Справа № 820/6940/14
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2014-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2014 р.Справа № 820/6940/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

за участю секретаря судового засідання
Мороз Є.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Громадянки В'єтнаму ОСОБА_6 на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 10.07.2014р. по
справі № 820/6940/14

за позовом Громадянки В'єтнаму
ОСОБА_6

до Головного управління Державної
міграційної служби України в
Харківській області

про визнання дій неправомірними та
скасування рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

Громадянка В’єтнаму ОСОБА_6 (далі по
тексту - позивач), звернулася до
Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Головного
управління Державної міграційної
служби в Харківській області (далі по
тексту - ГУ ДМС України в Харківській
області, відповідач) в якому, з
урахуванням уточнених позовних вимог,
просила суд визнати неправомірними дії
ГУ ДМС України в Харківський області
(далі по тексту - відповідач, ГУ ДМС),
щодо прийняття рішення № 37/2014 від 25.03.2014
року про примусове повернення за межі
України громадянки В'єтнаму ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_1 та скасувати висновок
(рішення) ГУ ДМС України в Харківський
області № 37/2014 від 25.03.2014 року про
примусове повернення за межі України
громадянки В'єтнаму ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 10.07.2014 року
по справі № 820/6940/14 у задоволенні
адміністративного позову громадянки
В'єтнаму ОСОБА_6 до Головного
управління Державної міграційної
служби України в Харківській області
про визнання дій неправомірними та
скасування рішення - відмовлено в
повному обсязі.

Позивач, не погодившись із вказаною
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить суд
апеляційної інстанції скасувати
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 10.07.2014 року
по справі № 820/6940/14, прийняти нову
постанову, якою позовні вимоги
громадянки В’єтнаму ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_1 до ГУ ДМС України у
Харківській області задовольнити в
повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги пояснила, що 06.03.2014 року
звернулась до ГУ ДМС України в
Харківській області із заявою про
оформлення дозволу на імміграцію в
Україну та документування посвідкою на
постійне проживання, з наданням усіх
необхідних документів, передбачених
Законом України «Про імміграцію» та
Порядком провадження за заявами про
надання дозволу на імміграцію і
поданнями про його скасування та
виконання прийнятих рішень,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 1983 від 26.12.2002
року. У зв'язку зі знаходженням
вказаної заяви на розгляді у
відповідача, а також з наявністю
підстав, які не дають позивачці змоги
виїхати з України (догляд за літнім
чоловіком ОСОБА_5, втрата родинних
зв'язків у країні походження та
відсутність майна, постійного місця
проживання, джерел доходу у країні
походження) 12.03.2014 року позивачем було
подано до ГУ ДМС України в Харківській
області заяву про продовження строку
перебування позивача на території
України понад встановлені строки.
Однак, цю заяву позивача ГУ ДМС України
в Харківській області не було
розглянуто належним чином, що
встановлено постановою Харківського
окружного адміністративного суду від
22.05.2014 року по справі № 820/5686/14, якою
зобов'язано ГУ ДМС України в
Харківській області розглянути заяву
ОСОБА_6 про продовження її перебування
на території України. Отже, розгляд
заяви позивача про продовження строку
перебування в Україні триває, що не
було враховано судом першої інстанції
при прийнятті оскаржуваної постанови.

Крім того, наполягає на протиправності
прийнятого відповідачем рішення № 37/2014
від 25.03.2014 року про примусове
видворення за межі України, оскільки
відповідачем не було повідомлено
належним чином про призначення та
проведення відносно неї перевірки
законності перебування на території
України, чим позбавлено позивача права
на правову допомогу та залучення
перекладача, а також права позивача
звернутися з клопотанням про надання
статусу біженця або особи, що потребує
додаткового захисту.

Також, вважає висновок № 37/2014 від 25.03.2014
року про примусове повернення за межі
України громадянки В'єтнаму ОСОБА_6
передчасним та таким, що прийнято без
урахування всіх обставин, які мають
значення для прийняття рішення про
видворення позивачки за межі України. А
саме, відповідачем не було з'ясовано
наявності обставин, які у
відповідності до ст.3 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод або ст.31 Закону України «Про
правовий захист іноземців або осіб без
громадянства» виключають примусове
повернення іноземця до іншої країни; не
було враховано факту постійного
проживання на території України
чоловіка позивачки ОСОБА_5, що у
відповідності до п.6 ч.2 ст.4 Закону
України «Про імміграцію» є підставою
для отримання позивачкою дозволу на
імміграцію в Україну та документування
посвідкою на постійне проживання.
Вказує на те, що в порушення п.2.1
Спільного Наказу МВС України,
Адміністрації Державної прикордонної
служби України та Служби безпеки
України № 353/271/150 від 23.04.2012 року «Про
затвердження Інструкції про примусове
повернення і примусове видворення з
України іноземців та осіб без
громадянства» відповідачем не було
видано позивачеві копії рішення про
примусове видворення.

Зазначив, що судом першої інстанції при
прийнятті оскаржуваної постанови не
було враховано факту погіршення стану
здоров'я позивача, проведення
хірургічного втручання та потреби у
подальшому лікуванні на території
України, у зв'язку з чим примусове
видворення погрожує життю та здоров'ю
позивачки.

Представник позивача в судовому
засіданні вимоги апеляційної скарги
підтримала з підстав, викладених в
останній, просила суд апеляційної
інстанції постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
10.07.2014 року по справі № 820/6940/14
скасувати, прийняти нову постанову про
задоволення позовних вимог.

Представник відповідача в судове
засідання не прибув, відповідач про
дату, час та місце апеляційного
розгляду справи повідомлений належним
чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України,
неприбуття в судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час та місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

З огляду на наведену норму, враховуючи,
що відповідач по справі належним чином
повідомлений про дату, час та місце
судового розгляду, колегія суддів
вважає за можливе розглянути
адміністративну справу без участі
представника відповідача.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, пояснення
представника позивача, перевіривши в
межах апеляційної скарги рішення суду
першої інстанції, доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
04.10.2013 року громадянка В’єтнаму ОСОБА_6
звернулась до Головного управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області з письмовою заявою
про продовження терміну перебування на
території України, до якої були надані
наступні документи: оригінал паспорту
громадянки В’єтнаму ОСОБА_6, квитанція
про сплату держмита, квитанція про
сплату послуг, копія паспорту з
перекладом, копія нотаріальної заяви
громадянина В’єтнаму ОСОБА_5, копія
свідоцтва про одруження з перекладом,
копія посвідки на постійне проживання
громадянина В’єтнаму ОСОБА_5, копія
протоколу 0001 ПР МХК 022248 від 26.09.2013 року,
копія квитанції №101КП015 від 27.09.2013 року,
копія протоколу 0002 ПР МХК 022248 від 26.09.2013
року, копія протоколу 0001 ПР МХК 022249 від
26.09.2013 року, копія протоколу 0002 ПР МХК
022249 від 26.09.2013 року, оригінал довідки №
1650 від 30.09.2013 року. Вказані документи
були надані позивачем разом із
супровідним листом від 04.10.2013 року
(а.с.44-45).

За результатами розгляду вказаного
звернення відповідачем було надано
відповідь №7/17196 від 28.10.2013 року про
відмову в продовженні терміну
перебування на території України та
повідомлено, що позивачу необхідно
виїхати з України до 15.11.2013 року
(а.с.а.с.46).

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_6 29.11.2013 року звернулася з
адміністративним позовом до
Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом в якому
просила суд зобов'язати Головне
управління Державної міграційної
служби України в Харківській області
продовжити термін перебування на
території України громадянки В'єтнаму
ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1,
терміном на 30 (тридцять) діб,
посилаючись на безпідставність,
необґрунтованість відповіді №7/17196 від
28.10.2013 року про відмову в продовженні
терміну перебування на території
України, оскільки вона порушує
законодавство України права, свободи
та законні інтереси позивача, оскільки
в наданій відповіді відповідач не
вказав жодних з підстав, які б
перешкоджали в продовженні терміну
перебування на території України.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 18 грудня 2013
р. № 820/12007/13-а (суддя Піскун В.О.), яка
набрала законної сили, у задоволенні
адміністративного позову громадянки
В'єтнаму ОСОБА_6 до Головного
управління Державної міграційної
служби України в Харківській області
про зобов'язання вчинити певні дії
відмовлено в повному обсязі (а.с.89-91).

06.03.2014 року позивач звернулася до ГУ ДМС
з письмовою заявою щодо оформлення
дозволу на імміграцію в Україну, при
цьому надавши наступні документи для
отримання такого дозволу: заява про
надання дозволу на - 2 арк.; заява про
надання посвідки на - 1 арк.; картка
ОСОБА_6 на 2 арк.; копія паспорту з
перекладом нотаріально завірена
ОСОБА_6 на 2 арк.; копія свідоцтва про
шлюб нотаріально завірена на - 3 арк.;
копія паспорту з перекладом
нотаріально завірена ОСОБА_5 на 3 арк.;
копія посвідки на постійне проживання
НОМЕР_1 від 17.05.2005 року на 1 арк.; довідка
з місця мешкання на 1 арк.; договір найму
житла на 1 арк.; посольська довідка про
незаперечення на 1 арк.; посольська
довідка на судимість на 1 арк.;
автобіографія на 1 арк.; наркологічний
сертифікат на 1 арк.; довідка на ВІЧ на 1
арк.; флюорографія на 1 арк.; довідка
ГУМВС України в Харківський області на
1 арк.; фотокартки на 4 арк.; квитанція
про сплату держмита (85.00 грн.) на 1 арк.;
квитанція про сплату послуг (179.74 грн.)
на 1 арк.; квитанція про сплату послуг
(52.49 гр.) на 1 арк.;квитанція про сплату
послуг (36.00 гр.) на 1 арк. (а.с.47-48).

12.03.2014 року позивач супровідним листом
звернулася до відповідача з письмовою
заявою щодо продовження їй строку
перебування на території України понад
встановлені строки у зв'язку із
поданням нею 06.03.2014 року заяви про
оформлення дозволу на імміграцію та
додала наступні документи: копію
супровідного листа до ГУ ДМС України в
Харківський області па 1 арк.; паспорт
громадянки В'єтнаму ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1
на 48 арк.; квитанцію про сплату держмита
на 1 арк.; квитанцію про сплату послуг на
1 арк.; заяву про продовження строку
перебування ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 на 1
арк.; копію паспорту з перекладом
нотаріально засвідчена громадянки
В'єтнаму ОСОБА_6 20.08.1983 року на 3 арк.;
копію паспорту з нотаріально
засвідченим перекладом громадянина
В'єтнаму ОСОБА_5 на 3 арк.; довідку з
місця проживання на 1 арк.; копію
нотаріальної заяви громадянина
В'єтнаму ОСОБА_5 на 1 арк.; нотаріально
засвідчену копію свідоцтва про
одруження з перекладом на 3 арк.; копія
посвідки на постійне проживання
громадянина В'єтнаму ОСОБА_5 на 1 арк.;
копію протоколу 0001 ПР МХК 022248 від 26.09.2013
року (ОСОБА_6) на 1 арк.; копію квитанції
№ 101КП015 від 27.09.2013 року на 1 арк.; копію
протоколу 0002 ПР МХК 022248 від 26.09.2013 року
(ОСОБА_6) на 1 арк.; копію протоколу 0001 ПР
МХК 022249 від 26.09.2013 року (ОСОБА_5) на1 арк.;
копія протоколу 0002 ПР МХК 022249 від 26.09.2013
року (ОСОБА_5) на -1 арк.; оригінал довідки
№ 1650 від 30.09.2013 року на 1 арк.

19.03.2014 року начальником
Комінтернівського РВ у м. Харкові ГУДМС
України в Харківській області ОСОБА_3
було винесено рішення, затверджене
25.03.2014 року начальником ГУ ДМС України в
Харківській області ОСОБА_4, про
примусове повернення з України
громадянки СРВ ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2,
яким вирішено примусового повернути до
країни походження громадянки СРВ
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та зобов'язано її
покинути територію України у термін до
24.04.2014 року (а.с.27-29).

Листом № 02/4836 від 25.03.2014 року "Про
надання відповіді" начальник ГУ ДМС
повідомив позивачку про набрання
законної сили постановою Харківського
окружного адміністративного суду від 18
грудня 2013 р. № 820/12007/13-а та про те, що
позивач підлягає процедурі
примусового повернення за межі України
(а.с.19).

В паспортному документі позивачки було
проставлено відповідний штамп про те,
що відносно неї було прийнято рішення
про примусове повернення № 37/2014 (а.с.11).

Не погодившись з прийнятим рішенням
від 19.03.2014 року про видворення за межі
України, позивач звернулась до суду з
даним позовом про його скасування.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з
правомірності прийнятого відповідачем
рішення № 37/2014 від 25.03.2014 року про
примусове повернення за межі України
громадянки В'єтнаму ОСОБА_6.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, з
огляду на таке.

Колегія суддів зазначає, що відповідно
до ч. 4 ст. 17 Закону України "Про правовий
статус іноземців та осіб без
громадянства" продовження строку
перебування на території України
здійснюється центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері міграції, в порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Процедура продовження строку
перебування та продовження або
скорочення строку тимчасового
перебування іноземців та осіб без
громадянства на території України
визначена Порядком продовження строку
перебування та продовження або
скорочення строку тимчасового
перебування іноземців та осіб без
громадянства на території України,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 15 лютого 2012 р. №
150 (далі - Порядок № 150).

Так, за змістом п.п. 1 п. 2 вказаного
Порядку іноземці та особи без
громадянства, які на законних
підставах прибули в Україну, можуть
тимчасово перебувати на її території
протягом наданого візою дозволу.

Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону України "Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства" строк перебування
іноземців та осіб без громадянства в
Україні встановлюється візою,
законодавством України чи міжнародним
договором України.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 1 цього ж Закону
визначено, що віза - дозвіл, наданий
уповноваженим органом України в
установленій законодавством формі,
необхідний для в'їзду або для
транзитного проїзду через територію
України протягом відповідного строку.

Як встановлено пунктом 2 Порядку № 150
іноземці та особи без громадянства, які
на законній підставі прибули в Україну,
можуть тимчасово перебувати на її
території: 1) протягом наданого візою
дозволу в разі в'їзду з держав з візовим
порядком в'їзду, якщо інший строк не
визначено міжнародними договорами
України; 2) не більш як 90 днів протягом 180
днів з дати першого в'їзду з держав з
безвізовим порядком в'їзду, якщо інший
строк не визначено міжнародними
договорами України; 3) на період дії
візи, але не більш як 90 днів протягом 180
днів з дати першого в'їзду за візою,
оформленою до 11 вересня 2011 року.

У відповідності до п. 6 зазначеного
Порядку № 150 строк перебування
іноземців та осіб без громадянства на
території України продовжується у
разі, коли вони прибули: 1) за
короткостроковою візою, а також з
держав з безвізовим порядком в'їзду за
наявності обґрунтованих підстав
(лікування, вагітність чи пологи,
догляд за хворим членом родини,
оформлення спадщини, подання заяви про
отримання дозволу на імміграцію чи
набуття громадянства України тощо) та
за умови подання підтверджувальних
документів - на період існування таких
підстав, але не більш як 180 днів з дати
останнього в'їзду в Україну. До
короткострокових віз прирівнюються
візи типу С-2, С-3, Б, Л, М, Н, Р, Г, К, Т, П-1, ОП
і П-2, оформлені до 11 вересня 2011 р. (до
закінчення строку їх дії); 2) за
транзитною візою в разі вимушеної
зупинки на території України у зв'язку
з надзвичайними обставинами (стихійне
лихо, хвороба, ремонт транспортного
засобу тощо) за наявності документа, що
підтверджує причину та тривалість
вимушеної зупинки, - на період,
необхідний для усунення таких
обставин. До транзитних віз
прирівнюються візи типу ТР-1 і ТР-2,
оформлені до 11 вересня 2011 р. (до
закінчення строку їх дії); 3) за
довгостроковою візою, якщо протягом
строку дії візи з поважних причин не
оформлено посвідки на постійне чи
тимчасове проживання, за умови подання
підтверджувальних документів - на
період не більш як один місяць. До
довгострокових віз прирівнюються візи
типу О, ІМ-1, ІМ-2, ІМ-3 і Ф, оформлені до 11
вересня 2011 р. (до закінчення строку їх
дії).

Відповідно до п.п. 8-9 зазначеного
Порядку № 150 заяви про продовження
строку перебування на території
України (далі - заяви) подаються
іноземцями та особами без громадянства
і приймаючою стороною не раніше ніж за
десять та не пізніше ніж за три робочі
дні до закінчення такого строку до
територіальних органів або
підрозділів ДМС за місцем проживання.
Зразок заяви та порядок її розгляду
затверджуються МВС.

Для продовження строку перебування на
території України іноземець та особа
без громадянства і приймаюча сторона
разом із заявою подають такі документи:
1) у разі, коли приймаючою стороною є
фізична особа: паспортний документ
іноземця або документ, що посвідчує
особу без громадянства (після
пред'явлення повертається), копію його
сторінок з особистими даними, візою (за
наявності) і відміткою про реєстрацію
та/або копію імміграційної картки (за
наявності); переклад українською мовою
сторінок паспортного документа
іноземця або документа, що посвідчує
особу без громадянства, з особистими
даними, засвідчений в установленому
законодавством порядку; паспортний
документ фізичної особи, що є
приймаючою стороною (після
пред'явлення повертається), та копію
його сторінок з особистими даними;
копію посвідки на постійне чи
тимчасове проживання або іншого
документа, що підтверджує законність
перебування на території України (якщо
приймаючою стороною є іноземець та
особа без громадянства); документ, що
підтверджує наявність фінансового
забезпечення для покриття витрат,
пов'язаних з перебуванням іноземця та
особи без громадянства на території
України, чи гарантійний лист
приймаючої сторони про взяття на себе
зобов'язань із сплати всіх витрат,
пов'язаних з перебуванням іноземця та
особи без громадянства на території
України та їх виїздом з України;
документ про право власності або
свідоцтво про державну реєстрацію
права власності на житло, яке надається
іноземцеві та особі без громадянства
для перебування (після пред'явлення
повертається), та його копію, а у разі,
коли житло не належить приймаючій
стороні, - письмову згоду власника
(співвласника) такого житла. Якщо житло
перебуває в державній або комунальній
власності, замість документа про право
власності подається видана
організацією, яка здійснює
експлуатацію житлового будинку,
довідка про всіх повнолітніх осіб,
місце проживання яких зареєстровано у
такому житлі, та їх письмова згода на
перебування іноземця та особи без
громадянства; чотири фотокартки
іноземця та особи без громадянства
розміром 3,5 х 4,5 сантиметра; квитанція
про сплату державного мита за
продовження строку перебування або
документ, який підтверджує наявність
пільг щодо сплати (пп.1 п.9 Порядку № 150).

Підпунктом 6 п. 10 вказаного Порядку
передбачено, що рішення про відмову в
продовженні строку перебування
іноземця та особи без громадянства на
території України приймається в разі
коли є обґрунтовані підстави вважати,
що іноземець та особа без громадянства
мають інші, ніж заявлені у заяві,
підстави та мету перебування в Україні
або вони не подали відповідного
підтвердження.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що громадянка В’єтнаму
ОСОБА_6 прибула на територію України
21.01.2011 року згідно отриманої візи з
терміном до 17.04.2011 року до свого
чоловіка громадянина В’єтнаму ОСОБА_5,
який постійно проживає на території
України відповідно посвідки на
постійне проживання з Україні НОМЕР_1
від 17.05.2005 року (а.с.15).

Як вбачається з матеріалів справи
громадянці В’єтнаму ОСОБА_6, термін
перебування на території України
продовжувався до 21.06.2011 року та до 15.09.2011
року.

Із заявою про подальше продовження
терміну перебування на території
України громадянка В’єтнаму ОСОБА_6
звернулась до відповідача лише 04.10.2013
року, тобто з пропущенням строків на
звернення, передбачених п. 8 Порядку №
150. При цьому, позивачем не було
зазначено поважності причин пропуску
строку для подання такої заяви. Також,
таких причин не встановлено ані судом
першої, ані судом апеляційної
інстанцій.

При цьому, позивачем не було надано
документів, що підтверджують
законність перебування на території
України, в порушення п. 9 Порядку
продовження строку перебування та
продовження або скорочення строку
тимчасового перебування іноземців та
осіб без громадянства на території
України, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 15
лютого 2012 р. № 150.

Отже, на момент звернення до
відповідача з заявою про подальше
продовження терміну перебування на
території України 04.10.2013 року та 12.03.2014
року громадянка В’єтнаму ОСОБА_6 не
мала законних підстав перебувати на
території України, оскільки термін
перебування на території України
скінчився 15.09.2011 року.

Наявності інших законних підстав
перебувати на території України під
час звернення до відповідача позивачем
надано не було.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України
"Про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства" іноземець або особа
без громадянства можуть бути примусово
повернуті в країну походження або
третю країну, якщо їх дії порушують
законодавство про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства або
суперечать інтересам забезпечення
національної безпеки України чи
охорони громадського порядку, за
рішенням центрального органу
виконавчої влади, що забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
міграції, з подальшим повідомленням
протягом 24 годин прокурору про
підстави прийняття такого рішення. У
рішенні про примусове повернення
зазначається строк, протягом якого
іноземець або особа без громадянства
повинні виїхати з України. Зазначений
строк не повинен перевищувати 30 днів з
дня прийняття рішення.

Порядок дій посадових осіб
територіальних органів,
територіальних підрозділів ДМС
України під час прийняття рішень про
примусове повернення і примусове
видворення з України іноземців та осіб
без громадянства у випадках,
передбачених Законом України "Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства", передбачений
Інструкцією про примусове повернення і
примусове видворення з України
іноземців та осіб без громадянства,
затвердженою спільним наказом МВС
України, Прикордонною Службою України
та СБУ № 353/271/150 від 23.04.2012 року (далі по
тексту - Інструкція).

Відповідно до п. 1.6 вищевказаної
Інструкції, підставами для прийняття
рішення про примусове повернення
іноземців за межі України є дії
іноземців, що порушують законодавство
України про правовий статус іноземців
та осіб без громадянства; дії
іноземців, що суперечать інтересам
забезпечення нацбезпеки України чи
охорони громадського порядку; якщо це
необхідно для охорони здоров'я, захисту
прав і законних інтересів громадян
України та інших осіб, які проживають в
Україні.

Згідно з п. 2.1 вказаної Інструкції
рішення про примусове повернення з
України іноземця або особи без
громадянства (додаток 1) (далі - рішення
про примусове повернення) готується у
двох примірниках посадовою особою
територіального органу,
територіального підрозділу ДМС, органу
охорони державного кордону (стосовно
іноземців, яких затримано у межах
контрольованих прикордонних районів
під час спроби або після незаконного
перетинання державного кордону
України) та органу СБУ і затверджується
начальником (заступником начальника)
відповідного органу або особою, яка
виконує його обов'язки, за наявності
підстав, зазначених у пункті 1.6 розділу
I цієї Інструкції, з подальшим
повідомленням щодо рішення про
примусове повернення з України
іноземця або особи без громадянства
(додаток 2) протягом 24 годин прокуророві
за територіальністю про підстави
прийняття такого рішення.

У разі прийняття рішення про примусове
повернення в паспортному документі
іноземця скасовується віза і
вилучаються документи, що
підтверджують законні підстави
перебування в Україні, та
проставляється штамп, зразок якого
наведено в додатку 3 до цієї Інструкції.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 9 Закону
України "Про імміграцію" заяви про
надання дозволу на імміграцію
подаються лише особами, які
перебувають в Україні на законних
підставах, - до центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері імміграції.

У п. 14 ч. 1 ст.1 Закону України "Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства" нелегальний мігрант -
іноземець або особа без громадянства,
які перетнули державний кордон поза
пунктами пропуску або в пунктах
пропуску, але з уникненням
прикордонного контролю і невідкладно
не звернулися із заявою про надання
статусу біженця чи отримання притулку
в Україні, а також іноземець або особа
без громадянства, які законно прибули в
Україну, але після закінчення
визначеного їм терміну перебування
втратили підстави для подальшого
перебування та ухиляються від виїзду з
України.

Колегія суддів зазначає, що термін
перебування позивача на законних
підставах закінчився у 2011 році, а
відтак, позивач, перебуваючи в Україні
після 15.09.2011 року, порушив
законодавство України про правовий
статус іноземців та осіб без
громадянства.

Слід відмітити, що за порушення правил
перебування іноземних громадян на
території України громадянка В’єтнаму
ОСОБА_6 була притягнута до
адміністративної відповідальності за
ч.1 ст.203 КУпАП, про що свідчать наявні в
матеріалах справи копії протоколу про
адміністративне правопорушення № ПР
МХК 022248 від 26.09.2013 року та постанови про
накладення на позивача
адміністративного стягнення (а.с.63, 65).

При цьому, із заявою про надання
дозволу на імміграцію в Україну
позивач звернулась лише 06.03.2014 року,
нелегально проживаючи на території
України.

Із заявою про продовження строку
перебування на території України
позивачка вперше звернулась до ГУ ДМС
України в Харківській області лише
04.10.2013 року, у задоволенні цієї заяви
позивачеві було відмовлено,
правомірність відмови підтверджено
постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 18.12.2013 року
по справі № 820/12007/13, яка набрала
законної сили (а.с.89-91).

Посилання позивачки на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 22.05.2014 року
по справі № 820/5686/14, якою зобов'язано ГУ
ДМС України в Харківській області
розглянути заяву ОСОБА_6 про
продовження її перебування на
території України, не є підставою для
скасування оскаржуваного позивачем
рішення про примусове повернення за
межі України, оскільки не спростовують
порушення позивачем правил
перебування іноземців на території
України.

Як вірно зазначено судом першої
інстанції, на даний час відсутні
відповідні рішення компетентного
органу про надання позивачці дозволу
на імміграцію та продовження терміну
перебування в Україні.

З приводу тверджень позивача про
наявність обставин, які не дають їй
змоги виїхати з України, а саме
необхідність здійснювати догляд за
своїм літнім чоловіком ОСОБА_5, який
постійно проживає на території
України, колегія суддів зазначає, що як
вбачається з пояснень представника
позивача та підтверджується
матеріалами справи, метою в'їзду
позивачки 21.01.2011 року на території
України було - до родичів, у яких вона
проживала після в'їзду на території
України, і на проживання до чоловіка,
який мешкає у м. Харків, переїхала лише
у січні 2012 року, тобто через рік після
свого приїзду в країну.

Зазначене, на думку колегії суддів,
ставить під сумнів вищенаведені доводи
позивачки.

Колегія суддів вважає
необґрунтованими доводи позивача про
порушення ГУ ДМС України в Харківській
області вимог п.2.1 Інструкції про
примусове повернення і примусове
видворення з України іноземців та осіб
без громадянства, затвердженої
Спільним Наказом МВС України,
Адміністрації Державної прикордонної
служби України та Служби безпеки
України № 353/271/150 від 23.04.2012 року, з
огляду на наявність особистого підпису
позивачки на аркуші ознайомлення зі
спірним рішенням 25.03.2014 року (а.с.29).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

З огляду на встановлені у справі
фактичні обставини та досліджені
докази, колегія суддів вважає, що
відповідач при прийнятті
оскаржуваного рішення № 37/2014 від 25.03.2014
року про примусове повернення за межі
України громадянки В'єтнаму ОСОБА_6,
діяв на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені Законом
України "Про правовий статус іноземців
та осіб без громадянства", з
дотриманням вимог ч.3 ст.2 КАС України, у
зв'язку з чим, підстави для скасування
вищевказаного рішення відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справа
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення фактичних обставин
справи і правильно застосував до
спірних правовідносин норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Громадянки В'єтнаму
ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 10.07.2014р. по
справі № 820/6940/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Перцова
Т.С.Судді(підпис) (підпис) Дюкарєва С.В.
Жигилій С.П. Повний текст ухвали
виготовлений та підписаний 22.09.2014 р.