишити без задоволення, а
рішення Білопільського районного суду
Сумської області від 28 травня 2010 року
та постанову колегії суддів з розгляду
справ адміністративного судочинства
апеляційного суду Сумської області від
14 вересня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г.
Кобилянський /підпис/ В.В. Юрченко
/підпис/