Справа № 820/11282/14
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2014-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2014 р.Справа № 820/11282/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Ральченка І.М.

Суддів: Бершова Г.Є. , Старостіна В.В. ,

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Харківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на Постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
26.06.2014р. по справі № 820/11282/14

за позовом Харківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів

до Приватного підприємства "САЛЬДО"

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

11.06.2014 року Харківське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернулося до суду із
позовом, у якому просило cтягнути з
Приватного підприємства "Сальдо" на
користь Харківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції
за незайняті робочі місця, призначені
для працевлаштування інвалідів, в сумі
7914,59 грн. та пені в розмірі 132,72 грн.

Харківський окружний адміністративний
суд постановою від 26.06.2014 року в
задоволенні позовних вимог відмовив.

Харківське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів подало
апеляційну скаргу, в якій просило
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою
задовольнити позов. В обґрунтування
вимог апеляційної скарги позивач
посилається на порушення судом першої
інстанції при прийнятті постанови норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. Зокрема, позивач вважає, що
відповідачем не були виконані вимоги
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" щодо
прийняття заходів для
працевлаштування інвалідів.

У відповідності до положень ст. 197 КАС
України, зазначена адміністративна
справа розглянута в порядку письмового
провадження.

Дослідивши матеріали справи колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на таке.

Як встановлено судовим розглядом,
згідно форми 10-ПІ "Звіту про зайнятість
та працевлаштування інвалідів" за 2013
рік середньооблікова чисельність
штатних працівників облікового складу
підприємства відповідача у 2013 році
становила 12 осіб, кількість інвалідів -
штатних працівників, які повинні
працювати на робочих місцях, створених,
відповідно до вимог Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів України" становить 0 осіб.

Відповідно до копій звітів відповідача
за формою 3-ПН за січень -липень 2013 року
та копії звітів за формою №3-ПН
"Звітність Інформація про попит на
робочу силу (вакансії) за серпень -
грудень 2013 року, які долучені до
матеріалів справи, відповідач
щомісячно інформував Ізюмський
міський районний центр зайнятості про
наявність вакансій, в тому числі
вакансій для інвалідів у кількості 1
вакансій - менеджер в оптовій торгівлі,
як це передбачено ст. 20 Закону України
"Про зайнятість населення".

Приймаючи рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачем були виконані вимоги
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" щодо
прийняття заходів для
працевлаштування інвалідів.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 та ч. 3 ст. 18 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
встановлено, що забезпечення прав
інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості. Підбір
робочого місця здійснюється переважно
на підприємстві, де настала
інвалідність, з урахуванням побажань
інваліда, наявних у нього професійних
навичок і знань, а також рекомендацій
медико-соціальної експертизи.
Підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Судовим розглядом встановлено, що
згідно форми 10-ПІ "Звіту про зайнятість
та працевлаштування інвалідів" за 2013
рік середньооблікова чисельність
штатних працівників облікового складу
підприємства відповідача у 2013 році
становила 12 осіб, кількість інвалідів -
штатних працівників, які повинні
працювати на робочих місцях, створених,
відповідно до вимог Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів України" становить 0 осіб.

Згідно до ч. 3 ст.18-1 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" державна служба
зайнятості здійснює пошук підходящої
роботи відповідно до рекомендації
МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації
та знань, з урахуванням його побажань.

Положеннями ч.1 та ч.2 ст. 19 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
передбачено, що для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця. Підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю,
самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу,
встановленого частиною першою цієї
статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів.

Відповідно до п.2 "Порядку подання
підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування ",
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України № 70 від 31 січня 2007
року, інформацію про наявність вільних
робочих місць (вакантних посад) для
працевлаштування інвалідів
роботодавці подають центру зайнятості
за місцем їх реєстрації як платників
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття за формою, затвердженою
Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом.

Аналізуючи наведені правові норми,
колегія суддів приходить до висновку,
що підприємства, установи, організації,
у тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, а також інформувати про таку
кількість створених робочих місць
органи працевлаштування інвалідів.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до копій звітів відповідача
за формою 3-ПН за січень -липень 2013 року
та копії звітів за формою №3-ПН
"Звітність Інформація про попит на
робочу силу (вакансії) за серпень -
грудень 2013 року, які долучені до
матеріалів справи, відповідач
щомісячно інформував Ізюмський
міський районний центр зайнятості про
наявність вакансій, в тому числі
вакансій для інвалідів у кількості 1
вакансій - менеджер в оптовій торгівлі,
як це передбачено ст. 20 Закону України
"Про зайнятість населення".

Отже, Приватне підприємство "Сальдо"
щомісячно інформуючи Ізюмський
міський районний центр зайнятості про
наявність вакансій, в тому числі
вакансій для інвалідів, діяло
відповідно до вимог чинного
законодавства України.

Стосовно посилання Харківського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
(апелянта) на те, що на підприємство
покладається обов'язок по самостійному
працевлаштуванню інвалідів, колегія
суддів зазначає наступне.

Враховуючи положення ст. 17 та ч. 1 ст.18
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
обов'язок з працевлаштування інвалідів
покладається як на роботодавців, так і
на органи державної служби зайнятості
населення. При цьому, обов'язок
підприємства щодо створення робочих
місць для інвалідів не супроводжується
його обов'язком підбирати інвалідів на
створені робочі місця.

Згідно з ч.1 ст. 20 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.
Положення цієї частини не поширюється
на підприємства, установи і
організації, що повністю утримуються
за рахунок коштів державного або
місцевих бюджетів.

Зі змісту вказаної правової норми
виходить, що у разі, якщо
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів на підприємстві
менша, ніж установлено нормативом,
підприємство повинно сплатити
відповідним відділенням Фонду
соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції.

Ч. 2 ст.218 Господарського кодексу
України встановлено, зокрема, що
учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

При цьому, в ст. 238 Господарського
кодексу України зазначено, що за
порушення встановлених законодавчими
актами правил здійснення
господарської діяльності до суб'єктів
господарювання можуть бути
застосовані уповноваженими органами
державної влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків.

Як встановлено судовим розглядом,
відповідач протягом 2013 р. подавав до
органу державної служби зайнятості
населення відповідні звіти про
наявність вакантних місць для
працевлаштування інвалідів,
підтвердженням чому є долучені до
справи звіти форми 3-ПН та інформація
Ізюмського міськрайоного центру
зайнятості.

Отже, Приватне підприємство "Сальдо"
виконало вимоги Закону України „Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" щодо створення
робочих місць для працевлаштування
інвалідів та прийняття заходів для
працевлаштування інвалідів шляхом
інформування органів працевлаштування
інвалідів про таку кількість створених
робочих місць.

За таких обставин справи колегія
суддів приходить до висновку про
відсутність підстав для застосування
до відповідача
адміністративно-господарських
санкцій, а тому санкції за незайняті
робочі місця, призначені для
працевлаштування інваліда у 2013 році у
сумі 7914,59 грн. та пені у сумі 132,72 грн. є
протиправними.

Таким чином, колегія суддів
погоджується із твердженням суду
першої інстанції, що відповідач
належними доказами довів факти вжиття
всіх необхідних заходів для
працевлаштування на товаристві
інвалідів

Отже, переглянувши постанову суду
першої інстанції, в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що при її прийнятті суд першої
інстанції у повному обсязі з'ясував
обставини справи і правильно
застосував до спірних правовідносин
норми матеріального та процесуального
права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Харківського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 26.06.2014р. по
справі № 820/11282/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Ральченко І.М.Судді
Бершов Г.Є. Старостін В.В.