Справа № 2а-27/11
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2014-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

02 вересня 2014 року м.
Київ В/800/3825/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Кравцова О.В.,

Голяшкіна О.В.,

Єрьоміна А.В.,

Зайця В.С.,

Сороки М.О.,

розглянувши заяву ОСОБА_6 про перегляд
Верховним Судом України постанови
Вищого адміністративного суду України
від 15 травня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_6 до Головного управління
культури, туризму і охорони культурної
спадщини Чернігівської обласної
державної адміністрації про визнання
протиправним та скасування висновку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 звернувся з позовом до
Головного управління культури, туризму
і охорони культурної спадщини
Чернігівської обласної державної
адміністрації, в якому просив:

- визнати протиправним і скасувати
висновок від 14 вересня 2010 року № 3195-П
Головного управління культури, туризму
і охорони культурної спадщини
Чернігівської обласної державної
адміністрації із проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
площею 0, 0673 га у власність для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1;

- зобов'язати Головне управління
культури, туризму і охорони культурної
спадщини Чернігівської обласної
державної адміністрації погодити
проект із землеустрою щодо відведення
земельної ділянки площею 0, 0673 га у
власність для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1.

Постановою Ніжинського міськрайонного
суду Чернігівської області від 24 січня
2011 року позов задоволено повністю.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 листопада
2011 року постанову суду першої
інстанції скасовано, в задоволенні
позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 15 травня 2014 року постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 листопада
2011 року - залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням суду
касаційної інстанції, позивач подав до
Вищого адміністративного суду України
заяву про його перегляд Верховним
Судом України.

Із заяви вбачається, що позивач вказує
на неоднакове застосування судом
касаційної інстанції норм
матеріального права, а саме: статей 17, 18
Закону України «Про охорону культурної
спадщини».

На підтвердження неоднакового
правозастосування послалася на ухвали
Вищого адміністративного суду України
від 4 квітня 2007 року, від 30 вересня 2008
року.

Вивчивши заяву ОСОБА_6 та додані до неї
матеріали, суд не знаходить підстав для
допуску справи до провадження
Верховного Суду України з огляду на
таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 237 Кодексу адміністративного
судочинства України (далі - КАС
України), підставами для перегляду
можуть бути виключно неоднакове
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Постановою Вищого адміністративного
суду України від 15 травня 2014 року, про
перегляд якої ставить питання заявник,
суд касаційної інстанції залишив
рішення апеляційної інстанції без змін
з тих підстав, що статус пам'ятки виник
саме з моменту взяття його на облік
відповідно до розпорядження
Чернігівської обласної державної
адміністрації, а тому земельна ділянка
не підлягає передачі у приватну
власність.

З наданих ухвал Вищого
адміністративного суду України, на які
позивач посилається, як на підставу для
допуску справи до провадження
Верховного Суду України, не вбачається
неоднакового застосування одних і тих
самих норм матеріального права при
вирішенні спору у подібних
правовідносинах, оскільки спірні
правовідносини виникли за інших,
відмінних обставин. Так, у вказаних
рішеннях суд касаційної інстанції
прийшов до протилежного, ніж у рішенні,
яке позивач просить допустити до
перегляду Верховним Судом України,
висновку, оскільки даних щодо
віднесення спірної земельної ділянки
до категорії археологічної пам'ятки у
ході судового розгляду не здобуто, як і
не доведено і віднесення цієї
земельної ділянки до переліку об'єктів,
що не підлягають приватизації.

Подібність правовідносин означає,
зокрема, тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду (судів) касаційної
інстанції визначається обставинами
кожної конкретної справи.

Правовідносини між сторонами у
справах, за якими ухвалені перелічені
судові рішення, виникли з інших,
відмінних між собою, обставин, яким
надавалася правова оцінка, тобто такі
правовідносини не є подібними, в них
ухвалені різні судові рішення з
неоднаковим застосуванням норм
матеріального права, що виключає
можливість допуску справи до
провадження Верховного Суду України.

За таких обставин, у суду немає підстав
для допуску справи до провадження
Верховного Суду України для перегляду
судового рішення.

Керуючись статтями 235-240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити в допуску до провадження
Верховного Суду України справи за
позовом ОСОБА_6 до Головного управління
культури, туризму і охорони культурної
спадщини Чернігівської обласної
державної адміністрації про визнання
протиправним та скасування висновку.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді
Кравцов О.В.

Голяшкін О.В.

Єрьомін А.В.

Заєць В.С.

Сорока М.О.