Справа № 872/10999/13
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2014-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

12 серпня 2014 рокусправа № 1170/2а-3344/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Чепурнова Д.В.

суддів:
Поплавського В.Ю. Сафронової С.В.

за участю секретаря судового
засідання: Надточія В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

на постанову Кіровоградського
окружного адміністративного суду від
05 листопада 2012 року у справі за
адміністративним позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до
Новоукраїнської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області, за участю
прокуратури Кіровоградської області
про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 звернулась з вищевказаним
позовом до суду в якому, просила
скасувати податкові
повідомлення-рішення №000131710 від 09.08.11
та № від 09.08.11 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилалася на те, що висновки викладені
податковим органом в акті перевірки
про допущенні порушення, зроблені з тих
міркувань, що господарські операції з
ТОВ «Декларант ВД», ТОВ «Сервіспрінт»,
ПП «Піонер-Оптіма», ФОП ОСОБА_2, не
спричинили реального настання
юридичних наслідків. Вважає, що таке
рішення податкового органу є
безпідставним, оскільки всі
зобов'язання між ФОП ОСОБА_1 та її
контрагентами по договорам, що
досліджувалися податковим органом
виконані у повному обсязі та
підтверджуються належним чином
оформленими первинними документами.

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 05
листопада 2012 року позов було
задоволено частково. Скасоване
податкове повідомлення-рішення
Новоукраїнської міжрайонної державної
податкової інспекції № від 08.08.11
р., в частині визначення грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб за основним платежем у
сумі 1000 грн. Скасоване податкове
повідомлення-рішення Новоукраїнської
міжрайонної державної податкової
інспекції № від 08.08.11, в частині
визначення грошового зобов'язання з
податку на додану вартість у сумі 1 666,91
грн., з яких 1333,53 грн. - за основним
платежем, 333,38 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями. В решті позову
відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
ФОП ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просило постанову суду
скасувати та прийняти нове рішення
яким задовольнити позовні вимоги.
Вказує на те, що судом першої інстанції
не взято до уваги факт реальності
укладених угод з контрагентами
позивача що підтверджується належним
чином оформленими первинними
документами.

В письмових запереченнях на апеляційну
скаргу Новоукраїнська ОДПІ просить
відмовити у її задоволенні.

В судове засідання апеляційної
інстанції сторони не з'явились, про час
та місце слухання справи повідомлялися
належним чином, а тому відповідно до
ст. 41 КАС України фіксування судового
засідання не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає
виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
матеріалами справи підтверджено, що
податковим органом проведено планову
виїзну документальну перевірку
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків, зборів
(обов'язкових платежів) ФОП ОСОБА_1 за
період з 01.01.10 по 31.12.10, результати якої
оформлено актом №220/1710/НОМЕР_1 від 26.07.11
р.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем пп.7.4.5 п. 7.4 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість», в
результаті чого занижено податок на
додану вартість, що підлягає сплаті до
бюджету на суму 681 794,59 грн., в т.ч.: за
січень 2010 року на 88 833, 20 грн., за
вересень 2010 року на 175 000, 20 грн., за
жовтень 2010 року на 417 961,19 грн.; ст. 13
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян», в
результаті чого платникові податків
донараховано податку з доходів
фізичних осіб за 2010 рік на загальну
суму 511 345, 94 грн.

На підставі вказаного акту перевірки
податковим органом винесено податкові
повідомлення-рішення:

- № від 08.08.11, яким позивачці
згідно з пп.54.3.2 п.54.3 ст.54 Податкового
кодексу України та відповідно до п.123.1
ст.123 Податкового кодексу України, за
порушення пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
збільшено суму грошового зобов'язання
з ПДВ за основним платежем на суму 681 794,
59 грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями на суму 170 448, 65 грн., усього - 852
243, 24 грн.;

- № від 08.08.11, яким позивачці
згідно з пп.54.3.2 п.54.3 ст.54 Податкового
кодексу України, за порушення ст.13
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян»
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб за
основним платежем на суму 511 345, 94 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що
на підтвердження
фінансово-господарських відносин з ПП
«Піонер-Оптіма» надані копія накладної
б/н від 16.01.10 про поставку 110,515 тон
соняшника вартістю 248 858, 75 грн. без ПДВ,
копія податкової накладної б/н від 16.01.10
на суму ПДВ у розмірі 49 731,75 грн. та копія
квитанції до прибуткового касового
ордеру б/н від 16.01.10 на суму 298 390, 50 грн.

В той же час з пояснень директора ПП
«Піонер-Оптіма» - Чумаченка Р.В.
вбачається, що ніякого відношення до
діяльності вказаного підприємства не
має, фінансово-господарською
діяльністю від його імені не займався,
з ФОП ОСОБА_1 жодних взаємовідносин не
мав.

Крім того податкова накладна б/н від
16.01.10, виписана ПП «Піонер-Оптіма» на
адресу ПП ОСОБА_1, підписана особою
ОСОБА_4 Докази належності цієї особи до
ПП «Піонер-Оптіма» та наявності у неї
права на підписання податкових
накладних відсутні.

На підтвердження господарських
операцій з ТОВ «Сервіспрінт» щодо
придбання соняшника не надано доказів
оплати вказаного товару. У податкових
та видаткових накладних ТОВ
«Сервіспрінт» всупереч статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в України»,
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженим
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95 №88, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 05.06.95 за
№168/704 (далі - Положення №88), Порядку
заповнення податкової накладної,
затвердженого наказом ДПА України №165
від 30.05.97, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 23.06.97 за
№233/2037 ( далі Порядок 165), відсутнє
прізвище особи, яка брала участь у
здійсненні господарської операції і
уповноважена здійснювати постачання
товарів. Також у податкових накладних
відсутні такі обов'язкові реквізити,
передбачені Порядком № 165 як умови
поставки (посилання на договір, за
якими, за твердженням позивачки,
здійснювалася поставка), форму
проведених розрахунків.

Також не надано доказів оплати товару
по поставкам зернових культур від ТОВ
«Декларант ВД». Податкові накладні
виписані вказаним підприємствам в
супереч зазначеним вище статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в України»,
Положення № 88 та Порядку № 165, а саме не
містять прізвища особи, яка брала
участь у господарських операціях. Крім
того свідоцтво платника ПДВ № 100264257,
зазначене у них було анульоване ще
30.08.2010 року, в той час як операції по
вказаному контрагенту відбувалися вже
в жовтні 2010 року.

Крім того по поставці ячменю,
придбаного у ФОП ОСОБА_5 не надано
належних та достатніх доказів на
підтвердження транспортування
(перевезення) товарів, їх прийняття за
кількістю та якістю, виконання
вантажно-розвантажувальних робіт,
зберігання зерна, руху його по складу,
ведення складського обліку.

Відповідно до статті 13 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян», який
був чинним на момент виникнення
спірних правовідносин, оподаткуванню
підлягають доходи громадян, одержані
протягом календарного року від
здійснення підприємницької діяльності
без створення юридичної особи, а також
інші доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву. До
складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

Відповідно до п. 1.32 ст. 1 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» господарська діяльність -
будь-яка діяльність особи, направлена
на отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, у разі коли безпосередня участь
такої особи в організації такої
діяльності є регулярною, постійною та
суттєвою. Під безпосередньою участю
слід розуміти зазначену діяльність
особи через свої постійні
представництва, філіали, відділення,
інші відокремлені підрозділи, а також
через довірену особу, агента або
будь-яку іншу особу, яка діє від імені
та на користь першої особи.

До валових витрат виробництва та обігу,
відповідно до п. 5.1. ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» відносяться сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Відповідно до п.п. 5.2.1. п. 5.2. ст.. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» до складу валових витрат
включаються: суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Не включаються до складу валових
витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку (пп. 5.3.9. п.
5.3. ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»).

Таким чином згідно вказаної норми не
включаються до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»,
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Відповідно до частини першої статті 9
зазначеного Закону, підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення
господарської операції у податковому
обліку повинно здійснюватись
відповідно до її реального
економічного змісту на підставі
первинних документів бухгалтерського
обліку.

Відповідно до розділу 1 Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні, затверджених
наказом Міністерства транспорту
України N 363 від 14.10.97 р.,
товарно-транспортна документація -
комплект юридичних документів, на
підставі яких здійснюють облік,
приймання, передавання, перевезення,
здавання вантажу та взаємні розрахунки
між учасниками транспортного процесу,
а товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Згідно із п. п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних
Правил основними документами на
перевезення вантажів є
товарно-транспортні накладні та
дорожні листи вантажного автомобіля.
Дорожній лист вантажного автомобіля є
документом, без якого перевезення
вантажів не допускається. Оформлення
перевезень вантажів
товарно-транспортними накладними
здійснюється незалежно від умов оплати
за роботу автомобіля.
Товарно-транспортну накладну на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом Замовник
(вантажовідправник) повинен виписувати
в кількості не менше чотирьох
екземплярів. Після прийняття вантажу
згідно з товарно-транспортною
накладною водій (експедитор) підписує
всі її екземпляри. Перший екземпляр
товарно-транспортної накладної
залишається у Замовника
(вантажовідправника), другий -
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій і четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом), передається
Перевізнику.

Враховуючи однозначну необхідність
застосування облікового документа при
здійсненні вантажних перевезень,
використання товарно-транспортної
накладної є обов'язковим. Відсутність
чи неправильне оформлення
товарно-транспортних накладних має
наслідком, відповідно, відсутність
документального підтвердження
господарської операції та наявність
помилок у відображені результатів
господарської операції в обліку (як
бухгалтерському, так і податковому).

Факт отримання товару підлягає
встановленню в судовому процесі, як
юридичний факт, з яким закон пов'язує
виникнення права платника податку на
включення вартості придбаного товару
до складу валових витрат, про що вірно
зазначив суд першої інстанції.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
відсутність документів на
підтвердження транспортування
придбаних товарів від ТОВ «Декларант
ВД», ТОВ «Сервіспрінт», ПП
«Піонер-Оптіма», ФОП ОСОБА_2, до
позивача, актів приймання-передачі
товарів, довіреностей та інших
документів, які підтверджують
транспортування товару спростовують
факт передачі товару від цих
підприємств до позивача.

Як передбачено частиною 1 статті 21
Закону України «Про зерно та ринок
зерна в Україні», якість зерна та
продуктів його переробки, що
виробляються в Україні або ввозяться
на митну територію України, має
відповідати державним стандартам та
іншим нормативним документам.

В той же час позивачем не надано
доказів отримання від постачальників
зерна документів, які б підтверджували
його якість, зокрема посвідчень про
якість зерна на кожну партію, свідоцтв
про вміст пестицидів, токсичних
елементів та мікотоксинів на кожну
партію зерна, карантинних чи
фітосанітарних сертифікатів.

Також, не підтверджено приймання зерна
за кількістю, зокрема його зважування,
тоді як зміст первинних документів,
свідчить про те, що предметом поставки
були значні обсяги зерна.

Відповідно до пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону
№168/97 податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п.6.1 ст.6 та ст.8-1 цього
Закону, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до підпункту 7.4.5
пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» не
дозволяється включення до податкового
кредиту будь-яких витрат по сплаті
податку, що не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями, а при імпорті робіт
(послуг) - актом прийняття робіт (послуг)
чи банківським документом, який
засвідчує перерахування коштів оплату
вартості таких робіт (послуг).

Підпунктом 7.2.4 пункту 7.2 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» визначено, що право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку у порядку,
передбаченому статтею 9 цього Закону.

Пунктом 1.7 статті 1 Закону України «Про
податок на додану вартість» визначено,
що податковий кредит - сума, на яку
платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
Законом.

Згідно з підпункту 7.2.1 пункту 7.2 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», платник податку
зобов'язаний надати покупцю податкову
накладну, що має містити зазначені
окремими рядками: а) порядковий номер
податкової накладної; б) дату
виписування податкової накладної; в)
повну або скорочену назву, зазначену у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість; г)
податковий номер платника податку
(продавця та покупця); д) місце
розташування юридичної особи або місце
податкової адреси фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість; е) опис (номенклатуру)
товарів (робіт, послуг) та їх кількість
(обсяг, об'єм); є) повну або скорочену
назву, зазначену у статутних
документах отримувача; ж) ціну поставки
без врахування податку; з) ставку
податку та відповідну суму податку у
цифровому значенні; и) загальну суму
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку.

Відповідно до підпунктів 7.2.4, 7.2.6 пункту
7.2 статті 7 Закону України «Про податок
на додану вартість», право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку у порядку,
передбаченому статтею 9 цього Закону.
Податкова накладна видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Відповідно до пп. 7.5.1 п.7.5 ст. 7 Закону
№186/97 датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на доходи фізичних осіб, а
також податковий кредит для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас, за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на доходи
фізичних осіб або податкового кредиту
з податку на додану вартість навіть за
наявності формально складених, але
недостовірних документів або сплати
грошових коштів.

Як вірно зазначено судом першої
інстанції первинні документи надані
для перевірки не підтверджують саме
факту отримання товарно-матеріальних
цінностей від зазначених у акті
перевірки контрагентів.

Судом першої інстанції вірно
зазначено, що установлення факту
недійсності, в тому числі нікчемності
цивільно-правових правочинів, які
опосередковують відповідні
господарські операції, не є необхідною
умовою для визначення контролюючим
органом грошових зобов'язань платнику
податків, зважаючи на встановлену
відсутність реального вчинення цих
господарських операцій та відсутність
зв'язку між такими операціями та
господарською діяльністю платника
податків.

Наслідки порушення податкового
законодавства, зокрема у податковому
обліку, повинні застосовуватися
незалежно від того, чи визнані
відповідні цивільні чи господарські
зобов'язання недійсними, оскільки
відповідальність за порушення норм
податкового законодавства є
самостійним видом юридичної
відповідальності і застосовується
незалежно від відповідальності за
порушення правил здійснення
господарської діяльності.

А тому, відсутність судових рішень про
визнання недійсними (нікчемними)
укладених правочинів, не може
розглядатися як перешкода для
коригування (зменшення) податкового
кредиту позивача, з огляду на
встановлені порушення податкового
законодавства, що призвели до
виникнення грошових зобов'язань з
податку на доходи фізичних осіб та
податку на додану вартість.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
обставини справи підтверджено факт
здійснення ТОВ «Декларант ВД», ТОВ
«Сервіспрінт», ПП «Піонер-Оптіма», ФОП
ОСОБА_2, фіктивних господарських
операцій, які не надають позивачу
права на підставі податкових накладних
та інших первинних документів включати
будь-які суми до податкового кредиту та
валових витрат в зв'язку з тим, що вони
не підтверджують фактичного
здійснення операцій та їх товарність
між позивачем та вказаними
підприємствами.

Колегія суддів апеляційного суду
вважає, що в межах апеляційної скарги
порушень судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому апеляційну скаргу слід
відхилити, а оскаржуване судове
рішення залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206 КАС
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без
задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 05
листопада 2012 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили.

Головуючий:
Д.В. Чепурнов

Суддя:
В.Ю. Поплавський

Суддя:
С.В. Сафронова