Справа № 810/3724/14
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2014-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 810/3724/14
інстанції: Скрипка І.М.
Суддя-доповідач: Бєлова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

17 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Вівдиченко Т.Р.,

Міщука М.С.

при секретарі: Корінець Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС
України апеляційну скаргу Броварської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 09 липня 2014
року у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «АЛЖЕКО
Україна» до Броварської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «АЛЖЕКО Україна» звернулось до
Київського окружного
адміністративного суду з позовом про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
Броварської ОДПІ № від 21 лютого
2014 року.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 09 липня 2014
року позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеною
постановою, відповідачем подано
апеляційну скаргу, в якій просять
скасувати постанову Київського
окружного адміністративного суду від 09
липня 2014 року та прийняти нову
постанову, якою у задоволенні позову
відмовити, мотивуючи свої вимоги тим,
що судом порушено норми матеріального
та процесуального права.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити розгляд апеляційної скарги
за відсутності представників сторін.

Згідно з ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення
з'явившихся учасників процесу,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідачем було проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку правомірності нарахування
ТОВ «АЛЖЕКО Україна» бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість на розрахунковий рахунок за
листопад 2013 року.

За результатами перевірки складено Акт
№92/10-06-15-02-09/37739481 від 7 лютого 2014 року
(а.с.11-20), за висновками якого, на
переконання посадових осіб ДПІ,
товариством порушення положення
пункту 200.4 статті 200 Податкового
кодексу України, що призвело до
завищення суми бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість за листопад 2013 року у розмірі
365988,00 грн.

Такі висновки податковим органом
зроблені у зв'язку із неможливістю
встановити факт оплати податку на
додану вартість згідно виписок банку, в
яких зазначено призначення платежу
«передплата за митне оформлення».
Також вказано на неможливість
підтвердження факту оплати платником
товарів.

На підставі вказаного Акта перевірки
податковим органом прийнято податкове
повідомлення - рішення від 21 лютого 2014
року № (а.с.10), яким товариству
«АЛЖЕКО Україна» зменшено суму
бюджетного відшкодування із податку на
додану вартість у розмірі 365988,00 грн. та
нараховано штрафні санкції у сумі 182994,00
грн.

Зазначене повідомлення-рішення
оскаржувалось позивачем в порядку
адміністративного оскарження до
Головного управління Міндоходів у
Київській області та Міністерства
доходів і зборів України, за
результатами розгляду якими залишено
без змін (а.с.23-38).

ТОВ «АЛЖЕКО Україна» є юридичною
особою, зареєстроване виконавчим
комітетом Броварської районної
державної адміністрації Київської
області 24 червня 2011 року, основний вид
його діяльності - будівництво житлових
і нежитлових будівель (а.с.59-60).

З метою митного оформлення
імпортованого товару (конструкцій
будівельних збірних, з чорних металів:
адміністративно - диспетчерського
пункту для станції з виробництва
продуктів розділення повітря - 1 шт.,
складається з 22 окремих модульних
конструкцій типу SX 1), придбаного за
зовнішньоекономічним договором між
ТОВ «АЛЖЕКО с.р.о.» та ТОВ «АЛЖЕКО
Україна» від 5 грудня 2011 року №0512, 23
жовтня 2013 року позивачем до митного
органу подано митну декларацію
№100270000/2013/181856 (а.с.43-46).

На підтвердження сплати податку на
додану вартість при ввезенні названого
товару товариством надано банківську
виписку по рахунку за 17 жовтня 2013 року
(а.с.47) та платіжне доручення №2293 від 17
жовтня 2013 року (а.с.58).

ТОВ «АЛЖЕКО Україна» перерахувало на
рахунок Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів кошти у сумі 760000,00
грн., при цьому призначення платежу
вказано як передоплата за митне
оформлення митної декларації.
Відомості про таке перерахування за
митне оформлення відображено і в
бухгалтерському обліку товариства у
звіті по проводках за 2013 рік (а.с.70-72).

З митної декларації №100270000/2013/181856
вбачається наявність штампу митного
органу про завершення митного
оформлення пред'явленого для цього
товару на відповідній декларації. Крім
того, за даними цієї декларації сума
податку на додану вартість становить
582647,79 грн., мито - 138725,66 грн.

З Акту про звірення залишків сум коштів
передоплати на відповідному рахунку
митного органу між ТОВ «АЛЖЕКО
Україна» та Київською міжрегіональною
митницею Міндоходів станом на 1 січня
2014 року (а.с.69) вбачається, що позивачем
перераховано на рахунок митного органу
протягом 2013 року кошти у сумі 3630953 грн.,
при цьому на 31 грудня 2013 року наявний
залишок коштів передоплати у сумі 53633,96
грн.

На засвідчення факту оплати
імпортованого у жовтні 2013 року товару
представником ТОВ «АЛЖЕКО Україна»
подано завірені копії банківських
виписок по рахунку (а.с.73-74), платіжних
доручень в іноземній валюті (а.с.75-76),
інвойсу та митної декларації із
штампом відділу валютного контролю
відповідного уповноваженого на це
банку (а.с.77-78).

У податковій декларації з податку на
додану вартість за жовтень 2013 року
(а.с.39) позивачем відображено
податковий кредит у сумі 582648 грн. за
наслідками сплати податку на додану
вартість митним органам, а від'ємне
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту задекларовано у розмірі 365988
грн.

Показники вказаної декларації
враховувалися під час складання
декларації з податку на додану
вартість за листопад 2013 року (а.с.41-42), у
зв'язку із чим суму у 365988 грн. зазначено
як таку, що підлягає бюджетному
відшкодуванню.

Колегія суддів не приймає доводи
апеляційної скарги про правомірність
прийняття відповідачем спірного
податкового повідомлення-рішення, з
таких підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов виходив з того, що доводи
відповідача про завищення позивачем
суми бюджетного відшкодування податку
на додану вартість за листопад 2013 року
суперечать матеріалам справи.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198
Податкового кодексу України для
операцій із ввезення на митну
територію України товарів датою
виникнення права на віднесення сум
податку до податкового кредиту є дата
сплати податку за податковими
зобов'язаннями згідно із пунктом 187.8
статті 187 цього Кодексу, а для операцій
з постачання послуг нерезидентом на
митній території України - дата сплати
(нарахування) податку за податковими
зобов'язаннями, що були включені
отримувачем таких послуг до податкової
декларації попереднього періоду.

У пункті 187.8 статті 187 Податкового
кодексу України передбачено, що датою
виникнення податкових зобов'язань у
разі ввезення товарів на митну
територію України є дата подання
митної декларації для митного
оформлення.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив
у відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати виписки
податкової накладної.

Згідно зі статтею 201.12 Податкового
кодексу України у разі ввезення
товарів на митну територію України
документом, що посвідчує право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту, вважається митна декларація,
оформлена відповідно до вимог
законодавства, яка підтверджує сплату
податку.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200
Податкового кодексу України сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду (пункт 200.3 статті
200 Податкового кодексу України).

Якщо в наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з пунктом 200.1
цієї статті, має від'ємне значення, то:
а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг; б) залишок
від'ємного значення попередніх
податкових періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду (пункт 200.4 статті 200 Податкового
кодексу України).

Відповідно до статті 74 Митного кодексу
України імпорт (випуск для вільного
обігу) - це митний режим, відповідно до
якого іноземні товари після сплати
всіх митних платежів, встановлених
законами України на імпорт цих товарів,
та виконання усіх необхідних митних
формальностей випускаються для
вільного обігу на митній території
України.

Відповідно до пунктом 27 частини першої
статті 4 Митного кодексу України митні
платежі: мито; акцизний податок із
ввезених на митну територію України
підакцизних товарів (продукції);
податок на додану вартість із ввезених
на митну територію України товарів
(продукції).

Згідно з частиною 1 статті 297 Митного
кодексу України у разі ввезення
товарів на митну територію України
суми митних платежів, нараховані
органом доходів і зборів, підлягають
сплаті до Державного бюджету України
платником податків до або на день
подання органу доходів і зборів митної
декларації для митного оформлення,
крім випадків, якщо відповідно до цього
Кодексу товари ввозяться на митну
територію України із звільненням від
оподаткування митними платежами.

Згідно з частиною 5 статті 255 Митного
кодексу України митне оформлення
вважається завершеним після виконання
всіх митних формальностей, визначених
цим Кодексом відповідно до заявленого
митного режиму, що засвідчується
органом доходів і зборів шляхом
проставлення відповідних митних
забезпечень (у тому числі за допомогою
інформаційних технологій), інших
відміток на митній декларації або
документі, який відповідно до
законодавства її замінює, а також на
товаросупровідних та
товарно-транспортних документах у разі
їх подання на паперовому носії.

Відповідно до частини 8 статті 264
Митного кодексу України з моменту
прийняття органом доходів і зборів
митної декларації вона є документом, що
засвідчує факти, які мають юридичне
значення, а декларант або уповноважена
ним особа несе відповідальність за
подання недостовірних відомостей,
наведених у цій декларації.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 299
Митного кодексу України сплата митних
платежів може здійснюватися із
застосуванням авансових платежів
(передоплати). Авансовими платежами
(передоплатою) є грошові кошти, внесені
платником податків за власним бажанням
на рахунки, відкриті на ім'я органів
доходів і зборів в органах, що
здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів, як
попереднє грошове забезпечення сплати
майбутніх митних платежів. Кошти
авансових платежів не вважаються
митними платежами, доки особа, яка
внесла такі платежі, не зробить
розпорядження про це органу доходів і
зборів та не будуть виконані
відповідні митні формальності. З
моменту початку виконання таких митних
формальностей кошти авансових
платежів у сумі, на яку зроблено
розпорядження, не підлягають
використанню на будь-які інші цілі.
Після завершення митних формальностей
кошти у сумі, на яку зроблено
розпорядження, перераховуються
органом доходів і зборів до державного
бюджету. У разі відмови від завершення
митних формальностей сумі авансових
платежів, на яку зроблено
розпорядження, повертається статус
авансових платежів.

Таким чином, сплата митних платежів, у
томі числі і податку на додану
вартість, є обов'язковою передумовою
завершення митного оформлення і
випуску товару у вільний обіг.

Позивачем надано документи, що
підтверджують оплату товару, ввезеного
на територію України за досліджуваною
операцією та сплату відповідного
податку на додану вартість, а також те,
що сплата митних платежів у цьому
випадку здійснювалась із
застосуванням авансових платежів.

За вказаних обставин суд першої
інстанцій дійшов обґрунтованого
висновку щодо неправомірності
прийняття Броварської ОДПІ
податкового повідомлення-рішення
№ від 21 лютого 2014 року.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідачем як суб'єктом владних
повноважень не доведено правомірності
прийнятого ним рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що постанова
Київського окружного
адміністративного суду від 09 липня 2014
року відповідає нормам матеріального
та процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції,
викладених у зазначеній постанові, у
зв'язку з чим підстав для її скасування
не вбачається.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Броварської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 09 липня 2014
року - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 09 липня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів, відповідно до
вимог ст. 212 КАС України, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова Судді:Т.Р.
Вівдиченко, М.С. Міщук

Головуючий суддя
Бєлова Л.В.

Судді:
Вівдиченко Т.Р.

Міщук М.С.