Справа № 817/2111/14
Суддя: Кравчук Т.О.
Дата ухвалення: 2014-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/2111/14

10 вересня 2014 року м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Кравчук Т.О.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом

Товариства з обмеженою
відповідальністю фірми «Нострадамус»

до Рівненського обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності провизнання
протиправним та скасування рішення , -

ВСТАНОВИВ :

До Рівненського окружного
адміністративного суду звернулось
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Нострадамус" з
адміністративним позовом до
Рівненського обласного відділення
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності про
визнання протиправним та скасування
рішення від 10.04.2014 року №18 про
повернення коштів Фонду та
застосування фінансових санкцій за
порушення законодавства про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності у
сумі 6904,80 грн., з яких: 4603,20 грн. - витрати
на санаторно-курортне лікування, 2301,60
грн. - штраф за порушення порядку
використання страхових коштів Фонду.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що вважає Рішення
відповідача №18 від 10.04.2014 року
протиправним, оскільки згідно статті 47
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням» для
забезпечення відновлення здоров'я
застраховані особи та члени їх сімей
мають право на отримання
санаторно-курортного лікування,
оздоровлення у спеціалізованих
оздоровчих закладах, а «Порядком
отримання застрахованими особами і
членами їх сімей санаторно-курортного
лікування, що сплачується за рахунок
коштів Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності»,
затвердженого постановою Правління
Фонду від 25.02.2009 року №12, передбачено
поділ відповідної путівки для
спільного санаторно-курортного
лікування, зокрема, для двох
застрахованих осіб, що працюють на
одному підприємстві за умови
попереднього отримання письмового
погодження адміністрації
санаторно-курортного закладу та
терміну лікування кожної особи не
менше 12 діб. Оскільки поділ путівки на
санаторно-курортне лікування у
санаторії «Місхор», наданої директору
Товариства з обмеженою
відповідальністю фірми «Нострадамус»
ОСОБА_1, проведено з його дружиною
ОСОБА_2, яка також працює на
підприємстві позивача, при цьому курс
лікування кожного становив не менше 12
діб, при отриманні згоди
Здолбунівської міжрайонної виконавчої
дирекції Рівненського обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності та санаторію «Місхор»,
висновки відповідача про проведення
відповідного розподілу путівки з
порушенням норм законодавства у сфері
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності є хибними,
відтак оспорюване рішення є
протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідач проти позову заперечував,
подав суду письмові заперечення, у яких
зазначив, що винесене відповідачем
оспорюване рішення прийняте з
урахуванням усіх обставин та на
дотримання вимог законів та інших
нормативно-правових актів. Оскільки
при виділенні путівки на
санаторно-курортне лікування у
санаторій «Місхор» директору
Товариства з обмеженою
відповідальністю фірми «Нострадамус»
ОСОБА_1 та його дружині ОСОБА_2
позивачем порушено приписи пункту 4.9.,
4.11. «Порядку отримання застрахованими
особами та членами їх сімей
санаторно-курортного лікування, що
сплачується за рахунок котів Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності», затвердженого
постановою Правління Фонду від 25.02.2009
року №12, в частині прийняття комісією
із соціального страхування рішення
щодо виділення путівки ОСОБА_2, яка на
момент його прийняття не була
застрахованою особою Фонду, а також
порушення пункту 4.2. зазначеного
Порядку в частині виділення путівки на
оздоровлення у період, який не у повній
мірі співпадає з періодом надання
відпустки особі, оскільки термін
лікування має становити не менше 12 діб.
З таких підстав просив суд відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Про дату, час та місце судового
розгляду сторони були повідомлені
належним чином.

У призначений день і час сторони до
суду не з'явились.

До початку судового розгляду позивач
подав клопотання про розгляд справи
без участі представника позивача, в
клопотанні просив суд позов
задовольнити повністю.

Представник відповідача подав
клопотання про розгляд справи без його
участі.

За таких обставин суд відповідно до
частини четвертої статті 122 Кодексу
адміністративного судочинства України
ухвалою від 10.09.2014 року постановив
здійснити судовий розгляд справи у
порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та зібрані
докази, суд дійшов висновку, що позов не
підлягає задоволенню з таких підстав.

У березні 2014 року Здолбунівською
міжрайонною виконавчою дирекцією
Рівненського обласного відділення
Фонду проведено планову перевірку
позивача щодо правильності
нарахування, своєчасності сплати
страхових внесків та повернення
страхових коштів, використання
страхових коштів Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності.

В ході проведеної перевірки виявлено
порушення порядку використання
страхових коштів Фонду при видачі
путівки на санаторно-курортне
лікування, придбаної за рахунок коштів
Фонду, що зафіксовано актом перевірки
від 28.03.2014 року №004889. Зазначений акт
перевірки посадові особи
страхувальника відмовилися
підписувати та отримувати, у зв'язку із
чим працівниками Фонду 28.03.2014 року
складено Акт про відмову від підпису.
Акт відмови від підпису разом з Актом
перевірки від 28.03.2014 року надіслано
позивачу 31.03.2014 року рекомендованим
листом з повідомленням про вручення,
який позивач отримав 03.04.2014 року. За
висновком акту перевірки від 28.03.2014
року №004889 встановлено, що в порушення
пункту 3 частини 2 статті 27, статті 47
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням» та
пунктів 4.1, 4.2 «Порядку отримання
застрахованими особами та членами їх
сімей санаторно-курортного лікування,
що сплачується за рахунок котів Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності», затвердженого
постановою правління Фонду від 25.02.2009
року №12, позивачем неправомірно
витрачено коштів Фонду в сумі 4603,20 грн.

За наслідками проведеної перевірки
директором виконавчої дирекції
Рівненського обласного відділення
Фонду прийнято Рішення про повернення
коштів Фонду та застосування
фінансових санкцій за порушення
законодавства про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування з
тимчасовою втратою працездатності від
10.04.2014 року №18, яким зобов'язано
страхувальника у десятиденний термін
від дня його отримання повернути кошти
в загальній сумі 6904,80 грн., з яких 4603,20
грн. - витрати на санаторно-курортне
лікування, проведені з порушенням
порядку використання страхових коштів
Фонду та 2301,60 грн. - штраф за порушення
порядку використання страхових коштів
Фонду.

23.04.2014 року позивачем подано до
Здолбунівської міжрайонної виконавчої
дирекції обласного відділення Фонду
скаргу на Рішення №18, яка залишена
органами Фонду без задоволення згідно
Рішення про результати розгляду скарги
за вихідним номером від 05.05.2014 року №619.

19.05.2014 року Позивачем подано до
виконавчої дирекції Рівненського
обласного відділення Фонду скаргу на
Рішення №18, яка залишена органами
Фонду без задоволення згідно Рішення
про результати розгляду скарги за
вихідним номером від 04.06.2014 року №07/1121.

Позивач звернувся до Виконавчої
дирекції Фонду (м. Київ) із скаргою про
перегляд та скасування Рішення №18, в
задоволенні якої відмовлено згідно
Рішення №340 від 09.07.2014 року.

Не погоджуючись з рішенням органу
Фонду в частині повернення коштів та
накладення штрафу позивач звернувся до
суду

Надаючи правову оцінку діям Фонду щодо
прийняття спірного Рішення №18, суд
виходить з наступного.

Судом встановлено, що при фіксуванні
порушення порядку використання
страхових коштів Фонду по путівці
посадові особи Фонду виходили з того,
що позивач є страхувальником Фонду,
який відповідно до пункту 3 частини 2
статті 27 Закону України від 18.01.2001 року
№2240-ІІІ «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням» зобов`язаний
надавати та оплачувати застрахованим
особам у разі настання страхового
випадку відповідний вид матеріального
забезпечення та соціальних послуг
відповідно до цього Закону.

В свою чергу, частинами 1, 2 статті 47
Закону України від 18.01.2001 року №2240-ІІІ
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»
встановлено, що для забезпечення
відновлення здоров'я застрахована
особа та члени її сім'ї мають право на
отримання санаторно-курортного
лікування, у межах асигнувань,
установлених бюджетом Фонду на
зазначені цілі, та в порядку і на
умовах, визначених правлінням Фонду.
Надання послуг застрахованим особам,
пов'язаних з санаторно-курортним
лікуванням, здійснюється за наявності
медичних показань.

Постановою правління Фонду від 25.02.2009
року №12 затверджений «Порядок
отримання застрахованими особами та
членами їх сімей санаторно-курортного
лікування, що сплачується за рахунок
коштів Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності»
(далі - Порядок №12). Зазначений Порядок
зареєстрований у Міністерстві юстиції
України від 14.04.2009 року за номером 339/16355.

Судом встановлено, що на підставі
довіреності Товариства з обмеженою
відповідальністю фірми «Нострадамус»
від 03.07.2013 року №38, за накладною №0126 від
03.07.2013 року Здолбунівською міжрайонною
виконавчою дирекцією Рівненського
обласного відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності видано путівку в
санаторій «Місхор» для лікування
органів дихання №156374 на 21 календарний
день, дата заїзду по путівці - 12.07.2013
року, вартість путівки - 5754,00 грн.

Відповідно частини 3 статті 50 Закону
України від 18.01.2001 року №2240-ІІІ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»
рішення про надання соціальних послуг
(видачу путівки) приймає комісія із
соціального страхування, що
створюється на підприємстві. Пунктом
4.1. Порядку №12 також визначено, що
рішення про виділення путівки
застрахованій особі приймає комісія із
соціального страхування підприємства
на підставі особистої заяви та довідки
для одержання путівки форми 070/о.

Таким чином, встановлено, що путівка
№156374 виділена ОСОБА_1 (директор) та
ОСОБА_2 (касир), які є чоловіком та
дружиною на підставі довідки №90, заяви
від 01.07.2013 року. Виділення путівки
зафіксовано протоколом засідання
комісії із соціального страхування №1
від 01.07.2013 року. При цьому, судом
встановлено, що на момент написання
протоколу комісії №1 від 01.07.2013 путівки
№156374 Товариство з обмеженою
відповідальністю фірма «Нострадамус»
ще не мало, оскільки отримана від Фонду
вона була лише 03.07.2014 року, відповідно
виділяти таку путівку 01.07.2013 року не
було законних підстав.

Крім того, протокол №1 підписаний
трьома членами комісії із соціального
страхування - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
хоча згідно табелю обліку робочого
часу за липень 2013 року ОСОБА_6 з 01.07.2013
року перебував у відпустці.

Крім того, судом встановлено, що
директор ОСОБА_1 01.07.2013 року звернувся
із заявою до голови комісії із
соціального страхування про виділення
йому путівки в санаторій «Місхор» та
надав довідку для отримання путівки
форми 070/0 від 01.07.2013 року на своє ім'я.
Прохання про поділ путівки між ОСОБА_1
та ОСОБА_2 в заяві про виділення путівки
відсутнє.

Пунктом 4.9 Порядку №12 передбачено
право прийняття рішення комісією
соціального страхування щодо
виділення путівки згідно з медичними
показаннями для спільного
санаторно-курортного лікування
чоловіка, дружини, які працюють на
цьому підприємстві. Перевіркою в свою
чергу, встановлено, що довідка ф.070/о
щодо ОСОБА_2 відсутня.

Таким чином, судом встановлено, що
комісія приймаючи рішення про
виділення путівки придбаної за рахунок
коштів Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності
ОСОБА_2 порушила вимоги п. 4.9. Порядку
№12.

Згідно пункту 4.11. Порядку №12 комісія із
соціального страхування приймає
рішення про поділ путівки для
спільного лікування, за умови
попереднього отримання письмового
погодження адміністрації
санаторно-курортного закладу і терміну
лікування кожної особи не менше 12 діб.
Відповідачем суду надано копію
письмового погодження
санаторно-курортного закладу на листах
позивача із відміткою пересилання за
допомогою факсимільного зв'язку лише
12.07.2013 року, що свідчить, що
попереднього письмового погодження із
санаторно-курортним закладом про поділ
путівки не відбулося.

Таким чином, комісія приймаючи рішення
про виділення путівки на двох осіб та
її поділ порушила вимоги п. 4.11. Порядку
№12.

Крім того, судом досліджено копію
наказу від 02.07.2013 року №14, яким ОСОБА_2 -
дружина ОСОБА_1, прийнята на роботу в
Товариство з обмеженою
відповідальністю фірму «Нострадамус»
касиром, тобто уже після виділення
путівки.

Таким чином, комісія приймаючи 01.07.2013
року рішення про виділення путівки та
її поділ для спільного лікування
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 порушила вимоги п. 4.9
та п. 4.11. Порядку №12, оскільки, прийняла
рішення щодо особи, яка на момент
прийняття рішення не була
застрахованою особою Фонду, бо
прийнята вона на роботу була лише 02.07.2013
року.

Пунктом 4.2. Порядку №12 встановлено, що
комісія із соціального страхування за
основним місцем роботи приймає рішення
щодо виділення путівки в період
відпустки застрахованої особи.

Видаючи путівку з датою заїзду з 12.07.2013
року та враховуючи, що в разі її поділу
на двох осіб термін лікування кожної
особи має становити не менше 12 діб,
комісія із соціального страхування
порушила п. 4.2. Порядку №12, оскільки,
термін лікування мав становити з 12.07.2013
року по 23.07.2013 року (включно), а
відпустка ОСОБА_2 надана з 11.07.2014 року по
20.07.2014 року, згідно наказу №12 від 10.07.2013
року, що підтверджується також копією
табелю обліку робочого часу за липень
місяць 2013 року, який наданий
Відповідачем.

При цьому, судом встановлено факт, що
наказом від 10.07.2013 року №12 ОСОБА_2 було
надано відпустку без збереження
заробітної плати з 11.07.2014 року по 20.07.2014
року. Тобто прийнята на роботу ОСОБА_2
була наказом №14 від 02.07.2014 року, а
відпустка їй була надана наказом №12
від 10.07.2014 року.

Таким чином, під час проведення
перевірки працівниками Здолбунівської
міжрайонної виконавчої дирекції Фонду
та, в свою чергу, директором
Здолбунівської міжрайонної виконавчої
дирекції Фонду при прийнятті спірного
Рішення №18 чітко дотримано вимоги
законів України та інших
нормативно-правових актів, які
прийняті на їх виконання.

Рішення №18 прийняте з урахуванням усіх
обставин, що мали значення при його
прийнятті, а дії працівників Фонду є
безсторонніми, добросовісними та
своєчасними.

В силу вимог частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд приходить до висновку, що доводи,
якими позивач обґрунтовував свої
вимоги є безпідставними,
необґрунтованими та такими, що не
відповідають дійсним обставинам
справи та чинному законодавству
України, оскільки спростовуються
вищевикладеним та наявними в справі
доказами. Натомість, відповідач
належними та допустимими доказами
довів правомірність вчинених дій, отже,
підстави для задоволення позову
відсутні.

Відповідно до частини 2 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз. Відповідач не надав суду
доказів понесення ним судових витрат,
тому підстави для присудження на його
користь судових витрат відсутні.

Згідно частини третьої статті 4 Закону
України від 08.07.2011 року №3674-VI «Про
судовий збір» під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору. Решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Так, під час подання позовної заяви до
суду позивачем сплачено 182,70 грн.
судового збору згідно квитанції №05410106
від 23.07.2014 року, що, враховуючи норми
частини другої статі 4 Закону України
від 08.07.2011 року №3674-VI "Про судовий збір",
становить 10 відсотків ставки
мінімального розміру судового збору за
подання до суду позовної заяви
майнового характеру. Таким чином, решта
суми судового збору підлягає стягненню
з позивача, що складає 1644,30 грн. (1827,00
грн. - 182,70 грн. = 1644,30 грн.).

Керуючись статтями 7, 8, 9, 14, 71, 86, 94, 158 - 163
Кодексу адміністративного судочинства
України, статтею 4 Закону України від
08.07.2011 року №3674-VI «Про судовий збір»,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені адміністративного позову
- відмовити.

Стягнути з позивача - Товариства з
обмеженою відповідальністю фірми
«Нострадамус» на користь Державного
бюджету України судовий збір у сумі 1644
(одна тисяча шістсот сорок чотири)
гривні 30 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через Рівненський окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Суддя
Кравчук Т.О.

Постанова не набрала законної сили

Згідно з оригіналом

Помічник судді
Приходько О.Г.