Справа № 2а-0370/793/11
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2014 р.
Справа № 36599/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Носа С. П.,

суддів -
Кухтея Р. В., Клюби В. В.;

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 07
квітня 2011 року в справі за позовом
ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Волинській області про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинення
дій, -

ВСТАНОВИВ:

28 березня 2011 року Волинським окружним
адміністративним судом зареєстровано
позовну заяву ОСОБА_1 до відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Волинській
області про визнання діяння
(бездіяльності) підрозділу примусового
виконання рішень відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Волинській
області щодо виконання постанови
Луцького міськрайонного суду про
зобов'язання Департаменту соціальної
політики Луцької міської ради надати
безпроцентну позику за новим місцем
проживання в розмірі 50 мінімальних
заробітних прав; зобов'язання
відповідача виконати постанову
Луцького міськрайонного суду від 08
травня 2009 року надати позику.

В обґрунтування вимог позовної заяви
зазначено, що реалізація прав позивача
на отримання позики не повинно
залежати від бюджетних асигнувань та
не може бути причиною невиконання
органами влади зобов'язань.

Ухвалою Волинського окружного
адміністративного суду від 01 квітня 2011
року замінено відповідача по справі
підрозділ примусового виконання
рішення ВДВС Головного управління
юстиції у Волинській області, на
належного відповідача Відділ ДВС
Головного управління юстиції у
Волинській області.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 07 квітня 2011
року в задоволенні позову відмовлено.

Зазначену постанову мотивовано тим, що
підрозділом примусового виконання
рішень ВДВС Головного управління
юстиції у Волинській області
вживаються заходи по примусовому
виконанні рішення Луцького
міськрайонного суду від 08 травня 2009
року, вчинені ВДВС дії відповідають
вимогам Закону України «Про виконавче
провадження».

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, позивачем - ОСОБА_1, подано
апеляційну скаргу до Львівського
апеляційного адміністративного суду, в
якій висловлено прохання скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою задовольнити позов.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги вказано, що державним
виконавцем підрозділу примусового
виконання рішень відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Волинській
області не вжито всіх заходів щодо
виконання рішення суду.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не прибули, про дату,
час і місце апеляційного розгляду були
повідомлені належним чином, а тому,
колегія суддів, відповідно до п. 2 ч. 1
ст. 197 КАС України, вважає можливим
проведення розгляду справи за їхньої
відсутності, в порядку письмового
провадження, за наявними у справі
матеріалами та на основі наявних у ній
доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
проаналізувавши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів не знаходить підстав для її
задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмету доказування. Докази, одержані
з порушенням закону, судом при
вирішенні справи не беруться до уваги.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно із ст. 86 КАС України суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження, як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Пунктом 1 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
відповідно до цього Закону підлягають
виконанню державною виконавчою
службою такі виконавчі документи:
виконавчі листи, що видаються судами, і
накази господарських судів, у тому
числі на підставі рішень третейського
суду та рішень Міжнародного
комерційного арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті.

Судом встановлено, що постановою
головного державного виконавця
другого ВДВС Луцького МУЮ Левковець
Т.В. 19 березня 2010 року відкрито
виконавче провадження по примусовому
виконанні виконавчого листа № 2а-223
виданого 15 березня 2010 року Луцьким
міськрайонним судом про зобов'язання
департамент соціальної політики
Луцької міської ради надати ОСОБА_1
безпроцентну позику за новим місцем
проживання на господарські
обзаведення в розмірі 50 мінімальних
заробітних плат на сім'ю зі строком
сплати до 15 років з моменту видачі
позики незалежно від часу евакуації,
відселення або самостійного
переселення.

З матеріалів справи вбачається, що 25
серпня 2010 року вищевказане виконавче
провадження постановою старшого
державного виконавця Другого відділу
ДВС Луцького МЮУ Пирогою С.С., було
зупинено та цього ж дня постановою
передано для виконання до підрозділу
примусового виконання рішень ВДВС
Головного управління юстиції у
Волинській області.

26 серпня 2010 року державним виконавцем
підрозділу примусового виконання
рішень ВДВС Головного управління
юстиції у Волинській області Максимець
Г.Г. винесено постанову про прийняття
до виконання виконавчого провадження.
Постановою від 24 листопада 2010 року
виконавче провадження з примусового
виконання виконавчого листа № 2а-223
було поновлено.

Статтею 75 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
після відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом,
що зобов'язує боржника вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення,
державний виконавець перевіряє
виконання рішення не пізніше ніж на
наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. У разі невиконання
зазначених вимог без поважних причин
державний виконавець накладає на
боржника штраф відповідно до статті 89
цього Закону і не пізніше п'яти робочих
днів з дня його накладення повторно
перевіряє стан виконання рішення.

Відповідно до вимог державного
виконавця Максимець Г.Г. № 4/7590 від 25
листопада 2010 року та № 4/8396 від 13 грудня
2010 року зобов'язано департамент
соціальної політики Луцької міської
ради надати в семиденний термін ОСОБА_1
безпроцентну позику та звернутися до
головного розпорядника коштів з
поданням про виділення коштів для
виконання рішення суду. Попереджено, що
в разі невиконання вимог державного
виконавця будуть застосовані штрафні
санкції.

Статтею 89 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
у разі невиконання без поважних причин
у встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання. У
разі повторного невиконання рішення
боржником без поважних причин
державний виконавець у тому ж порядку
накладає на нього штраф у подвійному
розмірі та звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

Даний порядок накладення штрафу
передбачений пунктом 10.2 Інструкції про
проведення виконавчих дій,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України № 74/5 від 15 грудня 1999
року.

Згідно ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець: здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.
Державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право накладати стягнення у
вигляді штрафу на фізичних, юридичних
та посадових осіб у випадках,
передбачених законом.

Як встановлено судом, постановами
державного виконавця Максимець Г.Г. від
13 грудня 2010 року накладено штраф на
департамент соціальної політики
Луцької міської ради в розмірі 340
гривень., та 13 січня 2011 року штраф в
розмірі 680,00 грн., оскільки боржником
рішення суду виконано частково, лише
щодо направлення поданням до головного
розпорядника про виділення коштів, а
безпроцентну позику позивачу на
надано.

Крім того судом встановлено, що 02
лютого 2011 року державний виконавець
звернулась з поданням вих. 4-33/433 до
прокуратури м. Луцька про притягнення
посадових осіб Департаменту
соціальної політики Луцької міської
ради до кримінальної відповідальності
в порядку ст. 382 КК України.

Що стосується вимоги позивача, щодо
зобов'язання відповідача виконати
рішення Луцького міськрайонного суду
від 08 травня 2009 року, то суд зазначає
наступне, що підставою для зобов'язання
суб'єкта владних повноважень вчинити
дії визначених Законом України «Про
виконавче провадження» є наявність
ряду обставин, протиправності дій чи
допущення бездіяльності, які
встановлено судом в діях відповідача
відсутні. Крім того, Кодексом
адміністративного судочинства України
суду не надано повноважень, щодо
покладення зобов'язань виконувати
рішення суду, оскільки такий обов'язок
покладений Конституцією та Законом
України «Про виконавче провадження».

Враховуючи вищевикладене, суд не
вбачає підстав для задоволення позову,
оскільки підрозділом примусового
виконання рішень ВДВС Головного
управління юстиції у Волинській
області вживаються заходи по
примусовому виконанні рішення
Луцького міськрайонного суду від 08
травня 2009 року, вчиненні ВДВС дії
відповідають вимогам Закону України
«Про виконавче провадження», тому
підстав для визнання дій протиправними
та зобов'язання вчинити дії, відсутні.

Узагальнюючи викладене, суд
апеляційної інстанції переконаний, що
судом першої інстанції надано належну
оцінку наявним у справі доказам, а їх
достатня кількість та взаємний зв'язок
у сукупності дали змогу суду першої
інстанції зробити вірний висновок про
наявність підстав для відмови в
задоволенні позову.

Враховуючи вищенаведене, суд
апеляційної інстанції визнає, що судом
першої інстанції, при вирішенні даного
публічно-правового спору, правильно
встановлено обставини справи та
ухвалено законне рішення з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, постанова суду першої інстанції
ґрунтується на повно, об'єктивно і
всебічно з'ясованих обставинах, доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують, тому
підстав для скасування постанови суду
першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 158-160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 07
квітня 2011 року в справі № 2а-793/11/0370 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Ухвала може бути оскаржена у
касаційному порядку, шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України,
протягом двадцяти днів з дня набрання
ухвалою законної сили.

Головуючий суддя:
С. П.
Нос

Судді:
В. В.
Клюба

Р. В.
Кухтей