Справа № 813/4491/13-а
Суддя: Глушко І.В.
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2014 р.
Справа № 876/12478/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Глушка І.В.

суддів:
Макарика В.Я., Шинкар Т.І.

за участю секретаря судового
засідання: Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
18.09.2013 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до
Департаменту соціального захисту
населення Львівської обласної
державної адміністрації третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача -
Міжрайонний
реєстраційно-екзаменаційний відділ
управління Державної автомобільної
інспекції при управлінні Міністерства
внутрішніх справ України у Львівській
області про зобов'язання вчинити дії,-

встановив:

07.06.2013 року позивач - ОСОБА_1 звернувся в
суд із позовом до відповідача -
Департаменту соціального захисту
населення Львівської обласної
державної адміністрації третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача -
Міжрайонний
реєстраційно-екзаменаційний відділ
управління Державної автомобільної
інспекції при управлінні Міністерства
внутрішніх справ України у Львівській
області про зобов'язання вчинити дії.

Позивач свої вимоги мотивує тим, що
після смерті батька позивача ОСОБА_2
Департамент соціального захисту
населення Львівської ОДА відповідно до
Постанови Кабінету Міністрів України
№ 999 від 08.09.1997 року «Про затвердження
порядку забезпечення інвалідів
автомобілями» повинен зняти
автомобіль з балансового обліку та
надати позивачу дозвіл для
перереєстрації автомобіля на ім'я
ОСОБА_1

Однак Департамент соціального захисту
населення Львівської ОДА не визнає
права ОСОБА_1 на автомобіль після
смерті батька, про що свідчить лист
Головного управління від 07.02.2013 року №
10-1284.

Позивач просить суд зобов'язати
Департамент соціального захисту
населення Львівської ОДА зняти з
балансового рахунку автомобіль AUDI A-6
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, 1997 року
випуску, та надати ОСОБА_1 письмову
довідку для перереєстрації автомобіля
на його ім'я та зобов'язати МРЕВ УДАІ
УМВС України у Львівській області
провести перереєстрацію автомобіля
марки AUDI A-6 ідентифікаційний номер
НОМЕР_1, 1997 року виписку на ОСОБА_1

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 18.09.2013 р. у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції прийшов до
висновку, що доводи позивача, якими він
обґрунтовує свої позовні вимоги не є
підставами для зобов'язання
Департаменту соціального захисту
населення Львівської ОДА зняти з
балансового рахунку автомобіль AUDI A-6
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, 1997 року
випуску, та надати ОСОБА_1 письмову
довідку для перереєстрації на його ім'я
та зобов'язання МРЕВ УДАІ УМВС України
у Львівській області провести
перереєстрацію автомобіля марки AUDI A-6
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, 1997 року
випуску на ОСОБА_1, оскільки права та
обов'язки у членів сім'ї інваліда щодо
спірного автомобіля виникли після
смерті інваліда, а не в момент
забезпечення інваліда автомобілем,
застосуванню до спірних правовідносин
підлягає Порядок № 999 від 19 липня 2006
року. Отже, суд дійшов до висновку, що
позов є безпідставним, у задоволенні
позову слід відмовити у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду позивач оскаржив його в
апеляційному порядку. Вважає, що
оскаржувана постанова прийнята з
неповним з'ясуванням обставин, що мають
значення для справи, з помилковим
застосуванням норм матеріального
права, порушенням норм процесуального
права та підлягає скасуванню з підстав
викладених у апеляційній скарзі.
Просить скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову, якою
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги ОСОБА_1 посилається на ст.ст.4,5,11
ЦК України, Постанову Кабінету
Міністрів України № 999 від 08.09.1997 року
«Про затвердження порядку
забезпечення інвалідів автомобілями»
а також зазначає, що судом першої
інстанції безпідставно не взято до
уваги висновки ВССУ, ухвалу ВССУ
України від 27.07.2011р., не застосовано
норми цивільного кодексу, Рішення
Конституційного Суду України від 29
червня 2010 року № 17-рп/20, постанови
Верховного Суду України від 30 січня 2012
року у справі № 6-72 цс 11.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційну скаргу апелянта слід
залишити без задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи, наступні
обставини.

Так, у 2006 році ОСОБА_2 згідно з Порядком
забезпечення інвалідів автомобілями
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08.09.1997 року № 999,
отримав через Головне управління праці
та соціального захисту населення
Львівської ОДА автомобіль AUDI A-6
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, 1997 року
випуску, як гуманітарну допомогу.

ОСОБА_2 являється батьком ОСОБА_1, що
підтверджується наявною у матеріалах
справи Довідкою про склад сім'ї і
реєстрації місця проживання виданої
Львівським комунальним підприємством
№ 507 (а.с.9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_2 (а.с.28).

З листа Департаменту соціального
захисту населення ЛОДА від 07.02.2013 року
за №10-1284, адресованого ОСОБА_1,
вбачається: «Після смерті інваліда, -
дитини - інваліда автомобіль, визнаний
гуманітарною допомогою, яким інвалід
був забезпечений через органи
соціального захисту населення і
користувався менше 10 років, може бути
переданий у власність одному із членів
сім'ї за рішенням центрального органу
виконавчої влади, що реалізовує
державну політику у сфері соціального
захисту населення, за умови сплати
податків і зборів за ставками, діючими
на день здійснення митного оформлення
автомобіля. Якщо інвалід, дитина -
інвалід користувався автомобілем
більше 10 років, за бажанням членів його
сім'ї автомобіль може бути переданий у
їх власність безкоштовно. У разі
несплати членом сім'ї інваліда, дитина -
інваліда податків і зборів
(обов'язкових платежів) автомобіль
повертається ( вилучається) органами
соціального захисту населення у
порядку та на умовах, що визначаються
Кабінетом Міністрів України. Іншого
чинним законодавством не передбачено».

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, що виникли між
сторонами у справі, колегія суддів
виходить з наступного.

Згідно із частиною першою статті 58
Конституції України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Офіційне тлумачення вказаного
положення Конституції України
міститься в Рішенні Конституційного
Суду України від 9 лютого 1999 року N 1-рп/99,
відповідно до пункту 2 якого, дію
нормативно-правового акта в часі треба
розуміти так, що вона починається з
моменту набрання цим актом чинності і
припиняється втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце.

З огляду на викладені правові норми
судом першої інстанції вірно
встановлено, що у справі, яка
розглядається, такою подією (фактом) є
смерть інваліда ОСОБА_2

Слід зазначити, що Постанова Кабінету
Міністрів України «Про затвердження
Порядку забезпечення інвалідів
автомобілями» № 999 від 8 вересня 1997 року
була затверджена у зв'язку з прийняттям
Законів України: від 22 грудня 1995 року N
488 "Про внесення змін і доповнень до
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
та від 6 червня 1996 року N 230 "Про внесення
змін і доповнень до Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" - з метою
впорядкування забезпечення
автомобілями різних категорій
інвалідів і спрямований на захист
інтересів інвалідів.

Згідно з пунктом 37 Порядку № 999 від 8
вересня 1997 року (у редакції, чинній на
час прийняття рішення про надання
автомобіля ОСОБА_2) після смерті
інваліда автомобіль, яким він був
забезпечений безоплатно або на
пільгових умовах, залишається його
сім'ї та знімається з обліку в органах
соціального захисту населення.

Відповідно до ст. 5 ЦК України акти
цивільного законодавства регулюють
відносини, які виникли з дня набрання
ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має
зворотної дії у часі, крім випадків,
коли він пом'якшує або скасовує
цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше
і регулювалися актом цивільного
законодавства, який втратив чинність,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов'язків,
що виникли з моменту набрання ним
чинності.

Визнання закону таким, що втратив
чинність, припиняє його дію в повному
обсязі.

Частиною 4 статті 4 ЦК України
визначено, що актами цивільного
законодавства є також постанови
Кабінету Міністрів України.

Колегія суддів враховує, що Порядок від
8 вересня 1997 року був визнаний таким, що
втратив чинність, Постановою Кабінету
Міністрів України від 19 липня 2006 року.

З огляду на викладене, колегія суддів
поділяє висновок суду першої інстанції
про те, що питання про вилучення після
смерті інваліда, який помер у 2006 році,
автомобіля, отриманого ним як
гуманітарна допомога, повинно
вирішуватись на підставі
нормативно-правових актів, чинних на
час смерті інваліда.

У даному випадку, таким
нормативно-правовим актом є Постанова
Кабінету Міністрів України «Про
затвердження Порядку забезпечення
інвалідів автомобілями» № 999 від 19
липня 2006 року, відповідно до абз.7
пункту 41 якого (у редакції, чинній на
час смерті ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1.) після
смерті інваліда автомобіль, отриманий
як гуманітарна допомога, повертається
(вилучається) головному управлінню
соціального захисту і здається
підприємству, що здійснює заготівлю та
переробку металобрухту, або видається
в порядку черговості інваліду, який
перебуває на обліку. Такий інвалід
знімається з обліку на десятирічний
строк, визначений починаючи з дати
отримання автомобіля попереднім
інвалідом, з урахуванням строку його
експлуатації померлим.

Як наслідок, колегія суддів приходить
до висновку, що оскільки права та
обов'язки у членів сім'ї інваліда щодо
спірного автомобіля виникли після
смерті інваліда, а не в момент
забезпечення інваліда автомобілем,
застосуванню до спірних правовідносин
підлягає Порядок № 999 від 19 липня 2006
року. Відтак, суд першої інстанції
дійшов до вірного висновку, що у
задоволенні позовних вимог слід
відмовити у повному обсязі.

Згідно ч.1 ст.244-2 КАС України, рішення
Верховного Суду України, прийняте за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Вказана позиція узгоджується з
позицією Верховного Суду України
викладеною у постанові від 16.01.2013 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 159 КАС України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав
вказані вимоги процесуального закону,
оскільки до спірних правовідносин
вірно застосував норми матеріального
та процесуального права, що призвело до
ухвалення законного рішення, яке
скасуванню не підлягає.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
18.09.2013 р. по справі № 813/4491/13-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили, а у разі складення
ухвали в повному обсязі відповідно до
ст. 160 КАС України - з дня складення
ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
І.В. Глушко

Судді
В.Я. Макарик

Т.І. Шинкар

Ухвала складена в повному обсязі 16.09.2014
року.