Справа № 804/14208/13-а
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

10 липня 2014 рокусправа № 804/14208/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Бишевської Н.А.

суддів: Добродняк
І.Ю Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Новошицької О.О.,

представників сторін:

позивача : - Панченко А.В.
(дов.від 03.07.2014 року)

відповідача: - Гребенюк О.П.
(дов.від 24.01.2014 року)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 04
березня 2014 р. у справі № 804/14208/13-а

за позовом Товариство з обмеженою
відповідальністю"НВО"Укрпромсервіс"

до Державної податкової інспекції у
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області

про визнання дій протиправними та
скасування податкових повідомлень -
рішень, -

ВСТАНОВИВ:

"29" жовтня 2013 р. Товариство з обмеженою
відповідальністю"НВО"Укрпромсервіс"
звернулось до суду з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у Амур-Нижньодніпровському
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області в якому
просило:

- визнати протиправними дії
відповідача щодо проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки ТОВ НВО "Укрпромсервіс" по
взаємовідносинам з ПП "ATM", ТОВ "Градієнт
Тек", ПП "Сворог", ТОВ "Транс Бізнес Лайн",
ТОВ "Поліметал-торг", ТОВ "Ангстрем
Континенталь", за результатами якої
складено Акт № 379/04-61-22-3/33115728 від
02.09.2013р.;

- визнати незаконними та скасувати
податкові повідомлення-рішення:

№ від 13.09.13, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток в розмірі 1 030 588,75
грн., з яких 824 472 грн. за основним
платежем та 206 117,75 грн. штрафні
(фінансові) санкції та

№ від 13.09.13, яким позивачу
збільшено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 446 142,50 грн., з яких 356
914 грн. за основним платежем та 89 228,50
грн. штрафні (фінансові) санкції.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач провів невиїзну перевірку
позивача без наявних підстав для її
проведення згідно з п.78.1.1 ст.78
Податкового кодексу, оскільки ДПІ
отримана відповідь на письмовий запит
з питань отримання пояснень та
документальних підтверджень стосовно
взаємовідносин ТОВ "НВО"
"Укрпромсервіс" з контрагентами. Також
позивачем зазначено, що висновки Акту
перевірки, на підставі якого прийняті
спірні рішення, ґрунтуються виключно
на висновках: податковій інформації
щодо неможливості проведення
зустрічних звірок контрагентів
позивача. Наведене, на думку позивача, є
порушенням діючого законодавства
України, яким не передбачено право
податкового органу визнавати угоди
нікчемними чи нереальними на підставі
висновків актів перевірки. Також
позивачем зазначено, що всі первинні
документи надані ТОВ "НВО
"Укрпромсервіс" до перевірки.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 04
березня 2014 р. у справі № 804/14208/13-а
адміністративний позов Товариство з
обмеженою
відповідальністю"НВО"Укрпромсервіс"
до Державної податкової інспекції у
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання дій протиправними
та скасування податкових повідомлень -
рішень - задоволено частково. Визнано
протиправними та скасовані податкові
повідомлення-рішення № від 13.09.2013
року та № від 13.09.2013 року.

Постанову суду в частині задоволення
позовних вимог мотивовано наявністю у
позивача належним чином оформлених
первинних документів, які
підтверджують реальність здійснення
господарських операцій між позивачем
та контрагентами.

Відмова суду в задоволенні вимоги про
визнання протиправними дій
податкового органу щодо проведення
перевірки обґрунтована тим, що
перевірка проведена на підставі наказу
керівника контролюючого органу, який
позивачем не оскаржено, за таких
обставин підстави вважати дії
податкового органу протиправними
відсутні.

Не погодившись з постановою суду,
Державною податковою інспекцією у
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області подано апеляційну скаргу,
згідно якої особа, яка подає апеляційну
скаргу просить скасувати постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 04 березня
2014 р. у справі № 804/14208/13-а, як таку що
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Вважає, що суд не в повному обсягу
встановив обставини по справі та не
дослідив надані податковим органом
докази на підтвердження правомірності
винесення спірних податкових
повідомлень-рішень. скаржник вказує на
те, що первинні документи позивача не
мають юридичної сили, оскільки
складені з порушенням вимог Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність». Крім того, судом
не взято до уваги, що відповідно до
пояснень позивача придбані товари
використані останнім для власних
потреб підприємства. Скаржник вказує
на те, що судом в порушення вимог
закону, прийнято в якості належних
доказів товарно-транспортні документи,
які були відсутні під час проведення
перевірки та надані тільки в судове
засідання.

Позивач надав в справу письмові
заперечення, в яких вказуючи на
обґрунтованість прийнятої судом
першої інстанції постанови просить
залишити без змін постанову суду
першої інстанції та відмовити в
задоволенні апеляційної скарги.

Сторонами під час апеляційного
перегляду справи надані необхідні
пояснення щодо обставин по справі та
підтримані позиції, викладені в
апеляційній скарзі та запереченнях до
неї.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
доводів апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення апеляційної
скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено під час апеляційного
перегляду справи, відповідачем
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку ТОВ «НВО
«Укрпромсервіс» з питання дотримання
вимог податкового законодавства,
достовірності, повноти нарахування та
сплати усіх податків та зборів по
взаємовідносинам з ПП «ATM» за період з
01.06.2012 року по 30.11.12, ТОВ «Градієнт Тек»
за листопад 2012 року, ПП «Сворог» за
листопад 2012 року, ТОВ «Транс Бізнес
Лайн» за період з 01.06.12 по 31.10.12, ТОВ
«Поліметал-торг» за червень та
вересень 2012 року, ТОВ «Ангстрем
Континенталь» за період з 01.08.12 по
31.10.12».

За результатами перевірки складено Акт
№379/04-61-22-3/33115728 від 02.09.2013 року, яким
зафіксовано виявлені перевіркою
порушення податкового законодавства, а
саме:

- порушення позивачем положень пп.135.5.4
п.135.5. ст.135, пп. 138.1.1 п.138.1, п.138.2 ст.138,
пп.139.1.9 п.139.1. ст.139 Податкового кодексу
України, що призвело до заниження
Товариством податку на прибуток в
розмірі 824 471 грн., у т.ч. за ІІ кв.2012р. - на
суму 128 275 грн., за ІІІ кв.2012р. - 384 628 грн.,
за ІV кВ.2012р. - на суму 311 568 грн.;

- порушення абз. «а» п.185.1 ст.185, п.198.1,
п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1 ст.200 Податкового
кодексу України, внаслідок чого
позивачем занижено податок на додану
вартість в розмірі 356 914 грн. , в т.ч. за
червень 2012 р. - 55 530 грн., липень 2012р. - 55 594
грн., серпень 2012 р. - 48 023 грн., вересень 2012
року - 62 889 грн., жовтень 2012 р. - 86 522 грн.,
листопад 2012 р. - 48 356 грн.

Висновки податкового органу
ґрунтувались на актах щодо
неможливості провести зустрічні
звірки контрагентів позивача. На
підставі яких податковий орган дійшов
висновку про відсутність об'єктів
оподаткування по операціях з придбання
товару та по операціях з продажу цих
товарів. З огляду на відсутність
контрагентів позивача за
зареєстрованим місцезнаходженням,
податковий орган дійшов висновку про
відсутність у постачальників ТОВ НВО
«Укрпромсервіс» основних засобів,
трудових ресурсів та інших
матеріально-технічних умов для
здійснення господарської діяльності,
що свідчить про відсутність факту
реального здійснення укладених між
позивачем та контрагентами угод та
відповідно протиправність формування
по даним взаємовідносинам валових
витрат та податкового кредиту. При
цьому, наведені доводи відповідач
обґрунтовує результатами таких
перевірок постачальників позивача
щодо взаємовідносин з третіми особами,
з яких вбачається відсутність деяких
за місцезнаходженням, недекларування
податкових зобов'язань, відсутність
трудових та інших ресурсів для
проведення господарської діяльності
тощо.

На підставі акту перевірки
відповідачем винесено податкові
повідомлення-рішення від 13.09.2013 року №
, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток в розмірі 1 030 588 ,75 грн., в тому
числі за основним платежем - 824 471 грн.,
за штрафними санкціями - 206 117,75 грн., та
від 13.09.2013 року № , яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість в розмірі
446 142 ,50 грн., в тому числі за основним
платежем - 356 914 грн., за штрафними
санкціями - 89 228 ,50 грн.

Вважаючи винесені податкові
повідомлення-рішення необґрунтованими
та такими, що порушують права та
законні інтереси Товариства, позивач
звернувся до суду.

Дослідивши обставини по справі,
колегія суддів вважає за можливе
погодитись з рішенням суду першої
інстанції щодо задоволення позовних
вимог з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та не
заперечується сторонами, позивачем
укладено угоди на придбання товарів та
послуг з ПП «ATM», ТОВ «Градієнт Тек», ПП
«Сворог», ТОВ «Транс Бізнес Лайн», ТОВ
«Поліметал-торг», ТОВ «Ангстрем
Континенталь»

Щодо донарахування позивачу податку на
прибуток приватних підприємств.

Перевіркою виявлено завищення
позивачем валових витрат у розмірі 1 806
933,36 грн.

З акту перевірки вбачається, що в
період, який перевірявся, валові
витрати Товариства формувались, крім
іншого, за рахунок витрат, понесених
позивачем в зв'язку з придбанням:

- товару та послуг у ПП "АТМ" за період з
01.06.2012 року на загальну суму 870 722,48 грн.,
у т. ч. ПДВ 145 120,38 грн.

- товару у ТОВ "Градієнт Тек" за листопад
2012 року на загальну суму 114 728,78 грн., у т.
ч. ПДВ 19 121,46 грн.

- товару у ПП "Сворог" у листопаді 2012
року, на загальну суму 115 662,06 грн., у т. ч.
ПДВ 19 277,01 грн.

- товару у ТОВ "Транс Бізнес Лайн" за
період з 01.06.2012 року по 31.10.2012 року на
загальну суму 510 670,76 грн., у т. ч. ПДВ 85
111,94 грн.

- товар у ТОВ «Поліметал-Торг» у червні
та вересні 2012 року на загальну суму 217
585,20 грн. у т. ч. ПДВ 36 264,20 грн.

- товару у ТОВ «Ангстрем Континеталь»
за період з 01.08.2012 року по 31.10.2012 року на
загальну суму 312 111,60 грн., у т. ч. ПДВ 52
014,60 грн.

Всі висновки податкового органу щодо
взаємовідносин позивача з
вищевказаними суб'єктами
господарювання стосуються нікчемності
правочинів, укладених між Товариством
та ПП «ATM», ТОВ «Градієнт Тек», ПП
«Сворог», ТОВ «Транс Бізнес Лайн», ТОВ
«Поліметал-торг», ТОВ «Ангстрем
Континенталь».

Висновки здійснені відповідачем на
підставі актів перевірок в свою чергу
вказаних підприємств, якими
зафіксовані порушення вказаними
контрагентами позивача ч.1 ст.203,
ст.ст.215, 228, 662, 655, 656 ЦК України в частині
недодержання в момент вчинення
правочину вимог, які не спрямовані на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ними по правочинах,
здійснених по ланцюгу придбання та
постачання.

Таким чином, на думку податкового
органу, Товариством сформовано валові
витрати та податковий кредит на
підставі документів (накладні,
податкові накладні, перелік яких
наведено в акті перевірки), що не мають
статусу первинних документів у
розумінні Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", оскільки,
враховуючи нікчемність правочинів з
вищевказаними підприємствами, такі
первинні документи не підтверджують
факти здійснення господарських
операцій, що призвело до завищення ТОВ
НВО «Укрпромрсервіс» податкового
кредиту та валових витрат.

Також положеннями абз.1 п.138.2.ст.138
Податкового кодексу України,
встановлено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Матеріалами справи підтверджується і
не спростовується відповідачем, що на
момент проведення перевірки
Товариство мало необхідні, належним
чином оформлені первинні документи,
надані до перевірки, що свідчать про
реальність господарських операцій з ПП
«ATM», ТОВ «Градієнт Тек», ПП «Сворог»,
ТОВ «Транс Бізнес Лайн», ТОВ
«Поліметал-торг», ТОВ «Ангстрем
Континенталь», а саме: договорами та
специфікаціями до них,
рахунками-фактур, видатковими
накладними, податковими накладними,
актами виконаних робіт (наданих
послуг), актами приймання-передачі
товару, платіжними дорученнями,
товарно-транспортними накладними,
довіреностями, витягами з журналів
реєстрації довіреностей, банківськими
квитанціями та платіжними документами,
які підтверджують оплату Товариством
грошовими коштами придбаних товарів та
послуг.

Отже, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що виконання зобов'язання за
договорами у повному обсязі
підтверджено документально.

Використання Товариством придбаних
товарів і послуг у власній
господарській діяльності
підтверджується матеріалами справи і
не заперечується відповідачем.

Доказів порушень відображення
вищевказаних господарських операцій в
бухгалтерському та податковому обліку
позивача акт перевірки не містить, що
свідчить про правомірність такого
відображення і спричинення реальних
змін майнового стану платника
податків.

Таким чином, вірним є висновок суду
першої інстанції про те, що всі
придбані у підприємств товари і
послуги були використані позивачем у
власній господарській діяльності та
правомірно віднесено до валових витрат
суми коштів сплачених за них.

Щодо посилань скаржника на нікчемність
правочинів, то проаналізувавши норми
Цивільного кодексу України, колегія
суддів дійшла висновку, що відповідно
до презумпції правомірності правочину
всі укладені між сторонами правочини є
чинними, якщо їх недійсність прямо не
встановлена законом (нікчемні
правочини). В усіх інших випадках
питання про недійсність правочину має
бути встановлена судом на підставі
заяви зацікавленої особи після
розгляду питання про недійсність
такого правочину. Тобто, про
недійсність правочину має
ухвалюватись відповідне судове
рішення.

Відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, на якого покладено
обов'язок доказування правомірності
свого рішення згідно приписів ст.71 КАС
України, не надано суду рішень, які б
визнавали недійсними вказані вище
правочини.

Норми закону, якими би прямо
встановлювалась нікчемність
правочинів, укладених між позивачем та
його контрагентами, скаржником не
наведена.

Стаття 203 ЦК України, на яку посилається
скаржник, як на підставу для
нікчемності вищевказаних правочинів,
містить загальні вимоги, додержання
яких є необхідним для чинності
правочину і не містить «прямого»
положення про те, що наслідком
недодержання саме цих вимог може бути
нікчемність правочину.

Також хибним є посилання на ч.1 ст.215 ЦК
України, оскільки даною нормою
передбачені підстави недійсності
правочину, а не його нікчемності.

Відповідно до пункту 18 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 06
листопада 2009 р. № 9 "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" при
кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК
України має враховуватися вина, яка
виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін. Доказом вини може
бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо.

Так, податковий орган не надав жодних
доказів на підтвердження того, що
позивач, як платник податку, діяв без
належної обачності й обережності і
йому було відомо про можливі порушення,
які допускали його контрагенти, або що
самостійною діловою метою здійснення
господарських операцій з даними
підприємствами було одержання
позивачем податкової вигоди.

Щодо недекларування контрагентами
позивача доходів, то не передбачався
жодною нормою законодавства України
обов'язок платників податків -
одержувачів товарів (послуг) - вимагати
від контрагентів-постачальників
будь-яких відомостей повноти сплати
податків за окремою операцією
придбання товарів, відомостей про
походження дані товарів, відомостей
щодо третіх осіб (постачальників в
ланцюгу) тощо.

Доводи ж скаржника про встановлену
відсутність контрагентів позивача за
юридичною адресою, відсутність
кваліфікованого персоналу, основних
фондів, складських приміщень тощо
свідчать про порушення з боку
контрагентів позивача, за які чинним
законодавством встановлені певні види
відповідальності, і не доводять
порушення позивачем податкового
законодавства, тому колегією суддів до
уваги не приймаються, оскільки статтею
61 Конституції України встановлений
індивідуальний характер
відповідальності юридичної особи.

Крім цього, і практика Європейського
суду з прав людини, яка відповідно до
ст.17 Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини» є
джерелом права, свідчить про те, якщо
державні органи мають інформацію про
зловживання в системі оподаткування
конкретною компанією, вони повинні
застосовувати відповідні заходи саме
до цього суб'єкту, а не розповсюджувати
негативні наслідки на інших осіб при
відсутності зловживання з їх боку
(Рішення Європейського суду з прав
людини від 09.01.2007 р. у справі
«Інтерсплав проти України»).

Таким чином, безпідставними є
посилання скаржника на нікчемність
правочинів по ланцюгу постачання.

Щодо донарахування ТОВ НВП
«Укрпросервіс» податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість колегія суддів вважає за
необхідне зазначити наступне.

Згідно п.198.3. ст.198 ПК України податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно п.198.6. ст.198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

У разі якщо на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку, які
попередньо віднесені до податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

Системний аналіз правових норм
свідчить про те, що податкова накладна
як звітний податковий документ, що є
підставою для включення покупцем у
податковому обліку до податкового
кредиту сум податку на додану вартість,
сплачених (нарахованих) у зв'язку з
придбанням товарів (робіт, послуг), що
підлягають використанню в його
господарській діяльності, має таке
юридичне значення при обов'язковій
умові нарахування податку та
виписування податкової накладної
особою, яка зареєстрована як платник
податку на додану вартість у порядку,
встановленому Податковим кодексом
України.

Згідно з приписами статей 183 та 184 ПК
України про реєстрацію особи платником
податку на додану вартість їй органом
державної служби надається свідоцтво
про реєстрацію як платника податку.
Реєстрація особи як платника податку
на додану вартість діє до дати її
анулювання.

Докази, які б свідчили про відсутність
у контрагентів позивача статусу
платників ПДВ на момент здійснення
господарських операцій, відповідачем
суду не надані.

Всі господарські операції з
вищевказаними контрагентами
підтверджені Товариством шляхом
надання до перевірки належним чином
оформлених податкових накладних, що
свідчить про правомірність формування
позивачем податкового кредиту за
рахунок ПДВ, сплаченого у ціні товарів
і послуг, придбаних у ПП «ATM», ТОВ
«Градієнт Тек», ПП «Сворог», ТОВ «Транс
Бізнес Лайн», ТОВ «Поліметал-торг», ТОВ
«Ангстрем Континенталь», і, в свою
чергу, свідчить про відсутність
порушення Товариством вимог п.198.1, п.198.6
ПК України.

Колегія суддів не бере до уваги
твердження скаржника, що позивачем не
надано товарно-транспортних накладних,
оскільки положення наказу
Міністерства транспорту України від
14.10.1997 року № 363 «Про затвердження
Правил перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні»,
яким передбачено застосування ТТН,
конкурують з положеннями Податкового
кодексу України, який має вищу юридичну
силу, і не відносить
товарно-транспортні накладні до
обов'язкових документів ведення
податкового чи бухгалтерського обліку.

Посилання скаржника на те, що надані
документи не дають можливості
встановити реальність здійснених
операцій та факт використання в
господарській діяльності позивача
придбаних товарно-матеріальних
цінностей, а лише фіксують
господарські операції з вказаними
контрагентами, колегією суддів до
уваги не приймаються, оскільки надання
документів, які фіксують господарські
операції і передбачається Законом
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» та
Положенням про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженим
Наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95 р. № 88, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України від 05.06.95
р. за № 168/704, тому порушень у даному
випадку порушення приписів чинного
законодавства з боку позивача
відсутні.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною 2 статті 71 КАС України
обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення
покладається саме на відповідача (якщо
він заперечує проти адміністративного
позову).

Відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, всупереч вимог ч.2 ст.71 КАС
України, не надано суду доказів
правомірності прийняття спірних
податкових повідомлень-рішень.

Отже, колегія суддів вважає
обґрунтованим задоволення судом
першої інстанції позовних вимог ТОВ
«НВП «Укрпромсервіс» щодо визнання
протиправними та скасування вказаних
податкових повідомлень-рішень.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не спростовують правового
обґрунтування, покладеного в основу
судового рішення, тому не можуть бути
підставою для скасування постанови
суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 04 березня
2014 р. у справі № 804/14208/13-а - залишити без
задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
04 березня 2014 р. у справі № 804/14208/13-а -
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
відповідно до ст. 254 КАС України та може
бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС
України.

Головуючий:
Н.А. Бишевська

Суддя:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Я.В. Семененко