Справа № 1512/2541/2012
Суддя: Золотніков О.С.
Дата ухвалення: 2014-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 р.м.ОдесаСправа № 1512/2541/2012

Категорія: 6.1 Головуючий в 1 інстанції:
Калашнікова О.І.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

головуючого Золотнікова О.С.,

суддів Осіпова Ю.В. та Скрипченка В.О.,

при секретарі Мадюді В.В.,

за участю представників позивачів
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а також представника
третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі апеляційну
скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на постанову
Київського районного суду м. Одеси від
23 грудня 2013 року по справі за
адміністративним позовом ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 до Київської районної
адміністрації Одеської міської ради та
Виконавчого комітету Одеської міської
ради (треті особи ОСОБА_7 та ОСОБА_8) про
визнання неправомірним і скасування
розпорядження, визнання недійсним
свідоцтва про право власності, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2012 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6
звернулись до суду з позовом до
Київської районної адміністрації
Одеської міської ради (далі Київська РА
ОМР) та Виконавчого комітету Одеської
міської ради (далі ВК ОМР). З
урахуванням уточнень позовних вимог
позивачі просили визнати протиправним
та скасувати розпорядження Київської
РА ОМР від 20 грудня 2004 року № 1932 «Про
затвердження державного акта
прийняття в експлуатацію офісного
центру по АДРЕСА_1, гр. ОСОБА_7» в частині
прийняття в експлуатацію будівлі
офісного центру на ім'я ОСОБА_7, а також
визнати недійсним свідоцтво про право
власності на будівлю офісного центру,
видане 27 грудня 2004 року ВК ОМР на ім'я
ОСОБА_7 (т. 2 а. с. 42-43).

В обґрунтування позову зазначалось, що
позивачі є дітьми та спадкоємцями
ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. 13
квітня 2002 року ОСОБА_9 згідно договору
купівлі - продажу придбав у ТОВ
«Стандарт» двоповерхову будівлю
універсаму з офісним центром, не
закінчену будівництвом та не здану в
експлуатацію АДРЕСА_1. В період з квітня
по грудень 2002 року ОСОБА_9 закінчив
будівництво будівлі, що
підтверджується технічним паспортом
на будівлю від 19 грудня 2002 року,
складеним «Одеське БТІ та РОН», але до
дня своєї смерті не встиг здійснити
введення будівлі в експлуатацію.
Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від ІНФОРМАЦІЯ_1 було визнано
дійсним договір купівлі - продажу
двоповерхової будівлі офісного центру,
незавершеного будівництвом та не
введеного в експлуатацію, за АДРЕСА_1,
який був укладений 26 серпня 2003 року між
ОСОБА_9 (Продавець) та ОСОБА_7 (Покупець),
та за ОСОБА_7 було визнано право
власності на нежилу будівлю офісного
центру. Розпорядженням Київської РА
ОМР від 20 грудня 2004 року № 1932 було
затверджено акт державної технічної
комісії про прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкту -
офісний центр по АДРЕСА_1. 27 грудня 2004
року ВК ОМР на ім'я ОСОБА_7 було видано
свідоцтво про право власності на
будівлю офісного центру. Рішенням
Приморського районного суду м. Одеси
від 28 грудня 2004 року було визнано
дійсним договір купівлі - продажу
нежитлового приміщення офісного
центру, що знаходиться по АДРЕСА_1,
укладений 16 серпня 2004 року між ОСОБА_7
(Продавець) та ОСОБА_4 (Покупець), та за
ОСОБА_4 визнано право власності на
вказану будівлю офісного центру. 28
січня 2005 року ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_8
вищезазначений об'єкт нерухомості.
Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 13 вересня 2006 року скасовано
рішення Київського районного суду м.
Одеси від ІНФОРМАЦІЯ_1, а справу
направлено до суду першої інстанції на
новий розгляд. Ухвалою Верховного суду
України від 27 вересня 2006 року скасовано
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 28 грудня 2004 року. На думку
позивачів, розпорядження Київської РА
ОМР від 20 грудня 2004 року № 1932 та
свідоцтво про право власності на
будівлю офісного центру, видане 27
грудня 2004 року ВК ОМР на ім'я ОСОБА_7,
підлягають скасуванню.

Постановою Київського районного суду
м. Одеси від 23 грудня 2013 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим по
справі судовим рішенням, позивачі в
апеляційній скарзі зазначають, що
судом першої інстанції неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи. На думку апелянтів, суд
першої інстанції помилково дійшов
висновку, що станом на момент прийняття
оскарженого розпорядження ОСОБА_7 була
правомірним власником будівлі
офісного центру, оскільки рішення
Київського районного суду м. Одеси від
ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі якого було
прийнято розпорядження Київської РА
ОМР від 20 грудня 2004 року № 1932 та 27
грудня 2004 року ВК ОМР видано свідоцтво
про право власності на вищезазначену
будівлю офісного центру, було
скасовано як незаконне. У зв'язку з
викладеним в апеляційній скарзі
ставиться питання про скасування
постанови суду першої інстанції з
винесенням нової постанови про
задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, виступи
представників позивачів в підтримку
апеляційної скарги, а також
представника третьої особи (ОСОБА_7) про
залишення оскарженого судового
рішення без змін, розглянувши
матеріали справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
приходить до висновку про відсутність
підстав для її задоволення.

Судом встановлено, що позивачі є дітьми
та спадкоємцями ОСОБА_9, який згідно
свідоцтва про смерть помер
ІНФОРМАЦІЯ_1.

13 квітня 2002 року ОСОБА_9 згідно договору
купівлі - продажу придбав у ТОВ
«Стандарт» двоповерхову будівлю
універсаму з офісним центром, не
закінчену будівництвом та не здану в
експлуатацію АДРЕСА_1.

В період з квітня по грудень 2002 року
ОСОБА_9 закінчив будівництво будівлі,
що підтверджується технічним
паспортом на будівлю від 19 грудня 2002
року, складеним «Одеське БТІ та РОН»,
але до дня своєї смерті не здійснив
введення будівлі в експлуатацію.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від ІНФОРМАЦІЯ_1 було визнано
дійсним договір купівлі - продажу
двоповерхової будівлі офісного центру,
незавершеного будівництвом та не
введеного в експлуатацію АДРЕСА_1, який
був укладений 26 серпня 2003 року між
ОСОБА_9 (Продавець) та ОСОБА_7 (Покупець),
та за ОСОБА_7 було визнано право
власності на нежилу будівлю офісного
центру.

Розпорядженням Київської районної
адміністрації ОМР від 20 грудня 2004 року
№ 1932 було затверджено акт державної
технічної комісії про прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкту - офісний центр по АДРЕСА_1.

27 грудня 2004 року ВК ОМР на ім'я ОСОБА_7
було видано свідоцтво про право
власності на будівлю офісного центру.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 28 грудня 2004 року було
визнано дійсним договір купівлі -
продажу нежитлового приміщення
офісного центру, що знаходиться по
АДРЕСА_1, укладений 16 серпня 2004 року між
ОСОБА_7 (Продавець) та ОСОБА_4 (Покупець),
та за ОСОБА_4 визнано право власності на
вказану будівлю офісного центру.

28 січня 2005 року ОСОБА_4 подарувала
ОСОБА_8 вищезазначений об'єкт
нерухомості.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 13 вересня 2006 року скасовано
рішення Київського районного суду м.
Одеси від ІНФОРМАЦІЯ_1, а справу
направлено до суду першої інстанції на
новий розгляд.

Ухвалою Верховного суду України від 27
вересня 2006 року скасовано рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 28 грудня 2004 року.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 07 червня 2013 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 про
визнання угоди дійсною, визнання права
власності на спірний нерухомий об'єкт
відмовлено у повному обсязі. Визнано
недійсним договір дарування, укладений
28 січня 2005 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_8,
згідно якого ОСОБА_4 подарувала, а
ОСОБА_8 прийняв в дар нежитлову будівлю
офісного центру, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_11.
Скасовано державну реєстрацію права
власності ОСОБА_8 на двоповерхову
нежитлову будівлю, офісний центр,
розташований за вищевказаною адресою.
Визнано за ОСОБА_12 право власності на 1/2
частину нежитлової будівлі, загальною
площею 631,1 кв. м., що знаходиться за
вищевказаною адресою, як на майно,
спільно набуте під час передування у
шлюбі з ОСОБА_9. Визнано за ОСОБА_12 право
власності на 1/8 частину нежитлової
будівлі, загальною площею 631,1 кв. м., що
знаходиться за вищевказаною адресою, в
порядку спадкування за законом.
Визнано за ОСОБА_13, в інтересах якого
діє ОСОБА_12, право власності на 1/8
частину нежитлової будівлі, загальною
площею 631,1 кв. м., що знаходиться за
вищевказаною адресою. Визнано за
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по 1/8 частці у праві
власності на будівлю офісного центру,
що знаходиться за вищевказаною
адресою.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з того, що
розпорядження Київської РА ОМР від 20
грудня 2004 року № 1932 та свідоцтво про
право власності на будівлю офісного
центру, видане 27 грудня 2004 року ВК ОМР
на ім'я ОСОБА_7, не порушують
охоронюваних законом прав та інтересів
позивачів.

Так, відповідно до пп. 1 п. «б» ч. 1 ст. 31
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) до відання виконавчих
органів сільських, селищних, міських
рад належать делеговані повноваження
щодо прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів у
порядку, встановленому законодавством.

Згідно п. 3.2.7 Положення про районну
адміністрацію Одеської міської ради,
затвердженого рішенням Одеської
міської ради від 04 лютого 2004 року за №
2189-XXIV, районна адміністрація у галузі
будівництва приймає в експлуатацію
завершені будівництвом об'єкти
індивідуальної житлової забудови (крім
самовільно збудованих).

Як встановлено матеріалами справи,
розпорядженням Київської РА ОМР від 20
грудня 2004 року № 1932 було затверджено
акт державної технічної комісії про
прийняття в експлуатацію закінченого
будівництвом об'єкту - офісного центру
по АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 36).

При прийнятті зазначеного вище
розпорядження Київська РА ОМР діяла на
підставі ст. 31 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні», п.
3.2.7 Положення про районну
адміністрацію Одеської міської ради та
рішення Київського районного суду м.
Одеси від ІНФОРМАЦІЯ_1, яким було
визнано право власності на зазначену
будівлю офісного центру за ОСОБА_7.

Таким чином, апеляційний суд приходить
до висновку, що на момент прийняття
розпорядження від 20 лютого 2004 року,
Київська РА ОМР діяла на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та
законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Як вбачається зі змісту позовної заяви,
позовні вимоги заявлено позивачами для
забезпечення захисту права власності
на будівлю офісного центру, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

З матеріалів справи також вбачається,
що 27 грудня 2004 року ВК ОМР на ім'я ОСОБА_7
було видано свідоцтво про право
власності на будівлю офісного центру.

Проте, на момент постановлення
оскарженого рішення у даній справі,
ОСОБА_7 не є власником зазначеної вище
будівлі офісного центру, а свідоцтво
про право власності від 27 грудня 2004
року не є дійсним, оскільки рішенням
Київського районного суду м. Одеси від
07 червня 2013 року відмовлено ОСОБА_7 у
задоволенні позовних вимог щодо
визнання права власності на будівлю
офісного центру.

Крім того, названим рішенням
Київського районного суду м. Одеси
визнано за позивачами по 1/8 частці у
праві власності на будівлю офісного
центру по АДРЕСА_1, чим фактично
поновлено права позивачів, на захист
яких подано позовну заяву у даній
справі.

За таких обставин, розпорядження
Київської РА ОМР від 20 грудня 2004 року №
1932 та свідоцтво ВК ОМР від 27 грудня 2004
року не порушують прав та законних
інтересів позивачів, що виключає
можливість задоволення заявлених по
справі позовних вимог, а відтак рішення
суду першої інстанції є правильним.

Оскільки судом першої інстанції повно
встановлено обставини справи та
ухвалено судове рішення з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, суд апеляційної інстанції на
підставі ст. 200 КАС України залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
оскаржену постанову окружного
адміністративного суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_6
залишити без задоволення, а постанову
Київського районного суду м. Одеси від
23 грудня 2013 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів
після набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 22 вересня
2014 року.

Головуючий:

Судді: