Справа № 2а/0570/18618/11
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2014 року
м. Київ К/9991/22536/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів: Лосєва А.М.,
Бившевої Л.І., Шипуліної
Т.М.,розглянувши у попередньому
судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м. Краматорську Донецької
області

на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 20.12.2011

та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 28.02.2012

у справі № 2а-0570/18618/2011

за позовом фізичної особи ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у м.
Краматорську Донецької області

про скасування податкового
повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 20.12.2011,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 28.02.2012, частково задоволено позовні
вимоги фізичної особи ОСОБА_4 (надалі -
позивач, фізична особа ОСОБА_4) до
Державної податкової інспекції у м.
Краматорську Донецької області (надалі
- відповідач, ДПІ у м. Краматорську
Донецької області): скасовано
податкове повідомлення-рішення №
від 11.08.2011 в частині збільшення
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб в сумі 283,26 грн. В
задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Вважаючи, що рішення судів попередніх
інстанцій прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України із
касаційною скаргою, у якій просить
скасувати постанову Донецького
окружного адміністративного суду від
20.12.2011 та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 28.02.2012 в частині задоволення позову
і відмовити у задоволенні позовних
вимог в повному обсязі.

Позивач не надав письмових заперечень
на касаційну скаргу, що не перешкоджає
її розгляду.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що фізична особа ОСОБА_4 є
адвокатом, що підтверджується
свідоцтвом про право на зайняття
адвокатською діяльністю НОМЕР_1,
виданим 05.01.1994 на підставі рішення
Донецької
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури від 28.12.1993 № 2.

Як платник податків, позивач перебуває
на обліку в ДПІ у м. Краматорську
Донецької області.

30.03.2011 позивач надав до податкового
органу декларацію про доходи, одержані
за період з 01 січня по 31 грудня 2010 року.
Рядком 1.3 декларації позивач визначив
суму чистого доходу, що підлягає
оподаткуванню податком з доходів
фізичних осіб в розмірі 6 782,57 грн. Суму
чистого доходу визначено позивачем
шляхом зменшення одержаного валового
доходу в сумі 10 900,00 грн. на суму витрат в
розмірі 4 117,25 грн. Сума самостійно
визначеного позивачем податку на
доходи складає 1 017,41 грн.

Згідно додатку до декларації витрати
позивача в розмірі 4 117,25 грн. включають
витрати, пов'язані зі сплатою
консультаційних послуг в сумі 985,34 грн.,
послуг з опалення в сумі 115,00 грн.,
послуг електрозв'язку в сумі 86,66 грн.,
страхових внесків до пенсійного фонду
в сумі 1 888,40 грн., послуг Ощадбанку в
сумі 41,85 грн.

03.08.2011 відповідачем проведено
камеральну перевірку з питання
правильності визначення
оподатковуваного доходу від
здійснення незалежної професійної
діяльності адвоката ОСОБА_4 за період з
01 січня 2010 року по 31 грудня 2010 року, за
наслідками проведення якої складено
акт № 908/17-2-. Згідно висновків
зазначеного акта встановлено
заниження грошового зобов'язання з
податку на доходи фізичних осіб на 617,59
грн. внаслідок заниження
оподатковуваного доходу на 4 117,25 грн.

11.08.2011 на підставі викладених в акті
перевірки висновків відповідачем
прийнято податкове
повідомлення-рішення № про
збільшення грошового зобов'язання з
податку на доходи фізичних осіб на 617,59
грн.

Переглянувши судові рішення у межах
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
Вищий адміністративний суд України
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення касаційної
скарги, з огляду на наступне.

Згідно п. 6 Підрозділу 1 Розділу
«Перехідні положення» Податкового
кодексу України оподаткування доходів
платника податку, нарахованих за
наслідками податкових періодів до 1
січня 2011 року, здійснюється за ставками
та згідно з нормами, що діяли до 1 січня
2011 року, незалежно від дати їх
фактичної виплати (надання).

Порядок оподаткування доходів
фізичних осіб до 01 січня 2011 року
врегульовувався положеннями Закону
України від 22.05.2003 № 889-IV «Про податок з
доходів фізичних осіб» (надалі - Закон
України «Про податок з доходів
фізичних осіб»).

Пунктом 1.9 ст. 1 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб»
визначено поняття терміну «незалежна
професійна діяльність», якою є
діяльність, що полягає в участі
фізичних осіб у науковій, літературній,
артистичній, художній, освітній або
викладацькій діяльності, так само як
діяльності лікарів (у тому числі
стоматологів, зубних техніків),
адвокатів, приватних нотаріусів,
аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків,
інженерів чи архітекторів та
помічників зазначених осіб або осіб,
зайнятих релігійною (місіонерською)
діяльністю, іншій подібній діяльності,
за умови якщо такі особи не є найманими
працівниками чи суб'єктами
підприємницької діяльності, які згідно
з абзацом другим пункту 1.8 цієї статті
прирівнюються до найманої особи.

Позивач є суб'єктом, що здійснює
незалежну професійну діяльність у
розумінні приписів п. 1.9 ст. 1 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб».

Закон України «Про податок з доходів
фізичних осіб» не містить окремих
положень, якими б регулювалися питання
оподаткування осіб, що здійснюють
незалежну професійну діяльність, та не
встановлює особливості їх
оподаткування. За таких обставин,
оподаткування таких осіб здійснюється
на загальних підставах відповідно до
положень цього Закону.

Згідно п. 1.3 Закону України «Про податок
з доходів фізичних осіб» доходом з
джерелом його походження з України є
будь-який дохід, одержаний платником
податку або нарахований на його
користь від здійснення будь-яких видів
діяльності на території України, у тому
числі, але не виключно, у вигляді,
зокрема, доходів від здійснення
незалежної професійної діяльності на
території України.

З урахуванням положень ст. 3
вищевказаного Закону об'єктом
оподаткування резидента є, зокрема,
чистий річний оподатковуваний дохід,
який визначається шляхом зменшення
загального річного оподатковуваного
доходу на суму податкового кредиту
такого звітного року.

Відповідно до п. 4.1 ст. 4 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
загальний річний оподатковуваний
дохід складається з суми загальних
місячних оподатковуваних доходів
звітного року, а також іноземних
доходів, одержаних протягом такого
звітного року.

За таких обставин, для фізичних осіб, в
тому числі й тих, що здійснюють
незалежну професійну діяльність,
об'єктом оподаткування є сума
отриманого протягом звітного року
доходу, зменшена на суму податкового
кредиту, у разі його наявності. Інших
підстав для зменшення суми отриманого
протягом року доходу Законом України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
не передбачено.

Податковий кредит є сумою (вартістю)
витрат, понесених платником
податку-резидентом у зв'язку з
придбанням товарів (робіт, послуг) у
резидентів-фізичних або юридичних осіб
протягом звітного року (крім витрат на
сплату податку на додану вартість та
акцизного збору), на суму яких
дозволяється зменшення суми його
загального річного оподатковуваного
доходу, одержаного за наслідками
такого звітного року, у випадках,
визначених цим Законом (п. 1.16 ст. 1
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб»).

Згідно ст. 5 Закону України «Про податок
з доходів фізичних осіб» підстави для
нарахування податкового кредиту із
зазначенням конкретних сум
відображаються платником податку у
річній податковій декларації.

Підпунктом 5.3.5 п. 5.3 ст. 5 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
визначено, що платник податку має право
включити до складу податкового кредиту
звітного року, окрім іншого, суму
витрат платника податку на сплату за
власний рахунок страхових внесків,
страхових премій та пенсійних внесків
страховику-резиденту, недержавному
пенсійному фонду, установі банку за
договорами довгострокового
страхування життя, недержавного
пенсійного забезпечення, за пенсійним
контрактом з недержавним пенсійним
фондом, а також внесків на банківський
пенсійний депозитний рахунок, на
пенсійні вклади як такого платника
податку, так і членів його сім'ї першого
ступеня споріднення, яка не перевищує
(у розрахунку за кожний з повних чи
неповних місяців звітного податкового
року, протягом яких діяв договір
страхування).

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, позивачем у складі
здійснених ним протягом 2010 року витрат
відображено витрати в сумі 1 888,40 грн., що
є частиною сплачених позивачем коштів
в рахунок погашення страхових внесків
до пенсійного фонду. Сплату коштів в
сумі 1 888,40 грн. підтверджено наявними в
матеріалах справи копіями квитанцій
№ 192/297 від 05.01.2010, № 99/159 від 30.03.2010.

Суми погашення страхових внесків,
включені платником податку до складу
податкового кредиту у відповідності до
пп. 5.3.5 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб»,
відображено позивачем у наданій до
податкової інспекції декларації про
доходи за 2010 рік, як то передбачено пп.
5.1.2 п. 5.1 ст. 5 цього Закону, а тому
загальний річний оподатковуваний
дохід, визначений позивачем в сумі 10
900,00 грн., підлягає зменшенню на суму
витрат у розмірі 1 888,40 грн., що є
витратами, пов'язаними зі сплатою
страхових внесків до Пенсійного фонду
України.

За таких обставин, суди попередніх
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку про те, що об'єкт
оподаткування податком на доходи
фізичних осіб позивача за період з 01
січня 2010 року по 31 грудня 2010 року
складає 9 011,60 грн. та має визначатися
шляхом зменшення загального доходу в
розмірі 10 900,00 грн. на суму здійснених
витрат в розмірі 1 888,40 грн., що
підлягають включенню до складу
податкового кредиту згідно приписів
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб».

Відповідно до п. 7.1 ст. 7 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»,
ставка податку становить 15 відсотків
від об'єкта оподаткування, а тому сума
податку, що належить позивачем до
сплати за 2010 рік дорівнює 1 351,74 грн.,
замість самостійно визначеної
позивачем в декларації в сумі 1 017,41 грн.

Таким чином, сума заниженого позивачем
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб за 2010 рік складає
334,33 грн. (1 351,74 грн. - 1 017,41 грн.)

Отже, колегія суддів погоджується з
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій, які вказали на
правомірність збільшення грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб на 283,26 грн. за податковим
повідомленням-рішенням № від 11
серпня 2011 року та на безпідставність
заявлених позивачем вимог в цій
частині. В іншій частині позовні вимоги
задоволено правомірно.

Відповідно до частини 3 статті 220-1
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 220-1, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Краматорську
Донецької області залишити без
задоволення.

2. Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 20.12.2011 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 28.02.2012 у
справі № 2а-0570/18618/2011 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя(підпис)А.М. Лосєв
Судді:(підпис)Л.І. Бившева (підпис) Т.М.
Шипуліна