Справа № 802/2611/14-а
Суддя: Жернаков Михайло Володимирович
Дата ухвалення: 2014-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

15 вересня 2014 р.
Справа № 802/2611/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Жернакова М. В.,

за участю:

секретаря судового засідання:
Дмитрука В. В.,

представника позивача:
Трасковського С. Л.,

представника відповідача:
Романовича С. С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю "ТД Промагроторг"

до: Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області

про: визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду звернулося
товариство з обмеженою
відповідальністю «ТД Промагроторг»
(далі - ТОВ «ТД Промагроторг», позивач) з
адміністративним позовом до
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області (далі - Вінницька ОДПІ ГУ
Міндоходів у Вінницькій області,
контролюючий орган, відповідач) про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення.

Позивач зазначає, що на підставі акта
перевірки № 976507/10/02-32-10-02-11 від 25.04.2014
Вінницька ОДПІ ГУ Міндоходів у
Вінницькій області прийняла податкове
повідомлення-рішення № , яким
збільшила суму податкового
зобов'язання з податку на прибуток в
розмірі 1281589 грн. за основним платежем
та 137507 грн. за штрафними санкціями.

З указаним податковим
повідомленням-рішенням ТОВ «ТД
Промагроторг» не погоджується. На
обґрунтування позову позивач вказує на
безпідставність висновків
контролюючого органу про завищення
собівартості придбаних та
реалізованих товарів (як складової
витрат ТОВ «ТД Промагроторг» внаслідок
продажу таких товарів покупцям -
фізичним особам на підставі видаткових
накладних, які складені, на думку
відповідача, неналежним чином. Зокрема,
позивач зазначає, що всі видаткові
накладні складені відповідно до вимог
чинного законодавства, а тому повністю
підтверджують здійснення операцій з
реалізації товару.

В судовому засіданні представник
позивача просив задовольнити позов у
повному обсязі, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві
та поясненнях, наданих під час розгляду
справи.

Представник відповідача в судовому
засіданні зазначив, що під час
проведення планової виїзної перевірки
ТОВ «ТД Промагроторг» та прийнятті
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення відповідач діяв
відповідно до вимог чинного
законодавства, на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
законами України, а тому
адміністративний позов задоволенню не
підлягає.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд установи такі фактичні обставини.

У період з 27.01.2014 по 14.02.2014 Вінницька
ОДПІ ГУ Міндоходів у Вінницькій
області провела планову виїзну
перевірку ТОВ «ТД Промагроторг» з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2011 по 31.12.2012, за
результатами якої складено акт від
21.02.2014 № 390/2201/30453766.

Відповідно до висновків вказаного акта
під час перевірки встановлено
порушення позивачем, зокрема, п. 138.2, п.
138.8 ст. 138, пп.139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
прибуток у сумі 1281589 грн., в тому числі:
за 2 квартал 2011 року - 182 227 грн.; за 3
квартал 2011 року - 229 542 грн.; за 4 квартал
2011 року - 319 791 грн.; за 1 квартал 2012 року -
137 998 грн.; за 2 квартал 2012 року - 55 448 грн.;
за 3 квартал 2012 року - 184 887 грн.; за 4
квартал 2012 року - 171 696 грн.

13.03.2014 відповідач прийняв податкове
повідомлення-рішення № , яким ТОВ
«ТД Промагроторг» визначив суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток в розмірі 1281589 грн. та також
застосував штрафну санкцію в сумі 137508
грн.

ТОВ «ТД Промагроторг» не погодилося з
висновками акта перевірки та
зазначеним податковим
повідомленням-рішенням та подало
скаргу до Головного управління
Міндоходів України у Вінницькій
області.

Рішенням № 6507/10/02-32-10-02-11 від 25.04.2014
Головне управління Міндоходів України
у Вінницькій області скасувало
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення в частині
нарахування штрафних (фінансових)
санкцій в сумі 1 грн., а в іншій частині
податкове повідомлення-рішення
залишило без змін.

За результатами розгляду первинної
скарги було прийняте податкове
повідомлення-рішення № від
05.05.2014, яким ТОВ «ТД Промагроторг»
збільшено суму податкового
зобов'язання з податку на прибуток в
розмірі 1281589 грн. за основним платежем
та 137507 грн. за штрафними санкціями.

Не погоджуючись з прийнятим податковим
повідомленням-рішенням, позивач
оскаржив його до суду.

Надаючи правову оцінку оскаржуваним
рішенням відповідача, суд виходить з
такого.

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначення вичерпного переліку
податків та зборів, що справляються в
Україні, порядок їх адміністрування,
платників податків та зборів, їх права
та обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства,
регулюються Податковим кодексом
України (далі - ПК України).

Відповідно до ст. 134 ПК України об'єктом
оподаткування податком на прибуток є
прибуток із джерелом походження з
України та за її межами, який
визначається шляхом зменшення суми
доходів звітного періоду, визначених
згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу,
на собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та суму
інших витрат звітного податкового
періоду, визначених згідно зі статтями
138-143 цього Кодексу, з урахуванням
правил, встановлених статтею 152 цього
Кодексу.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку та інших документів,
встановлених розділом ІІ цього
кодексу.

При цьому відповідно до п.п. 139.1.9 п. 139.1
ст.139 ПК України не включаються до
складу витрат: витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Згідно з п. 138.1 ст. 138 ПК України витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту
138.10, пунктом 138.11 цієї статті;

інших витрат, визначених згідно з
пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Відповідно до п.п. 138.1.1 п.138.1 ст.138
Податкового кодексу України витрати
операційної діяльності включають,
зокрема, собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей
142 і 143 та інших статей цього Кодексу,
які прямо визначають особливості
формування витрат платника податку.

Пунктом 138.8 ст.138 Податкового кодексу
України визначено, що собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
складається з витрат, прямо пов'язаних
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг, а
саме:

прямих матеріальних витрат;

прямих витрат на оплату праці;

амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;

загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку;

вартості придбаних послуг, прямо
пов'язаних з виробництвом товарів,
виконанням робіт, наданням послуг;

інших прямих витрат, у тому числі
витрат з придбання електричної енергії
(включаючи реактивну).

Собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, згідно з п. 138.9 ПК
України складається з витрат, прямо
пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг. Стосовно собівартості товарів
в торговельній діяльності слід
відмітити, що собівартість придбаних
та реалізованих товарів формується
відповідно до ціни їх придбання з
урахуванням витрат на доставку та
доведення до стану, придатного для
продажу.

Відповідно до п.п. 44. 1 ст.44 ПК України
для цілей оподаткування платники
податків зобов'язані вести облік
доходів, витрат та інших показників,
пов'язаних з визначенням об'єктів
оподаткування та/або податкових
зобов'язань, на підставі первинних
документів, регістрів бухгалтерського
обліку, фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Частинами 2, 3 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, що фіксують факт здійснення
господарської операції. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Аналогічні вимоги містяться в
Положенні про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
№ 88 від 24.05.1995 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за
№ 168/704 (далі - Положення № 88).

Відповідно до абз. 2 п.2.1 Положення № 88
господарські операції - це факти
підприємницької та іншої діяльності,
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів.

За змістом п. 2.2 Положення № 88 первинні
документи повинні бути складені у
момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це
неможливо, безпосередньо після її
завершення. При реалізації товарів за
готівку допускається складання
первинного документа не рідше одного
разу на день на підставі даних касових
апаратів, чеків тощо. Для контролю та
впорядкування обробки інформації на
основі первинних документів можуть
складатися зведені документи.

Отже, будь-які документи, в тому числі
договори, накладні, рахунки тощо, мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

З метою встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток
суду необхідно з'ясувати, зокрема,
обставини щодо руху активів у процесі
здійснення господарської операції,
установлення спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції, установлення
зв'язку між фактом придбання товарів
(послуг), спорудженням основних фондів,
імпортом товарів (послуг), понесенням
інших витрат і господарською
діяльністю платника податку.

З метою встановлення факту здійснення
господарської операції необхідно
перевірити фізичні, технічні та
технологічні можливості певної особи
до вчинення тих чи інших дій, що
становлять зміст господарської
операції, як-от: наявність
кваліфікованого персоналу, основних
фондів, у тому числі транспортних
засобів для перевезення або
виробництва, приміщень для зберігання
товарів тощо, якщо такі умови необхідні
для здійснення певної операції;
можливість здійснення операцій з
відповідною кількістю певного товару у
відповідні строки з урахуванням
терміну його придатності, доступності
на ринку тощо; наявність відповідних
ліцензій та інших дозвільних
документів, що необхідні для ведення
певного виду господарської діяльності.

На це звертає увагу й Вищий
адміністративний суд України в
інформаційному листі від 02.06.2011 №
742/11/13-11, зазначивши, що дослідженню
підлягають усі первинні документи, які
належить складати залежно від певного
виду господарської операції: договори,
акти виконаних робіт, документи про
перевезення, зберігання товарів тощо.

Представник позивача стверджував, що
між позивачем та фізичними особами
укладалися усні договори, на виконання
яких в момент їх укладення покупці
оплачували вартість товару (шин) в касу
або на рахунок позивача та отримували
товар на складі TOB «ТД Промагроторг».
Разом з тим, на підтвердження факту
оплати фізичними особами вартість
товару (шин) позивач надав фіскальні
касові чеки та виписками з рахунку
позивача, а на отримання товару -
видаткові накладні.

У видаткових накладних жодних
відомостей про одержувача, платника та
підстави здійснення операції. З
указаних накладних встановити
(ідентифікувати) фізичну особу покупця
не є можливим. До того ж відсутні
документи щодо транспортування та
вивозу продукції (шин) покупцям.

Для підтвердження
фінансово-господарських операцій з
реалізації товарів в значних розмірах
фізичним особам та отримання копій
документів, що ідентифікують фізичних
осіб-покупців, відповідач направляв
запит до TOB «ТД Промагроторг» від 14.02.2014,
однак на момент складання акта
перевірки відповідь не отримано.

Відповідно до пояснень представника
позивача оплата за відвантажений товар
покупцям здійснювалася за готівкові та
безготівкові кошти.

На розрахунковий рахунок TOB «ТД
Промагроторг» від зазначених в акті
перевірки фізичних осіб кошти не
надходили, що підтверджується
виписками банку. Встановити факт
оплати за готівкові кошти (згідно
Z-звітів) не є можливим, оскільки в
фіскальному чеку ідентифікація особи
не передбачена.

Посилання представника позивача на те,
що положення ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність", які визначають вимоги до
первинних документів, дають можливість
покупцю або поставити свій підпис в
накладній, або зазначити інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, є
хибними. Позивач помилково трактує
положення вказаної статті, оскільки
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення,
відтак визначальною умовою для
підтвердження господарської операції
має бути наявність у первинних
документах даних, що дають змогу
ідентифікувати осіб, які брали участь у
здійсненні господарської операції.
Така інформація необхідна, зокрема, для
можливості проведення зустрічної
перевірки з метою встановлення
реальності господарської операції.

Крім того, за розрахунками з
контрагентами виникала
заборгованість, на запитання суду як
саме забезпечувалися розрахунки з
контрагентами представник позивача
відповіді не надав.

Вказані обставини в сукупності ставить
під сумнів здійснення господарської
операції позивача з реалізації шин
фізичним особам, протилежне
представник позивача в судовому
засіданні не довів.

З огляду на зазначене суд доходить
висновку про правомірність висновків
ата перевірки та збільшення позивачу
суми податкового зобов'язання з
податку на прибуток в розмірі 1281589 грн.

Визначаючись щодо розміру штрафних
санкцій, суд виходив з такого.

Відповідно до п. 123.1 ст. 123 КАС України у
разі якщо контролюючий орган
самостійно визначає суму податкового
зобов'язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків на
підставах, визначених підпунктами 54.3.1,
54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу, - тягне за собою
накладення на платника податків штрафу
в розмірі 25 відсотків суми визначеного
податкового зобов'язання, завищеної
суми бюджетного відшкодування.

Згідно з оскаржуваним податковим
повідомленням-рішенням штрафна
санкції затосована у розмірі,
визначеному п. 123.1 ст. 123 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

За сукупністю наведених обставин суд
дійшов висновку, що викладені в
позовній заяві доводи не спростовують
висновків акта відповідача, а
відповідач в свою чергу довів, що
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення прийняте на
підставі, у межах повноважень, та у
спосіб, визначений Конституцією та
законами України, а тому підстави для
визнання їх протиправними та
скасування відсутні. Відтак, у
задоволені адміністративного позову
необхідно відмовити

Питання про розподіл судових витрат у
справі суд вирішує відповідно до вимог
ч. 1 ст. 94 КАС України та ч. 3 ст. 4 Закону
України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Стягнути з позивача - товариства з
обмеженою відповідальністю "ТД
Промагроторг" на користь Державного
бюджету України решту судового збору в
розмірі 4384 (чотири тисячі триста
вісімдесят чотири) грн. 80 коп.

Постанова набирає законної сили в
порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Жернаков Михайло Володимирович