Справа № 804/11942/14
Суддя: Парненко Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2014-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя Дніпропетровського окружного
адміністративного суду Парненко В.С.,
розглянувши у місті Дніпропетровську у
порядку письмового провадження
адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Самарського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції, третя
особа Товариство з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» про встановлення відсутності
компетенції, визнання незаконними та
скасування постанов, зобов'язання
вчинити певні дії, -
07.08.2014 р. ОСОБА_1 (надалі - позивач)
звернулася до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду з
позовом до Самарського відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції (надалі -
відповідач), третя особа - Товариство з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» (надалі - третя
особа) з наступними позовними вимогами:
1. Встановити відсутність компетенції
(повноважень) Самарського відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції щодо звернення
стягнення на домоволодіння АДРЕСА_2 у
місті Дніпропетровську, яке належить
ОСОБА_1, а також щодо стягнення іншого
майна та грошових коштів (сум) з ОСОБА_1
в межах виконавчого провадження ВП №
43961421, відкритого за постановою
державного виконавця Самарського
відділу ДВС ДМУЮ Більчук O.A. про
відкриття виконавчого провадження від
2. Визнати незаконною (протиправною) та
скасувати постанову державного
виконавця Самарського відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Більчук O.A. про
відкриття виконавчого провадження від
10.07.2014 р. ВП № 43961421;
3. Визнати незаконною (протиправною) та
скасувати постанову про арешт майна
боржника та оголошення заборони його
відчуження від 10.07.2014 року ВП № 43961421
щодо домоволодіння АДРЕСА_2 у місті
Дніпропетровську, яке належить ОСОБА_1;
4. Заборонити Самарському відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції здійснювати
примусове стягнення щодо
домоволодіння АДРЕСА_2 у місті
Дніпропетровську, яке належить ОСОБА_1,
протягом дії Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті» від 3
червня 2014 року № 1304-VII.
Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що
відповідач відкривши виконавче
провадження не за підвідомчістю
звернув стягнення на майно позивача, на
яке законом встановлено заборону
Позивач надав заяву про розгляд справи
за його відсутності в порядку
письмового провадження.
Відповідач надав заяву про розгляд
справи за його відсутності в порядку
письмового провадження. Заперечень до
Третя особа у судове засідання не
з'явилася, про дату, час та місце
судового розгляду повідомлялася
Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу
адміністративного судочинства України
особа, яка бере участь у справі, має
право заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності.
Згідно з ч. 4 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі неприбуття відповідача -
суб'єкта владних повноважень, належним
чином повідомленого про дату, час і
місце судового розгляду, без поважних
причин або без повідомлення ним про
причини неприбуття розгляд справи не
відкладається і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
Частиною 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового
розгляду, суд має право розглянути
справу у письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
Згідно положень п.1 ст.6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод кожен має право на справедливий
і публічний розгляд його справи
упродовж розумного строку незалежним і
безстороннім судом, встановленим
законом, який вирішить спір щодо його
прав та обов'язків цивільного
характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення. Відповідно до рішень
Європейського суду з прав людини, що
набули статусу остаточного, зокрема
«Іззетов проти України», «Пискал проти
України», «Майстер проти України»,
«Крюков проти України», «Крат проти
України», «Сокор проти України»,
«Кобченко проти України», «Шульга
проти України», «Лагун проти України»,
«Буряк проти України», «ТОВ «ФПК
«ГРОСС» проти України», «Гержик проти
України» суду потрібно дотримуватись
розумного строку для судового
З огляду на викладене, суд дійшов
висновку про можливість розгляду
справи за відсутності сторін, в
письмовому провадженні.
Проаналізувавши матеріали
адміністративного позову та додані до
нього документи, суд приходить до
висновку, що позовна заява підлягає
частковому задоволенню, з наступних
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження - виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Частиною 2 ст. 2 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України «Про державну виконавчу
службу».

Примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом (ч. 1
ст. 17 Закону України «Про виконавче
провадження»).

Відповідно до ч. 2 ст.17 Закону України
«Про виконавче провадження» державною
виконавчою службою підлягають
виконанню, зокрема, виконавчі написи
нотаріусів.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 19 Закону
України «Про виконавче провадження» -
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону в інших
передбачених законом випадках.

Судом встановлено, що 10.07.2014 р.
відповідачем відкрито виконавче
провадження ВП №43961421 на користь
стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна»
на підставі виконавчого напису №8016,
виданого приватним нотаріусом ОСОБА_3
15.11.2013 р.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст.11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право накладати арешт на майно
боржника, опечатувати, вилучати,
передавати таке майно на зберігання та
реалізовувати його в установленому
законодавством порядку.

Частиною 2 ст.25 зазначеного Закону
також визначено, що за заявою стягувача
державний виконавець одночасно з
винесенням постанови про відкриття
виконавчого провадження може накласти
арешт на майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Положеннями ч. 1 ст. 57 Закону України
«Про виконавче провадження»
передбачено, що для забезпечення
реального виконання рішення
застосовується арешт майна боржника.

При цьому, відповідно до положень ч. 2
ст. 57 Закону України «Про виконавче
провадження» - арешт на майно боржника
може накладатися державним виконавцем,
зокрема, шляхом проведення опису майна
боржника і накладення на нього арешту.

Тобто, ч. 1 ст. 57 Закону України «Про
виконавче провадження» визначено
правову природу арешту майна боржника,
а саме як засобу для забезпечення
реального виконання рішення.

У рамках відкритого виконавчого
провадження 10.07.2014 р. державним
виконавцем також складено постанову
про арешт майна боржника та заборону
його відчуження щодо домоволодіння
АДРЕСА_2 м. Дніпропетровську, яке
належить ОСОБА_1

З матеріалів виконавчого провадження
вбачається, що звернення стягнення
здійснюється на нерухоме майно -
домоволодіння АДРЕСА_2 яке належить на
праві власності ОСОБА_1 Зазначене
нерухоме майно на підставі договору
іпотеки від 28.05.2008 р. передано в іпотеку
Публічному акціонерному товариству
«ОТП Банк». Право вимоги за зазначеним
договором іпотеки було передано
Товариству з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» за договором про відступлення
права вимоги від 12.11.2010 р. За рахунок
коштів, отриманих від реалізації
нерухомого майна, у виконавчому написі
нотаріуса пропонується задовольнити
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» за залишком заборгованості за
кредитом та по відсоткам за
користування кредитом у загальному
розмірі 77 735,43 швейцарських франків, що
станом на 15.11.2013 року за курсом НБУ
становить 676963,58 грн. та витрати,
пов'язані із вчиненням виконавчого
напису 1700,00 грн., всього 678 663,58 грн.

В якості місця проживання позивача
вказується наступна адреса: АДРЕСА_1.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач зареєстрований та фактично
проживає за адресою АДРЕСА_2
(Красногвардійський район). Натомість
виконавче провадження відкрито у
Самарському районі, тобто не за
місцезнаходженням боржника та/або
майна.

Майно, на яке здійснюється звернення
стягнення та на яке накладено арешт
використовується позивачем та його
сім'єю як постійне місце проживання,
іншого нерухомого майна ОСОБА_1 не має,
що підтверджується наявною в
матеріалах виконавчого провадження,
Інформаційною довідкою з Реєстру прав
власності на нерухоме майно. Проте,
слід звернути увагу, що в даній довідці
також зазначено квартиру, яка належить
іншій ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, тоді як
позивач народився 20.11.1974 р.

Загальна площа вказаного майна
становить 172 кв.м., що підтверджується
договором іпотеки, мова про який йшла
раніше.

Питання визначення належного органу
державної виконавчої служби
регламентовано положеннями статей 20 і
21 Закону України «Про виконавче
провадження». При цьому стаття 20
названого Закону визначає місце
виконання рішень, а стаття 21 цього
Закону встановлює повноваження
відділів примусового виконання рішень
в питаннях примусового виконання
рішень.

Згідно з частинами 1 і 2 ст.20 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконавчі дії провадяться державним
виконавцем за місцем проживання,
перебування, роботи боржника або за
місцезнаходженням його майна. У разі
якщо боржник є юридичною особою, то
виконання провадиться за
місцезнаходженням його постійно
діючого органу або майна. Право вибору
місця виконання між кількома органами
державної виконавчої служби, що можуть
вчиняти виконавчі дії з виконання
рішення на території, на які
поширюється їх функції, належить
стягувачу. Виконання рішення, яке
зобов`язує боржника вчинити певні дії,
здійснюється державним виконавцем за
місцем проведення таких дій.

Таким чином, як вбачається із
зазначеної статті, право вибору місця
виконання належить стягувачу в межах
вимог ст. 20 цього Закону. В даному
випадку стягувачем може бути обрано
виключно відділ державної виконавчої
служби Красногвардійського району.

Згідно ст. 26 ч. 1 Закону України «Про
виконавче провадження», державний
виконавець відмовляє у відкритті
виконавчого провадження у разі
пред'явлення виконавчого документа до
органу державної виконавчої служби не
за місцем або не за підвідомчістю
виконання рішення.

Отже, державний виконавець виніс
оскаржувану постанову з порушенням
правил підвідомчості виконавчого
провадження, про що останнім ніяких
пояснень не надано.

Суд зазначає, що отримавши виконавчий
документ не за підвідомчістю виконання
рішення, державний виконавець мав
діяти відповідно до вимог ст. 26 ч.1
вказаного Закону.

Крім того, відповідно до Закону України
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» не може бути примусово
стягнуте (відчужене без згоди власника)
нерухоме житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із статтею 4
Закону України «Про заставу» та/або
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України «Про іпотеку», якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно
використовується як місце постійного
проживання позичальника/майнового
поручителя або є об'єктом
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна, яке перебуває в
іпотеці, за умови, що у позичальника або
майнового поручителя у власності не
знаходиться інше нерухоме житлове
майно;

загальна площа такого нерухомого
житлового майна (об'єкта незавершеного
будівництва нерухомого житлового
майна) не перевищує 140 кв. метрів для
квартири та 250 кв. метрів для житлового
будинку;

2) не може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) інше
майно (майнові права), яке відповідно до
законодавства або кредитного договору
підлягає стягненню з позичальника,
зазначеного у підпункті 1 цього пункту,
при недостатності коштів, одержаних
стягувачем від реалізації (переоцінки)
предмета застави (іпотеки);

3) кредитна установа не може уступити
(продати, передати) заборгованість або
борг, визначений у підпункті 1 цього
пункту, на користь (у власність) іншої
особи.

Цей Закон набирає чинності з дня його
опублікування (07.06.2014 р.) та втрачає
чинність з дня набрання чинності
законом, який врегульовує питання
особливостей погашення основної суми
заборгованості, вираженої в іноземній
валюті, порядок погашення (урахування)
курсової різниці, що виникає у
бухгалтерському та/або податковому
обліку кредиторів та позичальників, а
також порядок списання пені та штрафів,
які нараховуються (були нараховані) на
таку основну суму заборгованості.

Протягом дії цього Закону інші закони
України з питань майнового
забезпечення кредитів діють з
урахуванням його норм.

Таким чином, на арештоване майно
позивача розповсюджується дія
вказаного закону.

Враховуючи викладене а також порушення
відповідачем підвідомчості відкриття
виконавчого провадження, суд приходить
висновку, що рішення (постанови),
прийняті за наслідками такого
провадження підлягають скасуванню.

Разом з тим, позовна вимога про
заборону здійснення примусового
стягнення щодо домоволодіння АДРЕСА_2 у
місті Дніпропетровську, яке належить
ОСОБА_1, протягом дії Закону України
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» від 3 червня 2014 року № 1304-VII, не
підлягає задоволенню, оскільки, на
думку суду є похідною від останніх.

До того ж, адміністративний суд,
перевіряючи рішення, дію чи
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень на відповідність
закріпленим ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям, не втручається у дискрецію
(вільний розсуд) суб'єкта владних
повноважень поза межами перевірки за
заявленими критеріями. Завдання
адміністративного судочинства полягає
не у забезпеченні ефективності
державного управління, а в
гарантуванні дотримання прав та вимог
законодавства, інакше було б порушено
принцип розподілу влади.

Завдання правосуддя полягає не у
забезпеченні ефективності державного
управління, а в гарантуванні
дотримання вимог права, інакше
порушується принцип розподілу влади.
Принцип розподілу влади не допускає
надання адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень - єдиним критерієм
здійснення правосуддя є право. Тому
завданням адміністративного суду є
контроль за легітимністю прийняття
рішень. Суд не може підміняти інший
орган державної влади та перебирати на
себе повноваження щодо вирішення
питань, які законодавством віднесені
до компетенції цього органу державної
влади.

Положення Закону України «Про
виконавче провадження» свідчать про
наявність у державного виконавця
дискреційності повноважень при
виконанні певної процедури, в яку
адміністративний суд при здійсненні
судочинства не має права втручатися.

Також, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 17
Кодексу адміністративного кодексу
України юрисдикція адміністративних
судів поширюється на публічно-правові
спори, зокрема на спори між суб'єктами
владних повноважень з приводу
реалізації їхньої компетенції у сфері
управління, у тому числі делегованих
повноважень.

Згідно п. 6 ч. 4 ст. 105 Кодексу
адміністративного кодексу України
адміністративний позов може містити,
зокрема, вимоги про встановлення
наявності чи відсутності компетенції
(повноважень) суб'єкта владних
повноважень.

Під компетенційними спорами
розуміються спори між суб'єктами
владних повноважень з приводу
реалізації їхньої компетенції у сфері
управління (публічної адміністрації), у
тому числі делегованих повноважень.
Особливістю таких спорів є те, що
сторонами у них - як позивачем, так і
відповідачем - є суб'єкти владних
повноважень.

Суд вважає, що зазначена вимога може
бути поєднана з оскарженням рішення чи
дії, якими один орган втрутився в
компетенцію іншого або спосіб захисту
при оскарженні рішень чи дій суб'єкта
владних повноважень фізичною і
юридичною особою, що було б підставою
для скасування рішення, визнання дій
протиправними але не встановлювати на
вимогу позову, наявність або
відсутність компетенції за зверненням
фізичних або юридичних осіб.

Таким чином, вимога позову щодо
визнання наявності чи відсутність
компетенції (повноважень) суб'єкта
владних повноважень, це спосіб захисту
у компетенційних спорах, тобто спорах
між суб'єктами владних повноважень
щодо реалізації компетенції у сфері
управління та в межах заявленого
позову не підлягає задоволенню.

Суд вважає, що задоволення позовних
вимог 2 та 3 достатньо для відновлення
порушеного права позивача в рамках
розгляду даного позову.

Згідно із ч.2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльність суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В заперечення заявлених позовних вимог
відповідачем не надано жодного доказу.

За наведених обставин у сукупності, суд
приходить до висновку про часткове
задоволення адміністративного позову
ОСОБА_1 до Самарського відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції, третя особа
Товариство з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» про встановлення відсутності
компетенції, визнання незаконними та
скасування постанов, зобов'язання
вчинити певні дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Самарського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції, третя
особа Товариство з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» про встановлення відсутності
компетенції, визнання незаконними та
скасування постанов, зобов'язання
вчинити певні дії, - задовольнити
частково.

Визнати незаконною (протиправною) та
скасувати постанову державного
виконавця Самарського відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Більчук O.A. про
відкриття виконавчого провадження від
10.07.2014 р. ВП № 43961421.

Визнати незаконною (протиправною) та
скасувати постанову про арешт майна
боржника та оголошення заборони його
відчуження від 10.07.2014 року ВП № 43961421
щодо домоволодіння АДРЕСА_2 у місті
Дніпропетровську, яке належить ОСОБА_1

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку апеляційного
оскарження, а у разі її апеляційного
оскарження - з моменту проголошення
судового рішення суду апеляційної
інстанції.

Постанову може бути оскаржено в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у десятиденний
строк з дня отримання копії постанови,
виготовленої у повному обсязі.

Суддя (підпис) Постанова
не набрала законної сили 20.08.14 Суддя З
оригіналом згідно Помічник судді
В.С. Парненко В.С. Парненко
Ю.Ю. Ковтун