Справа № 810/1129/14
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2014-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 810/1129/14
інстанції: Щавінський В.Р.
Суддя-доповідач: Желтобрюх І.Л.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 вересня 2014 року м.
Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючої-судді:
Желтобрюх І.Л.,

суддів:
Мамчура Я.С.,

Шостака О.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України у
Іванківському районі Київської
області на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 27
березня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Управління
Пенсійного фонду України у
Іванківському районі Київської
області до Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України у
Іванківському районі Київської
області звернулось до Київського
окружного адміністративного суду з
позовом до Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 та просило стягнути з
відповідача заборгованість за
страховими внесками у розмірі 1744,80 грн.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 27 березня
2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просив постанову суду
першої інстанції скасувати як таку, що
ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити в повному обсязі. В
обґрунтування вимог апеляційної
скарги посилається на те, що судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, а висновки,
викладені ним в оскаржуваній
постанові, не відповідають обставинам
справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги
за наявними в матеріалах справи
письмовими доказами, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
ФОП ОСОБА_3 зареєстрована як платник в
Управлінні Пенсійного фонду України у
Іванківському районі Київської
області, у зв'язку з чим відповідач є
страхувальником та платником
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

03 Жовтня 2013 року позивачем складено
вимогу № Ф-26 У, з якої вбачається, що
загальна сума боргу платника страхових
внесків становить 1744,80 грн.

08 Жовтня 2013 року ФОП ОСОБА_3 отримала
вимогу від 03.10.2013 № Ф-26 У, що
підтверджується її підписом на
поштовому повідомленні.

Вказана вище вимога відповідачем
оскаржена не була, проте і в
добровільному порядку не виконана, - у
зв'язку з чим позивач звернувся до суду.

Відмовляючи в задоволенні
адміністративного позову, суд першої
інстанції виходив з того, що додаткові
суми страхових внесків до Пенсійного
фонду України за 2010 рік відповідач мав
сплатити до 20 квітня 2011 року, тобто на
день формування вимоги у відповідача
був відсутній як борг, так і обов'язок
щодо декларування внесків за
липень-грудень 2010 року. З огляду на
зазначене суд дійшов висновку, що
вимога УПФУ є передчасною та прийнятою
стосовно неіснуючого на момент її
прийняття боргу.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам справи та висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
виходить з такого:

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 20 Закону Законів
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
обчислення страхових внесків
територіальними органами Пенсійного
фонду у випадках, передбачених цим
Законом, здійснюється на підставі
складених актів перевірки
правильності нарахування та сплати
страхових внесків, звітності, що
подається страхувальником,
бухгалтерських та інших документів, що
підтверджують суму заробітної плати (
доходу ), на які відповідно до цього
Закону нараховуються страхові внески.

За змістом ч. ст. 5 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» (далі - Закон
№2464-VІ) фізична особа-підприємець
набуває обов'язок платника єдиного
внеску з дня державної реєстрації як
суб'єкта підприємницької діяльності.

Згідно з ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VІ платники
єдиного внеску зобов'язані сплачувати
єдиний внесок, нарахований за
відповідний базовий звітний період, не
пізніше 20 числа місяця, що настає за
базовим звітним періодом.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VІ
територіальний орган Пенсійного фонду
у порядку, за формою і в строки,
встановлені Пенсійним фондом за
погодженням з центральним органом
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики, надсилає
платникам єдиного внеску, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату. Органи
Пенсійного фонду надсилають платникам
вимогу про сплату недоїмки у випадках,
зокрема якщо платник має на кінець
звітного базового періоду недоїмку зі
сплати єдиного внеску.

Платник єдиного внеску зобов'язаний
протягом десяти робочих днів з дня
надходження вимоги про сплату недоїмки
сплатити суми недоїмки та штрафів
разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми
недоїмки платник єдиного внеску
узгоджує її з органом Пенсійного фонду
в порядку, встановленому Пенсійним
фондом за погодженням з центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
політики у сферах трудових відносин,
соціального захисту населення. У
випадку коли згоди з органом
Пенсійного фонду не досягнуто, платник
єдиного внеску зобов'язаний сплатити
суми недоїмки та штрафів разом з
нарахованою пенею протягом десяти
робочих днів з дня надходження рішення
відповідного органу Пенсійного фонду
або оскаржити вимогу до органу
Пенсійного фонду вищого рівня чи в
судовому порядку.

Якщо платник єдиного внеску протягом
десяти робочих днів з дня надходження
вимоги не сплатив зазначені у ній суми
недоїмки та штрафів разом з
нарахованою пенею, не узгодив таку
вимогу з органом Пенсійного фонду, не
оскаржив її в судовому порядку, або
не сплатив узгоджену суму недоїмки
протягом десяти робочих днів з дня
надходження узгодженої вимоги,
територіальний орган Пенсійного фонду
надсилає в порядку, встановленому
законом, до підрозділу державної
виконавчої служби вимогу про сплату
недоїмки.

У випадках, зазначених в абзаці шостому
цієї частини, територіальний орган
Пенсійного фонду також має право
звернутися до суду з позовом про
стягнення недоїмки. При цьому заходи
досудового врегулювання спорів,
передбачені законом, не
застосовуються.

Отже, з наведених законодавчих
положень вбачається, що виникнення
права територіальних органів
Пенсійного фонду України на стягнення
зі страхувальників суми недоїмки
залежить від наступних умов: 1)
наявність заборгованості у суб'єкта
підприємницької діяльності зі сплати
страхових внесків; 2) погодження
стягувачем із боржником суми недоїмки
шляхом надіслання останньому
відповідної вимоги.

Як вбачається з матеріалів справ, 03
жовтня 2013 року позивачем складено
вимогу №Ф-26У, відповідно до якої
загальна сума боргу платника страхових
внесків становить 1744,80грн.
Вищеозначена вимога отримана
відповідачем 08 жовтня 2013 року, що
підтверджується підписом на поштовому
повідомленні.

Водночас, доказів оскарження такого
рішення відповідачем до органу
Пенсійного фонду в досудовому порядку
або до суду в матеріалах справи не
міститься. Тобто, на час розгляду
справи, дана вимога про сплату спірної
суми заборгованості зі сплати
страхових внесків є чинною та підлягає
виконанню.

За приписами статей 107,110 КАС України
суддя, отримавши позовну заяву, серед
іншого, визначається із предметом
доказування у справі і колом засобів
доказування.

Повне і правильне виконання зазначених
приписів процесуального законодавства
забезпечує своєчасний і правильний
розгляд справи по суті.

Так, отримавши позов про стягнення сум
заборгованості, суддя першої інстанції
повинен був встановити наявність
заборгованості під час розгляду справи
та непогашення її у добровільному
порядку. Встановивши вищевикладені
обставини та за відсутності перешкод
до стягнення сум такої заборгованості
суд повинен був ухвалити рішення про її
стягнення.

Висновки суду першої інстанції щодо
необґрунтованості позовних вимог
внаслідок не проведення позивачем
попередньої перевірку правильності
нарахування та сплати страхових
внесків ФОП ОСОБА_3 колегія суддів
апеляційної інстанції вважає
безпідставними, оскільки
правомірність їх нарахування не є
предметом дослідження в даній справі.

Так, відповідно ч.2 ст.11 КАС України суд
розглядає адміністративні справи не
інакше як за позовною заявою, поданою
відповідно до цього Кодексу, і не може
виходити за межі позовних вимог. Суд
може вийти за межі позовних вимог
тільки в разі, якщо це необхідно для
повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Ініціатором звернення до суду з даним
адміністративним позовом є суб'єкт
владних повноважень, - УПФУ у
Іванківському районі Київської
області. ФОП ОСОБА_3, в свою чергу, не
скористався, наданими йому
процесуальним законодавством, правами
ані щодо досудового оскарження рішення
про нарахування спірної суми
заборгованості, ані правом звернення
до суду із зустрічним позовом. Більше
того, жодних заперечень, які б свідчили
про невизнання правомірності
нарахування до суду не надав.

Відтак, у суду першої інстанції не було
правових підстав виходити за межі
позовних вимог та встановлювати факти,
які не стосуються предмету розгляду
справи.

Враховуючи викладене, а також зважаючи
на те, що матеріалами справи не
підтверджено факту добровільної
сплати відповідачем заборгованості за
страховими внесками у розмірі 1744,80 грн.,
колегія суддів дійшла висновку про
наявність підстав до стягнення
вказаної суми у примусовому порядку.

Отже, під час ухвалення оскаржуваного
рішення судом першої інстанції
неправильно встановлено обставини
справи, допущено порушення норм
матеріального права, а тому, у
відповідності до ст.202 КАС України,
постанова Київського окружного
адміністративного суду від 27 березня
2014 року підлягає скасуванню з
ухваленням нового судового рішення про
задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.160, 167, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254
КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у
Іванківському районі Київської
області задовольнити.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 27 березня
2014 року скасувати.

Адміністративний позов Управління
Пенсійного фонду України у
Іванківському районі Київської
області до Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 на користь Управління
Пенсійного фонду України у
Іванківському районі Київської
області заборгованість у сумі 1744 (одну
тисячу сімсот сорок чотири) гривні 80
(вісімдесят) копійок.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

Головуючий суддя

Желтобрюх І.Л.

Судді:

Мамчур Я.С

Шостак О.О.