Справа № 810/859/14-а
Суддя: Петрик І.Й.
Дата ухвалення: 2014-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
810/859/14-а Головуючий у
1-й інстанції: Панова Г.В.
Суддя-доповідач: Петрик І.Й.
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді: Петрика
І.Й.Суддів:Борисюк Л.П., Ключковича
В.Ю.,При секретарі судового
засідання:Валяєвій Х.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційними скаргами Товариства з
обмеженою відповідальністю «СлаВа» та
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 09
квітня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «СлаВа» до
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про скасування
податкових-повідомлень рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «СлаВа» пред'явило
позов до Васильківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області про скасування
податкових повідомлень-рішень від
22.01.2014 № , від 22.01.2014 № , від
22.01.2014 № , від 22.01.2014 № і від
22.01.2014 № .

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 09 квітня 2014
року позовні вимоги задоволено
частково. Визнано протиправними та
скасовано податкові
повідомлення-рішення від 22.01.2014 №
та № . В іншій частині позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції відповідач та позивач
звернулися з апеляційними скаргами, в
яких просять скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення яким: позивач просить позовні
вимоги задовольнити повністю,
відповідач просить у задоволені
позовних вимог позивачу відмовити. В
обґрунтування апеляційних скарг
апелянти вказують, що судом першої
інстанції неповно з'ясовано обставини,
що мають значення для справи, судове
рішення прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
скарг, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга відповідача
задоволенню не підлягає, апеляційна
скарга ТОВ «СлаВа» підлягає
задоволенню, а постанова суду -
скасуванню в частині з ухваленням
нового рішення у справі з таких
підстав.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 198, 202, п. 4 ч. 1ст. 4 КАС
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове
рішення, якщо визнає, що судом першої
інстанції порушено норми
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
відповідачем проведено документальну
планову виїзну перевірку ТОВ «СлаВа» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2011 по
30.06.2013, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011 по
30.06.2013, за результатами якої складено
Акт від 27.12.2013 № 1196/10-07-22-03-12/31292488.

Відповідно до зазначеного Акта,
податковий орган встановив порушення
позивачем: п. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4, п. 5.1, пп. 8.2.1,
пп. 5.2.7 п.5.2, пп. 5.5.1 п. 5.5 ст. 5, пп.7.9.1 та
пп.7.9.2 п.7.9 ст.7 Закону України від 28.12.1994
№ 334/94-ВР «Про оподаткування прибутку
підприємств», п. 135.1, пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135,
п. 141.1 ст. 141, пункту 3 підрозділу 4
Розділу XX «Перехідні положення»
Податкового кодексу України - занижено
податок на прибуток на загальну суму
257518,00 грн., в т.ч. по періодах: за 1
квартал 2011 року на суму 160767,00 грн., за
півріччя 2013 року на суму 96751,00 грн.; п. 4.1.6
п. 4.1 ст. 4, п. 5.1, пп. 5.2.1, пп. 5.2.7 п.5.2, пп. 5.5.1
п. 5.5 ст. 5, пп.7.9.1, пп.7.9.2 п.7.9 ст.7 Закону
України від 28.12.1994 № 334/94-ВР «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
п. 135.1, пп. 135.5.4 п. 135.5 ст, 135, п. 141.1 ст.141,
пункту 3 підрозділу 4 Розділу XX
«Перехідні положення» Податкового
кодексу України - завищено від'ємне
значення об'єкта оподаткування за 1
квартал 2011 року на суму 875140,00 грн., за 2-3
квартали 2011 року на суму 765326,00 грн., за 2-4
квартали 2011 року на суму 1080223,00 грн., за 1
квартал 2012 року на суму 1194156,00 грн., за
півріччя 2012 року на суму 473152,00 грн., за 3
квартали 2012 року на суму 562315,00 грн., за
2012 рік на суму 597309,00 грн., за півріччя 2013
року на суму 506068,00 грн.; п. 185.1 ст. 185, п. 187.1
ст. 187, п. 188.1 ст. 188 Податкового Кодексу
України - занижено податок на додану
вартість на загальну суму 1050363,00 грн., в
т.ч. по періодах: за січень 2011 року на
суму 1050363,00 грн.; п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187,
п. 188.1 ст. 188 Податкового Кодексу України
- завищено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість на загальну суму 235179,00 грн., в
т.ч. по періодах: за січень 2011 року на
суму 235179,00 грн.; п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187,
п. 188.1 ст. 188 Податкового Кодексу України
- завищено суму від'ємного значення з
податку на додану вартість на загальну
суму 6 458 грн., в т.ч. по періодах: за
березень 2011 року на суму 6458,00 грн.

У зв'язку з цим податковим органом
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 22.01.2014 №
, згідно з яким позивачу визначено
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість у сумі 1050364,00 грн., з них
1050363,00 грн. за основним платежем і 1,00
грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями, податкове
повідомлення-рішення від 22.01.2014 №
, згідно з яким позивачу зменшено
суму бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість за січень 2011
у сумі 235180,00 грн., з них 235179,00 грн. сума
завищення бюджетного відшкодування і
1,00 грн. штрафні (фінансові) санкції і
податкове повідомлення-рішення від
22.01.2014 № , згідно з яким позивачу
зменшено від'ємне значення суми
податку на додану вартість за березень
2011 у сумі 6458,00 грн.; № згідно з
яким позивачу зменшено суму від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток за 1 квартал 2011
року на суму 875140,00 грн., 2-4 квартали 2011
року на суму 1080223,00 грн., за 2012 рік на
суму 597068,00 грн. та за півріччя 2013 506068,00
грн., всього на суму 3058740,00 грн.; № ,
згідно з яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
прибуток підприємств у сумі 281706,75 грн.,
з них 257518,00 грн. за основним платежем і
24188,75 грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями.

Вважаючи прийняті відповідачем
податкові повідомлення-рішення
протиправними, позивач звернувся до
суду.

Виходячи з меж заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
чинного законодавства України та
матеріалів справи, суд першої
інстанції дійшов висновку про часткове
задоволення позовних вимог.

Із таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів погоджується
лише в частині задоволення позовних
вимог, а саме: скасування податкових
повідомлень-рішень від 22.01.2014 року №
та № із огляду на наступне.

Що стосується податкового
повідомлення-рішення від 22.01.2014 №
, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання з податку на
прибуток підприємств у сумі 281706,75 грн.
колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з Акта перевірки,
податковий орган вважає, що оскільки у
період з 01.01.2011 по 30.06.2013 ТОВ «СлаВа»
користувалось безоплатно земельною
ділянкою за адресою м. Васильків, вул.
Гоголя, 5, позивач отримав дохід.

Колегія суддів не приймає до уваги
твердження податкового органу,
оскільки відповідно до Державного акта
на право користування землею від 30.08.2001
І-КВ № 003550-66 постійним користувачем
зазначеної земельної ділянки є
Колективне підприємство
«Васильківська шкіряна фірма».

При цьому, відповідно до Акта
приймання-передачі від 01.12.2007 ТОВ
«СлаВа» передало у власність КП
«Васильківська шкіряна фабрика»
частку у статутному фонді вартістю
511401,44 грн., а КП «Васильківська шкіряна
фірма» передало ТОВ «СлаВа» право
користування на об'єкти нерухомості
загальна вартість яких складає 511401,44
грн., а саме - право користування
асфальтованими дорогами, проїздами і
під'їздами, залізобетонною огорожею,
водопроводом, каналізацією, лінією
електропередач.

Таким чином, позивач не отримував
доходи від безоплатного користування
земельною ділянкою. Позивач також не є
платником плати за землю, оскільки
відсутній об'єкт оподаткування.

Крім того, спірне податкове
повідомлення-рішення прийнято на
підставі підпункту 135.5.4 пункту 135.5
статті 135 Податкового кодексу України,
яка встановлює порядок визначення
доходів та їх склад. Зокрема,
відповідно до вказаного пункту до
інших доходів включають вартість
товарів, робіт, послуг, безоплатно
отриманих платником податку у звітному
періоді, визначена на рівні не нижче
звичайної ціни, суми безповоротної
фінансової допомоги, отриманої
платником податку у звітному
податковому періоді, безнадійної
кредиторської заборгованості, крім
випадків, коли операції з
надання/отримання безповоротної
фінансової допомоги проводяться між
платником податку та його
відокремленими підрозділами, які не
мають статусу юридичної особи.

Проте, відповідачем не доведено суду
належними доказами факт отримання
позивачем безоплатних послуг від КП
«Васильківська шкіряна фабрика».

Крім того, до податкового
повідомлення-рішення від 22.01.2014 №
були включені також суми, які були
визначені у зв'язку з неправомірним
невідсторнуванням відсотків, які були
приєднані до складу «тіла» кредита по
кредитному договору № CR 07-086/28-2 від
16.03.2007 та неправомірне формування
витрат в результаті реструктуризації
заборгованості.

При цьому, податковий орган не
заперечував ту обставину, що позивач
має право формувати витрати шляхом
віднесення до них відсотків за
користування кредитом, проте, дійшов
висновку, що оскільки операції з
безоплатної передачі інвестиційних
сертифікатів на суму 6460000,00 грн. є
недоцільними і не пов'язаними з
господарською діяльністю підприємства
у зв'язку із наявністю у підприємства
на відповідну суму простроченої
(непогашеної) заборгованості по «тілу»
кредиту і процентам по кредитного
договору № CR 07-086/28-2 від 16.03.2007.

Співвідношення вартості інвестиційних
сертифікатів по відношенню до суми
залучених кредитних коштів у
перевіряємому періоді становить 36,97% ((6
460 000 грн./17474162,92) грн. х 100%).

Таким чином, частка нарахованих
(сплачених) процентів за користування
кредитними коштами по договору № CR
07-086/28-2 від 16.03.2007, які пов'язані із
господарською діяльністю
підприємства, становить 63,03% від
загальної суми нарахованих (сплачених)
процентів по даному кредитному
договору.

Крім того, відповідач також встановив,
що позивачем до валових витрат було
віднесено відсотки за користування
кредитними коштами отриманими
відповідно до договору про надання
кредитної лінії СR 07- 086/28-2 від 16.03.2007.
Проте, на думку податкового органу
підприємством неправомірно
формувались витрати з урахуванням
реструктуризації заборгованості
банком. Так, як зазначає апелянт, якщо
банк списує заборгованість за
нарахованими процентами на умовах
збільшення на суму такої
заборгованості основної суми
фінансового кредиту, позичальник має
зменшити валові витрати на суму
нарахованих у попередніх періодах
відсотків шляхом відображення у рядку
05.2 декларації з податку на прибуток зі
знаком «-».

Однак, колегія суддів не погоджується
із зазначеними висновками податкового
органу з наступних підстав.

Як встановлено судом, придбання
інвестиційних сертифікатів у 2008 році
здійснювалось за рахунок внесків у
статутний капітал ТОВ «СлаВа», що
зокрема, відображено у наданих
позивачем суду зведеній таблиці
придбання інвестиційних сертифікатів,
виписок з банку, карток рахунку,
прибуткових касових ордерів.

Як пояснив позивач, на підприємстві
облік отриманих та повернених
кредитних коштів ведеться на рахунку 601
«Короткострокові кредити банків у
національній валюті» та на рахунку 602
«Короткострокові кредити банків в
іноземній валюті».

Отримання кредитних коштів ведеться по
кредиту рахунків 601, 602, а погашення - по
дебету рахунків 601, 602. Аналізуючи ці
рахунки, видно, що в квітні 2008 року, коли
позивач придбав інвестиційні
сертифікати, заборгованості по
погашенню кредитних коштів не було. При
цьому, дана обставина не спростована
відповідачем.

Щодо відсотків у розмірі 1354243,00 грн., які
на думку податкового органу були
безпідставно включені до витрат,
колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до Договору № 9 від 28.02.2011 р.
про зміну договору про надання
кредитної лінії суму 1354244,00 грн. було
рефінансовано, тобто додано до
основного «тіла» кредиту.

У свою чергу, сума 60000,00 грн. (1414244 - 1354244)
була включена позивачем до суми 379427,00
грн., яка зазначна у рядку 4.13 Декларації
за 1 квартал 2011 року, як інші валові
витрати.

Ліміт фінансування по кредитному
договору станом на 01.01.2011 складав 16119919,49
грн., а після рефінансування став 17474162,92
грн. Як пояснили представники позивача,
для того, щоб привести у відповідність
розмір ліміту фінансування,
зазначеного у договорі, з даними в
бухгалтерському обліку, була зроблена
операція по нарахуванню раніше не
нарахованих відсотків у сумі 1354244,00 грн.
у лютому 2011 року.

Отже, твердження податкового органу
про включення відсотків за
користування кредитними коштами в сумі
1354244,00 грн. як збільшення валових витрат
є безпідставними.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції про протиправність
податкового повідомлення-рішення від
22.01.2014 № .

У свою чергу, податкове
повідомлення-рішення від 22.01.2014 №
прийнято відповідачем з урахуванням
порушень, які були наведені вище,
зокрема, не включення позивачем до
доходу безоплатно отриманих послуг по
користуванню земельною ділянкою та
завищення валових витрат.

Оскільки судом встановлено, що
відповідачем протиправно прийнято
податкове повідомлення-рішення від
22.01.2014 № , а порушення відсутні,
підстав для висновку щодо завищення
від'ємного значення об'єкту
оподаткування за цими операціями
немає, отже податкове
повідомлення-рішення від 22.01.2014 №
є теж протиправним.

Що стосується податкового
повідомлення-рішення від 22.01.2014 року №
про порушення позивачем п.185.1 ст.
185, п. 187.1 ст. 187, п.188.1 ст. 188 Податкового
кодексу України, у зв'язку із чим
збільшено суму грошового зобов'язання
з ПДВ на суму 1 050 363 грн. колегія суддів
зазначає наступне.

Підставами для таких висновків, на
думку перевіряючих, стала відсутність
іменних інвестиційних сертифікатів на
рахунку у цінних паперах та безоплатна
передача невстановленій юридичній
(фізичній) особі без відповідної
компенсації на загальну суму 6 460 000 грн.

Згідно з пунктом 185.1 статті 185
Податкового кодексу України об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з: а) постачання товарів, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 цього Кодексу, у тому числі
операції з передачі права власності на
об'єкти застави позичальнику
(кредитору), на товари, що передаються
на умовах товарного кредиту, а також з
передачі об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю; б)
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу; в) ввезення товарів на митну
територію України; г) вивезення товарів
за межі митної території України; е)
постачання послуг з міжнародних
перевезень пасажирів і багажу та
вантажів залізничним, автомобільним,
морським і річковим та авіаційним
транспортом.

Згідно з пунктом 188.1 статті 188
Податкового кодексу України база
оподаткування операцій з постачання
товарів/послуг визначається виходячи з
їх договірної вартості (у разі
здійснення контрольованих операцій -
не нижче звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу) з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, що справляється з
вартості послуг стільникового
рухомого зв'язку, податку на додану
вартість та акцизного податку на спирт
етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів (крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів).

Відповідно до підпункту 196.1.1 пункту 196.1
статті 196 Податкового кодексу України
не є об'єктом оподаткування операції з:
випуску (емісії), розміщення у будь-які
форми управління та продажу (погашення,
викупу) за кошти цінних паперів, що
випущені в обіг (емітовані) суб'єктами
підприємницької діяльності,
Національним банком України,
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну фінансову
політику, органами місцевого
самоврядування відповідно до закону,
включаючи інвестиційні та іпотечні
сертифікати, сертифікати фонду
операцій з нерухомістю, деривативи, а
також корпоративні права, виражені в
інших, ніж цінні папери, формах; обміну
зазначених цінних паперів та
корпоративних прав, виражених в інших,
ніж цінні папери, формах, на інші цінні
папери, корпоративні права, виражені в
інших, ніж цінні папери, формах;
розрахунково-клірингової,
реєстраторської та депозитарної
діяльності на ринку цінних паперів, а
також діяльності з управління активами
(у тому числі пенсійними активами,
фондами банківського управління),
відповідно до закону та інших видів
професійної діяльності на фондовому
ринку, які підлягають ліцензуванню
відповідно до закону.

В ході судового розгляду представники
позивача зазначили, що позивачем було
придбано у 2008 році у ТОВ «Брокерський
Дім «Фінанс Капітал» іменні
інвестиційні сертифікати у загальній
кількості 6000,00 шт. на суму 6460000,00 грн.,
які були зараховані на рахунок у цінних
паперах, який відкритий у ТОВ «Фондова
компанія «Ініціатива». На момент
перевірки цінні папери обліковуються
на підприємстві.

Стосовно відсутності на рахунку в
цінних паперах іменних інвестиційних
сертифікатів, позивачем зазначено, що
відповідно до договорів № 62/7-08Д, №
62/8-08Д, № 62/9-08Д від 02.04.2008 року (158 арк.
додатку) ТОВ «СлаВа», за власні кошти,
придбало іменні інвестиційні
сертифікати в кількості 6 000 штук
номінальної вартістю 1 000 грн. кожна, за 6
460 000 грн., відповідні цінні папери було
зараховано на рахунок у цінних паперах,
відкритий у ТОВ «Фондова компанія
«Ініціатива».

Для отримання інформації, позивачем
зроблено запит № 316 від 12.12.2013 року до
ТОВ «Фондова компанія «Ініціатива» (217
арк. додатку). Від останнього отримано
виписку про стан рахунку в цінних
паперах, договір купівлі-продажу на
суму 6 460 000 грн., розпорядження
зберігачу (ТОВ «Фондова компанія
«Ініціатива») про списання цих цінних
паперів з рахунку. Оскільки договір та
розпорядження зберігачу, посадовими
особами ТОВ «СлаВа» не підписувались
та не завірялися печаткою, цінні папери
знаходяться на балансі підприємства.

Позивачем налоголошувалось і
надавались пояснення щодо
неправомірного списання з рахунку ТОВ
«СлаВа» цінних паперів, оскільки
отримані від Зберігача Договір
купівлі-продажу цінних паперів № 72-2/09Б
від 05.05.2009 року та Розпорядження на
виконання облікової операції № 040 від
08.05.2009 р. службовими особами ТОВ «СлаВа»
не укладалися, не підписувалися та не
завірялися печаткою.

За фактом відсутності у зберігача
іменних інвестиційних сертифікатів,
ТОВ «СлаВа» подало заяву про
кримінальне правопорушення до
Васильківського МВ ГУМВС України в
Київській області.

Обґрунтовуючи протиправність
прийняття відповідачем податкових
повідомлень-рішень № , № та
№ від 22.01.2014 року, позивачем в
суді апеляційної інстанції надано
Висновок експерта СТКЗР
Білоцерківського МВ НДЕКЦ при ГУ МВС
України у Київській області № 388 від
05.05.2014 року, якого не існувало на момент
розгляду даної справи в суді першої
інстанції, де судовими експертами
встановлено, що підписи та відбитки
печатки на вищезазначених Договорі та
Розпорядженні були виконані за
допомогою кліше (факсиміле).

З огляду на вищезазначене, колегія
суддів погоджується із твердженням
позивача, що ані Договір
купівлі-продажу цінних паперів № 72-2/09Б
від 05.05.2009 року ані Розпорядження на
виконання облікової операції № 040 від
08.05.2009 року позивачем не складалися,
його посадовими особами не
підписувалися й печаткою не
скріплялися, тобто жодних дій з продажу
та/або передачі інвестиційних
сертифікатів іншим особам позивач не
вчиняв.

Крім того, жодних доказів щодо передачі
прав власності на іменні інвестиційні
сертифікати від ТОВ «СлаВа» до
невідомої юридичною та/або фізичної
особи, ані суду першої інстанції ані
суду апеляційної інстанції
відповідачем не надано.

Таким чином, колегія суддів вважає
безпідставними твердження відповідача
про безоплатну передачу ТОВ «СлаВа»
цінних паперів третім особам та
приходить до висновку про
протиправність податкового
повідомлення-рішення від 22.01.2014 року №
та його скасування.

Що стосується податкових-повідомлень
рішень від 22.01.2014 року № та №
колегія суддів зазначає
наступне.

Спірними податковими
повідомленнями-рішеннями позивачу
зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість у сумі 6458,00 грн. за березень 2011
року та встановлено завищення
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість за січень 2011 року на
суму 235179,00 грн. з урахуванням
перерахування показників декларації з
податку на додану вартість з огляду на
заниження податкових зобов'язань за
січень 2011 року у розмірі 1292000,00 грн.

Вказані рішення пов'язані із
податковим повідомленням-рішенням від
22.01.2014 № та прийняті у зв'язку із
встановленням відповідачем порушення
щодо заниження податкових зобов'язань
з податку на додану вартість по
операціях з відчуження інвестиційних
сертифікатів на загальну суму 1292000,00
грн. Зокрема, як зазначили представники
податкового органу, у зв'язку із
встановленим порушенням податковий
орган перерахував показними
декларації з податку на додану
вартість підприємства з урахуванням
заниження сум податкових зобов'язань
за січень 2011 року та встановив
завищення суми бюджетного
відшкодування у розмірі 235179,00 грн. за
січень 2011 року та в сумі 6458,00 грн. за
березень 2011 року (сторінка 47 Акта
перевірки).

Отже, оскільки позивач спростував
наявність порушень податкового
законодавства відносно відчуження
інвестиційних іменних сертифікатів,
вказані податкові
повідомлення-рішення прийняті
відповідачем протиправно.

Крім того, згідно довідки № 1674/23-2/31292488
від 21.04.2011 року при перевірці
достовірності нарахуванням сум ПДВ, що
підлягає бюджетному відшкодуванню за
січень 2011 року в сумі 235 179 грн.
перевіркою порушень не встановлено, і
вказана сума була відшкодована
підприємству в повному обсязі.

Також, згідно податкової декларації за
січень 2011 року (205 арк. додатку)
податкове зобов'язання склало 107 953 грн.,
а податковий кредит 114 421 грн., тому
виникло від'ємне значення у рядку 18.2
декларації у сумі 6 468 грн., яка була
віднесена до зменшення податкового
кредиту наступних періодів. Згідно ст.
200 Податкового кодексу України вказана
сума у зменшення податкового кредиту
задекларована в податковій декларації
за березень 2011 року.

Таким чином, твердження податкового
органу про завищення позивачем
бюджетного відшкодування з ПДВ та
від'ємного значення суми ПДВ є
безпідставними, а податкові
повідомлення-рішення від 22.01.2014 року №
та № підлягають
скасуванню.

У зв'язку з вищевикладеним, колегія
суддів дійшла висновку про те, що судом
першої інстанції при ухваленні
постанови було порушено норми
матеріального та процесуального права,
а висновок суду першої інстанції про
те, що позовні вимоги в частині не
підлягають задоволенню є помилковим.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «СлаВа»
спростовують висновки суду першої
інстанції в частині відмови у
задоволені позовних вимог, тому
вбачаються підстави для скасування
постанови суду першої інстанції в
частині та ухвалення нової постанови
про повне задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 94, 160, 196, 198, 202, 205, 207, 254, 267 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Васильківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 09 квітня 2014
року залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «СлаВа» на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 09 квітня 2014
року задовольнити.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 09 квітня 2014
року в частині відмови в задоволені
позовних вимог скасувати та в цій
частині ухвалити нову постанову.

Визнати протиправними і скасувати
податкові повідомлення-рішення
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області від 22.01.2014 року № , №
та № .

В іншій частині постанову Київського
окружного адміністративного суду від 09
квітня 2014 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України в
порядку ст. 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
Петрик І.Й.

Судді:
Борисюк Л.П.

Ключкович В.Ю.

Головуючий суддя

Петрик І.Й.

Судді:

Борисюк Л.П.

Ключкович В.Ю.