Справа № 825/1915/14
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 825/1915/14
інстанції: Заяць О.В.
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

18 вересня 2014 року
м. Київ

колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого -
судді Земляної Г.В.

суддів
Межевича М.В., Старової Н.Е.

за участю
секретаря Тищенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 16 червня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України в м.Чернігові,
Головного управління Державної
казначейської служби України про
визнання дій протиправними,
зобов'язання видати подання та
стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду з
позовом до управління Пенсійного фонду
України в м. Чернігові, Головного
управління Державної казначейської
служби України в Чернігівській області
в якому просить визнати протиправними
дії управління Пенсійного фонду
України в м. Чернігові щодо відмови у
поверненні безпідставно сплаченого
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування з операції купівлі-продажу
нерухомого майна в розмірі 2017,51 грн.;
зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в м. Чернігові видати
подання до Головного управління
Державної казначейської служби
України в Чернігівській області про
повернення безпідставно сплаченого
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування з операції купівлі-продажу
нерухомого майна в розмірі 2017,51 грн.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 16 червня 2014
року у задоволенні позову відмовлено,
так як позивачем заявлено позовні
вимоги передчасно та порушено
процедуру повернення збору.

Не погоджуючись з прийнятою постановою
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі. В своїй
апеляційній скарзі апелянт
посилається на незаконність,
необґрунтованість та необ'єктивність
рішення суду, неповне з'ясування всіх
обставин, що мають значення для
вирішення справи, порушення судом норм
процесуального права, що є підставою
для скасування судового рішення

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а постанова суду
залишенню без змін, з наступних
підстав.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини справи, наданим
доказам дав правильну правову оцінку і
прийшов до обґрунтованого висновку про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, що
позивачем на підставі договору
купівлі-продажу квартири від 28.05.2014
року, посвідченого приватним
нотаріусом Чернігівського міського
нотаріального округу ОСОБА_3, придбано
у власність квартиру за адресою:
АДРЕСА_1, вартістю 149000,00 грн. Вказаний
договір купівлі-продажу квартири
зареєстрований в Державному реєстрі
правочинів, що підтверджується витягом
від 28.05.2014 року № 22250435 (а.с. 8).

Під час укладення договору
купівлі-продажу квартири, позивачем
був сплачений збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування у
розмірі 2017,51 грн. (1% її вартості).

Позивач стверджує, що він в усній формі
звернувся до Управління Пенсійного
фонду України в м. Чернігові з заявою
про повернення безпідставно сплачених
коштів в розмірі 2017,51 грн.,
обґрунтовуючи тим, що квартиру
придбано ним вперше.

Однак, відповідач в усній формі
відмовив у поверненні вказаних коштів
позивачу та пояснив позивачу, що йому
слід звернутися з відповідною заявою
та надати документи на підтвердження
придбання житла вперше.

Не погоджуючись з зазначеною усною
відмовою, позивач звернувся до суду з
вказаною позовною заявою.

Суд першої інстанції відмовляючи в
задоволенні позовних вимог прийшов до
висновку, що ОСОБА_2 не звертався з
письмовою заявою про повернення
сплаченого збору до Управління
Пенсійного фонду України в м. Чернігові
а отже позивачем не було дотримано
процедуру повернення коштів, а тому
відсутні підстави для задоволення
позовних вимог шляхом стягнення з
відповідача відповідної суми коштів.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції,
оскільки вони знайшли своє
підтвердження під час апеляційного
розгляду справи виходячи з наступного.

Пунктом 9 статті 1 Закону України "Про
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування", якій кореспондує пункт 15-1
Порядку сплати збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування з
окремих видів господарських операцій,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 03.11.1998 року № 1742
визначено, що платниками збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування є: підприємства, установи
та організації незалежно від форм
власності та фізичні особи, які
придбавають нерухоме майно, за
винятком державних підприємств,
установ і організацій, що придбавають
нерухоме майно за рахунок бюджетних
коштів, установ та організацій
іноземних держав, що користуються
імунітетами і привілеями згідно із
законами та міжнародними договорами
України, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України, а також
громадян, які придбавають житло і
перебувають у черзі на одержання житла
або придбавають житло вперше.

Таким чином, з контексту вищенаведених
норм випливає висновок про те, що
громадяни, які придбавають нерухоме
майно, зокрема, квартиру, вперше не є
платниками збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування, тобто,
звільнені від його сплати в розмірі 1 %
від вартості нерухомого майна
(квартири), зазначеної в договорі
купівлі-продажу такого майна.

При цьому важливою обставиною для
правильного вирішення питання про
необхідність сплати фізичною особою
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування від вартості нерухомого
майна, зазначеної в договорі
купівлі-продажу такого майна, є
встановлення факту придбання особою
житла вперше.

Відповідно до частини третьої статті 3
Закону України "Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування"
платники збору, визначені пунктами 6, 7, 9
і 10 статті 1 цього Закону, збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування сплачують до Державного
бюджету України у порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України. Ці кошти в
установленому порядку зараховуються
до державного бюджету і
використовуються згідно із законом про
Державний бюджет України.

Згідно абзацу 1 частини першої статті 43
Бюджетного кодексу України при
виконанні державного бюджету і
місцевих бюджетів застосовується
казначейське обслуговування бюджетних
коштів. Центральний орган виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері казначейського обслуговування
бюджетних коштів, забезпечує
казначейське обслуговування бюджетних
коштів на основі ведення єдиного
казначейського рахунку, відкритого у
Національному банку України.

Механізм виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників,
прийнятих судами, а також іншими
державними органами (посадовими
особами), які відповідно до закону
мають право приймати такі рішення,
визначає Порядок виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 03.08.2011 року № 845. ^

Так, пунктом 16 вказаного Порядку
визначено, що органи Казначейства за
судовими рішеннями про стягнення
надходжень бюджету здійснюють
безспірне списання коштів державного
та місцевих бюджетів, зокрема для
повернення надмірно та/або помилково
сплачених податків і зборів.

Порядок повернення коштів, помилково
або надміру зарахованих до державного
та місцевих бюджетів, затверджений
наказом Державного казначейства
України від 10 грудня 2002 р. N 226, визначає
процедури повернення коштів, помилково
або надміру зарахованих до державного
та місцевих бюджетів, а саме: податків,
зборів (обов'язкових платежів) та інших
доходів бюджету, коштів від повернення
до бюджетів бюджетних позичок,
фінансової допомоги, наданої на
поворотній основі, та кредитів, у тому
числі залучених державою або під
державні гарантії (далі - платежі).

Відповідно до пункту 5 Порядку,
повернення помилково або надміру
зарахованих до бюджету податків,
зборів (обов'язкових платежів) та інших
доходів бюджетів здійснюється за
поданням органів, що контролюють
справляння надходжень бюджету. Подання
надається до органу Державного
казначейства України за формою,
передбаченою відповідними спільними
нормативно-правовими актами
Державного казначейства України та
органів, що контролюють справляння
надходжень бюджету, з питань
повернення помилково або надміру
зарахованих до бюджету коштів, або в
довільній формі на офіційному бланку
установи, за підписом керівника
установи або його заступників
відповідно до їх компетенції з
обов'язковим зазначенням такої
інформації: обгрунтування
необхідності повернення коштів з
бюджету, найменування (П. І. Б.) платника,
ідентифікаційного коду за ЄДРПОУ або
реєстраційного номера облікової
картки платника податків з ДРФО, або
серії та номера паспорта (для фізичних
осіб, які через свої релігійні
переконання відмовляються від
прийняття реєстраційного номера
облікової картки платника податків та
офіційно повідомили про це відповідний
орган державної податкової служби і
мають відмітку у паспорті), суми
платежу, що підлягає поверненню, дати
та номера розрахункового документа,
який підтверджує перерахування коштів
до відповідного бюджету.

Подання в довільній формі надається
платником до органу Державного
казначейства України разом із його
заявою про повернення коштів з бюджету
та оригіналом або копією
розрахункового документа (квитанції,
платіжного доручення тощо), який
підтверджує перерахування коштів до
бюджету.

Заява про повернення коштів з бюджету,
яка подається до відповідного органу
Державного казначейства України,
складається платником у довільній
формі з обов'язковим зазначенням такої
інформації: причини повернення коштів
з бюджету, найменування (П. І. Б.)
платника, ідентифікаційного коду за
ЄДРПОУ, реєстраційного номера
облікової картки платника податків з
ДРФО, або серії та номера паспорта (для
фізичних осіб, які через свої релігійні
переконання відмовляються від
прийняття реєстраційного номера
облікової картки платника податків та
офіційно повідомили про це відповідний
орган державної податкової служби і
мають відмітку у паспорті), адреси та
номера контактного телефону, суми
платежу, що підлягає поверненню,
способу перерахування коштів з бюджету
- у безготівковій формі із зазначенням
реквізитів рахунку одержувача коштів
або готівкою шляхом оформлення чека чи
поштовим переказом на адресу,
визначену в цій заяві.

Як встановлено судом першої інстанції
та не спростовано апелянтом в суді
апеляційної інстанції, що, позивач
станом на час подання позовної заяви та
винесення судом першої інстанції
оскаржуваної постанови не звертався з
письмовою заявою про повернення
сплаченого збору до Управління
Пенсійного фонду України в м.
Чернігові, а отже позивачем не було
дотримано процедуру повернення коштів
передбачену абзацом 3 пунктом 5 Порядку
повернення коштів, помилково або
надміру зарахованих до державного та
місцевих бюджетів.

При цьому, колегія суддів зазначає, що
Порядок № 787 визначає процедури
повернення коштів, помилково або
надміру зарахованих до державного та
місцевих бюджетів, а саме: податків,
зборів (обов'язкових платежів) та інших
доходів бюджету, але його дія не
поширюється на повернення з бюджету
коштів за рішенням суду.

Тобто, Порядком № 787 передбачено
виключно досудове врегулювання
спірних правовідносин.

Виходячи з системного аналізу вказаних
норм права, колегія суддів прийшла до
висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню.

Надані суду апеляційної інстанції
документи, що позивач вже після
звернення до суду з даними позовом та
винесення оскаржуваного судового
рішення, на виконання вимог Порядку №787
звертався до відповідача з заявами,
колегією суддів не можуть бути
прийняті до уваги, так як ці документи є
новими по даній справі та їх не
існувало станом на час розгляду справи
судом першої інстанції. Відповідно до
ч.2 ст.195 КАС України суд апеляційної
інстанції може дослідити докази, які не
досліджувалися у суді першої
інстанції, за клопотанням осіб, які
беруть участь у справі, якщо визнає
обґрунтованим ненадання їх до суду
першої інстанції. Однак, як зазначено
позивачем та вбачається з матеріалів
справи станом на час звернення до суду
та винесення судом першої інстанції
рішення, вказаних документів не було,
оскільки позивач ще не звертався до
відповідача з заявою.

Крім того, з позовної заяви вбачається,
що позивач просить стягнути з
відповідача кошти в розмірі 2017,51 грн.,
однак, адміністративний суд не
наділений повноваженнями втручатися у
вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта
владних повноважень поза межами
перевірки за критеріями визначеними
статтею 2 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Таким чином, суд першої інстанції дав
належну оцінку всім обставинам справи,
які були на час розгляду справи та
вірно застосував законодавство, що
регулює ці правовідносини.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що
позивач на даний час має право
звернутись до суду з позовною заявою та
оскаржити відмову пенсійного органу в
повернення йому коштів.

Надані докази були оцінені судом
першої інстанції, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Крім того, було оцінено
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, що відповідає
вимогам ст. 86 КАС України.

З огляду на зазначене та беручи до
уваги достатній і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності колегія суддів
дійшла висновку, що викладені у
позовній заяві доводи позивача є
необґрунтованими та, відповідно, його
вимоги такими, що не підлягають
задоволенню.

При цьому апеляційна скарга не містить
посилання на обставини, передбачені
статтями 202 - 204 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за яких рішення суду підлягає
скасуванню.

Доводи, викладені заявником в
апеляційній скарзі були предметом
дослідження суду першої інстанції і не
знайшли свого належного підтвердження.

Вказані в апеляційній скарзі
процесуальні порушення не призвели до
неправильного вирішення справи і не є
підставою для скасування судового
рішення.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
вірно встановив фактичні обставини
справи, дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права, в зв'язку з чим
апеляційна скарга залишається без
задоволення, а постанова суду першої
інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення.

Постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 16 червня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів із дня
складання у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України у
порядку ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
Г.В.Земляна

Судді:
М.В. Межевич

Н.Е. Старова

Повний текст виготовлено 19 вересня 2014
року

Головуючий суддя
Земляна Г.В.

Судді:
Межевич М.В.

Старова Н.Е.