Справа № 813/6082/13-а
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2014 р.
Справа № 876/12308/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого-судді:
Сапіги В.П.,

суддів:
Обрізка І.М., Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
10.09.2013 року у справі за позовом ОСОБА_1
до Пустомитівської районної державної
адміністрації, за участю третьої особи
ОСОБА_2 про визнання недійсним
розпорядження,-

В С Т А Н О
В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з
адміністративним позовом до
Пустомитівської районної державної
адміністрації про визнання недійсним
розпорядження № 1028 від 15.11.2012 р. «Про
створення прийомної сім'ї і
влаштування на виховання та спільне
проживання дитини-сироти ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1».

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
розпорядження не відповідає ст.1 Закону
України «Про охорону дитинства»,
Закону України «Про забезпечення
організаційно-правових умов
соціального захисту дітей-сиріт та
дітей, позбавлених батьківського
піклування», оскільки ними
передбачено, що повинна бути із
закладів для дітей-сиріт чи позбавлена
батьківського піклування, а ОСОБА_3 під
такі вимоги не підпадає. Крім того,
вважає, що законодавство вимагає, щоб
прийомні батьки взяли дитину на
проживання на власну житлову площу, а
ОСОБА_2 проживає навпаки в будинку
дитини-сироти ОСОБА_3 та є сторонньою
особою для останньої.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 10.09.2013 року
відмовлено в задоволенні позовних
вимог.

Позивач - ОСОБА_1 оскаржила зазначене
рішення та просить скасувати
постанову та прийняти нову про
задоволення позовних вимог.

При цьому апелянт обґрунтовує та
мотивує свої вимоги аналогічно
обґрунтуванням позовних вимог,
зокрема, в основному зазначає, що суд
першої інстанції не звернув увагу на
вимоги абз.15 ст. 1 Закону України «Про
охорону дитинства» тобто, що прийомна
сім»я - сім»я, яка добровільно взяла із
закладу для дітей-сиріт і дітей,
позбавлених батьківського піклування,
від 1 до 4 дітей на виховання та спільне
проживання.

ОСОБА_1, як тітка, виявила бажання
прийняти на себе опікунство над
сиротою.

Враховуючи те, що цю справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, а усі особи, які беруть участь
у справі, у судове засідання не прибули,
відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України
апеляційний розгляд проведено у
порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що в задоволенні
апеляційної скарги необхідно
відмовити з наступних мотивів.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, колегія суддів
врахувала наступні обставини справи та
норми чинного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі і в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з наступного.

Поняття дитина-сирота та дитина,
позбавлена батьківських прав надано в
ст.1 Закону України, від 26.04.2001 р. № 2402-III
"Про охорону дитинства". Дитина-сирота -
дитина, в якої померли чи загинули
батьки; діти, позбавлені батьківського
піклування - це діти, які залишилися без
піклування батьків у зв'язку з
позбавленням їх батьківських прав,
відібранням у батьків без позбавлення
батьківських прав, визнанням батьків
безвісно відсутніми або недієздатними,
оголошенням їх померлими, відбуванням
покарання в місцях позбавлення волі та
перебуванням їх під вартою на час
слідства, розшуком їх органами
внутрішніх справ, пов'язаним з
ухиленням від сплати аліментів та
відсутністю відомостей про їх
місцезнаходження, тривалою хворобою
батьків, яка перешкоджає їм виконувати
свої батьківські обов'язки, а також
діти, розлучені із сім'єю, підкинуті
діти, діти, батьки яких невідомі, діти,
від яких відмовились батьки, та
безпритульні діти.

Діти, які внаслідок смерті батьків,
позбавлення батьків батьківських прав,
хвороби батьків чи з інших причин
залишилися без батьківського
піклування, мають право на особливий
захист і допомогу з боку держави.
Сімейне виховання є пріоритетною
формою виховання дітей-сиріт, дітей,
позбавлених батьківського піклування.
У зв'язку з цим, Сімейним кодексом
України (надалі - СК України)
передбачено створення, зокрема,
прийомної сім'ї.

Відповідно до ст. 256-1 СК України
прийомна сім'я - сім'я, яка добровільно
взяла на виховання та спільне
проживання від одного до чотирьох
дітей-сиріт і дітей, позбавлених
батьківського піклування.

Визначення, запропоноване у ст. 256-1 СК
України, дещо відмінне від того
визначення, яке міститься в Законі
України "Про охорону дитинства". В ст. 1
даного Закону зазначено, що прийомна
сім'я - це сім'я, яка добровільно взяла
із закладів для дітей-сиріт і дітей,
позбавлених батьківського піклування,
від 1 до 4 дітей на виховання та спільне
проживання. З аналізу чинного
законодавства можна зробити висновок,
що дитина-сирота або дитина, позбавлена
батьківського піклування, перед
переходом до прийомної сім'ї перебуває
у дитячому закладі. Але в СК України
така умова прямо не встановлена.

Законом України від 13.01.2005 р. № 2342-IV "Про
забезпечення організаційно-правових
умов соціального захисту дітей-сиріт
та дітей, позбавлених батьківського
піклування" передбачено, що передача до
прийомної сім'ї - добровільне прийняття
за плату сім'єю або окремою особою, яка
не перебуває у шлюбі, із закладів для
дітей-сиріт і дітей, позбавлених
батьківського піклування, від одного
до чотирьох дітей на виховання та для
спільного проживання. Разом з тим, цим
же законом надано визначення прийомні
діти - діти-сироти і діти, позбавлені
батьківського піклування, влаштовані
до прийомної сім'ї; прийомні батьки -
подружжя або окрема особа, яка не
перебуває у шлюбі, які взяли на
виховання та для спільного проживання
дітей-сиріт та/або дітей, позбавлених
батьківського піклування.

В Положенні про прийомну сім'ю,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 565 від 26.04.2002 р.,
міститься більш повне визначення
прийомної сім'ї. Прийомна сім'я - це
сім'я або окрема особа, яка не перебуває
у шлюбі, яка добровільно за плату взяла
на виховання та спільне проживання від
одного до чотирьох дітей-сиріт та
дітей, позбавлених батьківського
піклування. Прийомні батьки - подружжя
або окрема особа, яка не перебуває у
шлюбі, які взяли на виховання та
спільне проживання дітей-сиріт і дітей,
позбавлених батьківського піклування.
Аналогічне визначення прийомної сім'ї
надано в ст. 256-2 СК України.

При цьому, суд першої інстанції
встановив і з цим погодились сторони,
що ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 року.
Матір'ю ОСОБА_3 є ОСОБА_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_3 року, а батьком - ОСОБА_5,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

ОСОБА_3 має двох рідних повнолітніх
сестер по матері - ОСОБА_6 та по батькові
- ОСОБА_7

ОСОБА_5 як військовослужбовець отримав
ордер на квартиру в 2003 року в с. Солонка
по вул. Повітряна, 2/1, виданий
Міністерством оборони України КЕЧ
Стрийського району. Згідно з ордером до
членів сім'ї наймача належать ОСОБА_8,
її донька від першого шлюбу ОСОБА_9 та
спільна донька ОСОБА_3 Саме ці особи
були зареєстровані в АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в цій
квартирі інші особи не зареєстровані.
Після смерті батьків там залишилась
проживати малолітня ОСОБА_3, сестра
ОСОБА_9 не проживає там з часу смерті
матері.

З приводу права користування даною
житловою площею між ОСОБА_9 та ОСОБА_2
існує майновий спір. ОСОБА_9 зверталась
до Пустомитівського районного суду з
позовом про усунення перешкод в
користуванні житловим приміщенням, а
ОСОБА_2 - з позовом про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням.

28.08.2012 року ОСОБА_1 як рідна тітка ОСОБА_3
по матері звернулась із заявою до
Пустомитівської райдержадміністрації
із заявою про призначення опікунства, а
також із такою заявою звертались рідна
сестра по батькові ОСОБА_7, рідна сестра
по матері ОСОБА_6 та ОСОБА_2, яка не є
родичем.

04.09.2012 року на засіданні
опікунської ради був присутній
психолог і сама дитина- ОСОБА_3 виявила
бажання залишитись проживати разом з
ОСОБА_2.

15.11.2012 року Пустомитівською районною
державною адміністрацією прийнято
розпорядження № 1028 від 15.11.2012 р. «Про
створення прийомної сім»ї і
влаштування на виховання та спільне
проживання дитини-сироти ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1».

Аналіз зазначених нормативних актів та
обставин справи дає привід вважати, що
створення прийомної сім'ї можливе не
виключно з дітей-сиріт, які перебувають
в закладах для дітей-сиріт та дітей,
позбавлених батьківського піклування.
Прийомна сім'я може утворюватися також
з дітей-сиріт, що не перебувають в
закладах для дітей-сиріт.

Окрім цього, необхідно погодитись з
думкою суду першої інстанції, що є
несправедливим обмежувати право
дитини-сироти жити у прийомній сім'ї
виключно з того, що в законодавстві
містяться деякі відмінності у
визначенні понять прийомна сім'я.
Формальні причини не можуть впливати
на забезпечення дитини сімейним
вихованням, створення для неї сім'ї, що
гарантовано як на національному рівні,
так і на міжнародному.

Будь-яке термінологічні обмеження чи
неточність в понятті прийомної сім'ї не
можуть тлумачитись як такі, що
обмежують чи скасовують права дитини,
зокрема на передання на виховання у
прийомну сім'ю.

Покликання апелянта на те, що ОСОБА_2 є
сторонньою особою, а вона є кровною
родичкою, тому переважне право на опіку
має саме вона є недоречним, оскільки
законодавство не встановлює виключних
вимог про встановлення опіки чи
піклування, передання дитини в
прийомну сім'ю особам, які перебувають
в сімейних, родинних відносинах. І це як
вбачається, спрямоване на забезпечення
саме інтересів дитини, адже головне не
наявність виключно таких відносин між
дитиною та опікуном, піклувальником,
прийомними батьками.

Стосовно доводів апелянта щодо того, що
дійсними намірами ОСОБА_2 є лише
заволодіти квартирою, в якій прописана
дитина, бо вона там і проживає, то такі
спростовуються наступним.

Відповідно до п. 3 Положення однією з
умов утворення прийомної сім'ї є те, що
прийомні батьки беруть за плату
прийомних дітей на власну житлову
площу за наявності відповідних
санітарно-гігієнічних та побутових
умов.

ОСОБА_2 не заперечує, що має власну
квартиру у м. Львові, але разом зі своїм
сином проживає в квартирі, де
зареєстрована дитина-сирота, оскільки
як зазначає остання так вирішила
Пустомитівська райдержадміністрація,
а не вона. В свою чергу, представник
Пустомитівської райдержадміністрації
таке рішення обґрунтував тим, що сирота
проживала в цій квартирі з обома
батьками з народження і з тою метою, щоб
зберегти її пам'ять, спогади пов'язані з
батьками вирішено залишити її
проживати там само. Тим більше, з
приводу цієї квартири існує майновий
спір між її родичами та ОСОБА_2 І щоб
зберегти за нею житло вирішено не
міняти їй місце проживання. На даний
час оформляються документи на
успадкування ОСОБА_3 вказаної квартири.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що
хоч Положенням і передбачено
проживання на житловій площі прийомних
батьків, проте така умова швидше
передбачена для тих випадків, коли
дитина немає житла, тому тут важливо зі
сторони прийомних батьків мати власну
житлову площу для можливості
забезпечити дитину житлом. ОСОБА_2 має
власне житло і в разі потреби може
забезпечити ОСОБА_3 житлом. Комісія з
питань захисту прав дитини також це
враховувала, адже особа, що бажає
створити прийомну сім'ю повинна
відповідати певним вимогам.

Опікунська рада враховувала
необхідність збереження житла за
малолітньою ОСОБА_3 і в умовах, коли
щодо квартири є спір між родичами та
ОСОБА_2, найкращим варіантом буде її
проживання у цій квартирі з останньою.
Такі міркування про інтереси дитини,
покладені в основу оскаржуваного
рішення.

Закон «Про забезпечення
організаційно-правових умов
соціального захисту дітей-сиріт та
дітей, позбавлених батьківського
піклування» передбачає, що місце
проживання дітей-сиріт і дітей,
позбавлених батьківського піклування
є місцезнаходження закладу для
дітей-сиріт та дітей, позбавлених
батьківського піклування, жиле
приміщення дитячого будинку сімейного
типу, прийомної сім'ї, опікунів або
піклувальників, житло, в якому дитина
проживає, інше житло. Тому, інше житло
не виключається.

Щодо покликання апелянта на вимоги ст. 1
Закону "Про охорону дитинства", яка
передбачає створення прийомної сім'ї з
дітей-сиріт, які перебувають у
відповідних закладах, як на підставу
скасування розпорядження, похідним
чого є вияв бажання також взяти ОСОБА_3
в свою сім'ю, позивач не звернула увагу
на те, що в такому разі остання не може
бути передана і їй в прийомну сім'ю. При
цьому прийомними батьками може бути як
подружжя, тобто особи, які перебувають
у шлюбі, так і особа, яка не перебуває у
шлюбі, які взяли для спільного
проживання та виховання дітей-сиріт і
дітей, позбавлених батьківського
піклування. І це цілком виправдано,
оскільки згідно із ч. 3, 4 ст. 3 СК
Україниправа члена сім'ї має і одинока
особа. Сім'я може бути створена на
підставі шлюбу, кровного споріднення,
усиновлення, а також на інших
підставах, не заборонених законом і
таких, що не суперечать моральним
засадам суспільства.

Згідно із п. 3 Положення про прийомну
сім'ю у разі утворення прийомної сім'ї
прийомні батьки беруть за плату
прийомних дітей на власну житлову
площу за наявності відповідних
санітарно-гігієнічних та побутових
умов; існує кількісне обмеження
прийняття у прийомну сім'ю дітей
вихованців, їх не може бути більше 4-х,
оскільки прийомною сім'єю є сім'я, в
якій проживає та виховується від
одного до чотирьох дітей-сиріт і дітей,
позбавлених батьківського піклування.

Відповідно до ст. 256-3 СК України, на
влаштування дитини-сироти і дитини,
позбавленої батьківського піклування,
до прийомної сім'ї потрібна згода
дитини, якщо вона досягла такого віку
та рівня розвитку, що може її висловити.
Згода дитини на її влаштування до
прийомної сім'ї з'ясовується службовою
особою закладу, в якому вона перебуває,
у присутності прийомних батьків і
представника органу опіки та
піклування, про що складається
відповідний документ.

Як було зазначено на засіданні
опікунської ради була присутня ОСОБА_3,
був і психолог з тією метою, щоб не
чинився жодний тиск на дитину, виявити
її справжні бажання проживати з тою чи
іншою особою.

Сторони не заперечили тієї обставини,
що певний час після смерті матері
ОСОБА_3 проживала разом з її батьком,
своїм сином в їхній квартирі. Тому
ОСОБА_3 вже звикла до ОСОБА_2

В даному випадку відповідачем
враховано волю дитини і цього не
заперечує сторона позивача.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд прийшов до обґрунтованого
висновку щодо відсутності підстав для
задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
апеляційну скаргу належить залишити
без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ст. 160, ст.197, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200,
ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд
апеляційної інстанції

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 10.09.2013 року
у справі №813/6082/13-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом 20-ти днів з дня
набрання ухвалою законної сили, а у
разі складення ухвали в повному обсязі
відповідно до ст.160 КАС України - з дня
складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя :
В.П.Сапіга

Судді:
Обрізко І.М.

Р.Б.Хобор