Справа № 524/4402/14-а
Суддя: Кривич Ж. О.
Дата ухвалення: 2014-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 524/4402/14-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2014 року. Автозаводський районний
суд м. Кременчука Полтавської області у
складі:

головуючого судді - Кривич Ж.О.

при секретарі - Власовій М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Кременчуці
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до виконавчого комітету
Автозаводської районної ради м.
Кременчука про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
дії, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2014 року до суду звернулась
ОСОБА_1 з позовом до виконавчого
комітету Автозаводської районної ради
м. Кременчука про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
дії.

Зазначала, що 19.07.2002 року його прийнято
на роботу до виконавчого комітету
Автозаводської районної ради м.
Кременчука на посаду спеціаліста ІІ
категорії відділу з надзвичайних
ситуацій та цивільного захисту
населення.

06.05.2010 року звільнилась із займаної
посади.

Просила визнати незаконними дії
виконавчого комітету Автозаводської
районної ради м. Кременчука в частині
виплат в 2010 році матеріальної допомоги
для вирішення соціально-побутових
питань не в розмірі середньомісячної
заробітної плати, як визначено в
колективному договорі, а в розмірі
посадового окладу.

Зобов'язати виконавчий комітет
Автозаводської районної ради м.
Кременчука нарахувати та виплатити за
2010 рік матеріальну допомогу для
вирішення соціально-побутових питань в
розмірі середньомісячної заробітної
плати, з урахуванням виплаченої в 2010
році суми матеріальної допомоги для
вирішення соціально-побутових питань.

У судове засідання позивач не
з'явилась, про час і місце розгляду
справи повідомлялась належним чином,
на адресу суду направила заяву, в якій
просить розгляд справи проводити без
її участі, позовні вимоги підтримує в
повному обсязі, просить задовольнити.

Представник відповідача - виконавчого
комітету Автозаводської районної ради
м. Кременчука - в судове засідання не
прибув, про час і місце розгляду справи
повідомлявся належним чином, надав
письмову заяву про слухання справи у
його відсутність проти позову
заперечував в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи,
встановив наступне.

Згідно ст. 43 Конституції України право
на своєчасне одержання винагороди за
працю захищається законом.

Відповідно ст. 233 КЗпП України
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про
оплату праці працівник має право
звернутися до суду з позовом про
стягнення належної йому заробітної
плати без обмеження будь-яким строком.

Стаття 238 КЗпП України встановлює, що
при розгляді трудових спорів у
питаннях про грошові вимоги, крім вимог
про виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи,
орган, який розглядає спір, має право
винести рішення про виплату
працівникові належних сум без
обмеження будь-яким строком.

Згідно ст. 33 Закону України "Про
державну службу" оплата праці
державних службовців повинна
забезпечувати достатні матеріальні
умови для незалежного виконання
службових обов'язків, сприяти
укомплектуванню апарату державних
органів компетентними і досвідченими
кадрами, стимулювати їх сумлінну та
ініціативну працю.

Заробітна плата державних службовців
складається з посадових окладів,
премій, доплати за ранги, надбавки за
вислугу років на державній службі та
інших надбавок. Посадові оклади
державних службовців установлюються
залежно від складності та рівня
відповідальності виконуваних
службових обов'язків.

Доплата за ранг провадиться відповідно
до рангу, присвоєного державному
службовцю.

Державним службовцям можуть
установлюватися надбавки за високі
досягнення у праці і виконання
особливо важливої роботи, доплати за
виконання обов'язків тимчасово
відсутніх працівників та інші надбавки
і доплати, а також надаватися
матеріальна допомога для вирішення
соціально-побутових питань.

Умови оплати праці державних
службовців, розміри їх посадових
окладів, надбавок, доплат і
матеріальної допомоги визначаються
Кабінетом Міністрів України.

Джерелом формування фонду оплати праці
державних службовців є Державний
бюджет України.

Скорочення бюджетних асигнувань не
може бути підставою для зменшення
посадових окладів, надбавок до них та
фінансування інших, передбачених цим
Законом, гарантій, пільг і компенсацій.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст.17 КАС
України, юрисдикція адміністративних
судів поширюється на публічно-правові
спори, зокрема, спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 18 КАС України
визначено, що місцевим загальним судам
як адміністративним судам підсудні
адміністративні справи, у яких однією
зі сторін є орган чи посадова особа
місцевого самоврядування, посадова чи
службова особа органу місцевого
самоврядування, крім тих, які підсудні
окружним адміністративним судам.

Частиною 3 ст. 18 КАС України
передбачено, що справи щодо оскарження
дій або бездіяльності посадових чи
службових осіб місцевих органів
виконавчої влади розглядаються і
вирішуються місцевим загальним судом
як адміністративним судом або окружним
адміністративним судом за вибором
позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Закон України "Про місцеве
самоврядування в Україні" від 21 травня
1997 року № 280/97-ВР (із змінами та
доповненнями) визначає систему та
гарантії місцевого самоврядування в
Україні, засади організації та
діяльності, правового статусу і
відповідальності органів та посадових
осіб місцевого самоврядування.

Стаття 1 Закону України "Про колективні
договори і угоди" визначає, що
колективний договір, угода укладаються
на основі чинного законодавства,
прийнятих сторонами зобов'язань з
метою регулювання виробничих, трудових
і соціально-економічних відносин і
узгодження інтересів працівників та
роботодавців.

У статті 5 Закону України "Про
колективні договори і угоди"
передбачено, що умови колективних
договорів і угод, укладених відповідно
до чинного законодавства, є
обов'язковими для підприємств, на які
вони поширюються, та сторін, які їх
уклали.

Умови колективних договорів або угод,
що погіршують порівняно з чинним
законодавством становище працівників,
є недійсними, і забороняється включати
їх до договорів і угод.

Забороняється включати до трудових
договорів умови, що погіршують
становище працівників порівняно з
чинним законодавством, колективними
договорами та угодами.

Підпунктом 3 пункту 2 постанови
Кабінету Міністрів України "Про
упорядкування структури та умов оплати
праці працівників апарату органів
виконавчої влади, органів прокуратури,
судів та інших органів" від 09 березня 2006
року №268, надано право керівникам
органів, зазначених у пункті 1 цієї
постанови, у межах затвердженого фонду
оплати праці надавати працівникам
матеріальну допомогу для вирішення
соціально-побутових питань та допомогу
для оздоровлення при наданні щорічної
відпустки у розмірі, що не перевищує
середньомісячної заробітної плати
працівника (місячного грошового
забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького складу).

Згідно з роз'ясненням Міністерства
праці та соціальної політики України
від 16 жовтня 2009 року №620/13/84-09, рішення
про надання такої матеріальної
допомоги приймається керівником
відповідного органу, виходячи з
обставин, викладених у заяві
працівника.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1
працювала у відповідача на посаді
спеціаліста ІІ категорії відділу з
надзвичайних ситуацій та цивільного
захисту населення з 19 липня 2002 року до 06
грудня 2010 року.

З листа виконавчого комітету
Автозаводської районної ради
м.Кременчука Полтавської області №
01-29/444 від 17.03.2014 року вбачається, що
посадовими особами місцевого
самоврядування було отримано
матеріальну допомогу на вирішення
соціально-побутових питань за 2010 рік
згідно кошторисних призначень в
листопаді 2010 року.

20 квітня 2010 року на загальних зборах
профспілкового комітету виконавчого
комітету Автозаводської районної ради
м. Кременчука та Автозаводської
районної ради м. Кременчука було
прийнято колективний договір на 2010 - 2013
роки.

Згідно п. 5.3. розділу 5 колективного
договору адміністрація
зобов'язувалася при наявності коштів
надавати матеріальну допомогу
працюючим в розмірі середньомісячної
заробітної плати на вирішення
соціально-побутових проблем.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Кодексу законів
про працю України при звільненні
працівника виплата всіх сум, що
належать йому від підприємства,
установи, організації, проводиться в
день звільнення.

Відповідачем було виплачено позивачу
матеріальну допомогу за 2010 рік в
розмірі не середньомісячної
заробітної плати, а в розмірі
посадового окладу.

Враховуючи наведені обставини, а також
виходячи з того, що відповідачем не
було доведено правомірність своїх дій
у здійсненні обчислення та виплати
позивачеві матеріальної допомоги на
вирішення соціально-побутових проблем
за 2010 рік в розмірі меншому від
середньомісячної заробітної плати, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. 30 Закону України "Про
місцеве самоврядування", ст.33 Закону
України "Про державну службу", ст.ст. 1, 5
Закону України "Про колективні
договори", Постановою КМ України від 09
березня 2006р. "Про упорядкування
структури та умов оплати праці
працівників апарату органів
виконавчої влади, органів прокуратури,
судів та інших органів" за №268, ст.ст. 216,
217, 233, 238 КЗпП України, ст. ст. 17, 18, 19, 69, 70,
94, 158-163, 167 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету
Автозаводської районної ради м.
Кременчука про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
дії - задовольнити.

Визнати незаконними дії виконавчого
комітету Автозаводської районної ради
м. Кременчука в частині нарахування та
виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги
для вирішення соціально-побутових
питань в 2010 році не в розмірі
середньомісячної заробітної плати, як
визначено в колективному договорі за
2010 - 2013 роки, а в розмірі посадового
окладу.

Зобов'язати виконавчий комітет
Автозаводської районної ради м.
Кременчука нарахувати та виплатити
ОСОБА_1 матеріальну допомогу для
вирішення соціально-побутових питань в
розмірі середньомісячної заробітної
плати за 2010 рік, з урахуванням
виплаченої суми матеріальної допомоги
для вирішення соціально-побутових
питань за 2010 рік.

Судові витрати віднести за рахунок
держави.

Постанова суду може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Автозаводський районний суд м.
Кременчука шляхом подання апеляційної
скарги на постанову суду протягом
десяти днів з дня її проголошення
ухвали, а особами, які не приймали
участь у розгляді справи в цей же
термін з дня отримання копії
постанови.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: