Справа № 2-а/150/09
Суддя: Довга О.І.
Дата ухвалення: 2014-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2014 року
Справа
№ 2794/14/876 Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Довгої О.І.

суддів
Ліщинського А.М., Запотічного І.І.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу Управління праці та соціального
захисту населення Жидачівської
районної державної адміністрації на
постанову Жидачівського районного
суду Львівської області від 29.05.2009р. по
справі № 2-а/150/09 за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального
захисту населення Жидачівської
районної державної адміністрації про
стягнення виплат сім'ям з дітьми, -

В С Т А Н
О В И В :

02.04.2009 року позивач звернувся в суд
першої інстанції з адміністративним
позовом до управління праці та
соціального захисту населення
Жидачівської райдержадміністрації, в
якому просив визнати протиправними дії
відповідача та зобов'язати його
здійснити перерахунок та виплату
державної допомоги відповідно до
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» у розмірі, визначеному
вказаним Законом за період з 01.10.2007 року
по 01.01.2009 року та виплачувати таку в
подальшому, покликаючись на те, що вона
має право на отримання грошової
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до ст.15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми».

Постановою Жидачівського районного
суду Львівської області від 29 травня
2009 року позов задоволено частково.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції відповідача подав
апеляційну скаргу, вважає, що судом при
винесенні рішення допущено
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. Просить скасувати постанову
суду першої інстанції та прийняти нову,
якою відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому колегія суддів, у
відповідності до ч.1 ст.197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.
Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
апеляційний суд приходить до
переконання, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Задовольняючи частково позовні вимоги
позивача, суд першої інстанції виходив
з того, що позивач, як особа, яка
здійснює догляд за дитиною, ОСОБА_2 до
досягнення нею трирічного віку,
відповідно до ст.15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» має
право на одержання щомісячної допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у розмірі, що
встановлюється правлінням Фонду, але
не менше встановленого законом
прожиткового мінімуму.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржувану постанову
слід залишити без змін.

Даючи правову оцінку покликанням
апелянта на невідповідність висновків
суду першої інстанції обставинам
справи та помилкове застосування норм
процесуального права, колегія суддів
виходить з таких міркувань.

Встановлено, що позивач здійснює
догляд за дитиною ОСОБА_2. до досягнення
нею трирічного віку, та відповідно до
вимог ст.15 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми», у редакції,
що була чинною на час виникнення та
існування спірних правовідносин у 2007
році, мала право на отримання
щомісячної допомоги у розмірі
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років.

Рішенням Конституційного суду України
від 09.07.2007р. визнано такими, що не
відповідають Конституції України
положення п.7 ст.71 Закону України «Про
Державний бюджет на 2007 рік» про
зупинення на 2007 рік дії вищевказаної
ст.15 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми», із вказівкою
на те, що дане рішення Конституційного
суду України має преюдиціальне
значення для судів загальної
юрисдикції при розгляді ними позовів у
зв'язку з правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей
зазначених законів, що визнані
неконституційними.

Відповідно до ст.58 Закону України «Про
державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України»
затверджено на 2008 рік прожитковий
мінімум на дітей віком до 6 років: з 01
січня-526 грн., з 01 квітня - 538 грн., з 01
липня - 540 грн., а згідно пункту 23
розділу ІІ цього Закону, внесено зміни
до Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми», зокрема, ч.1
ст.15 вказаного Закону передбачає, що
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі, що дорівнює
різниці між прожитковим мінімумом,
встановленим для працездатних осіб та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше
130 грн. Крім цього, згідно п.3 розділу VIII
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з дітьми»
викладено у такій редакції: «Допомога
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається у розмірі, що
дорівнює різниці між: з 01 січня 2008 року -
50%, з 01 січня 2009 року - 75%, з 01 січня 2010
року - 100% прожиткового мінімуму,
встановленого для працездатних осіб та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців.

Окремі положення Закону України «Про
державний бюджет України на 2008 рік про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України», зокрема, п.п.1-4, 6-22, 24-100
розділу ІІ вказаного Закону були
предметом розгляду Конституційного
суду України щодо невідповідності
Конституції України по справі №1-28/2008
за конституційним поданням 101
народного депутата України.

Рішенням Конституційного суду України
від 22 травня 2008 року по справі №1-28/2008
визнано такими, що не відповідають
Конституції України положення ст.67
розділу І, пункти 2-4, 6-8, 10-18, підпункт 7
пункту 19, пункти 20-22, 24-34, підпункти 1-6, 8-12
пункту 35, пункти 36-100 розділу ІІ
«Внесення змін до деяких законодавчих
актів України» та розділу ІІІ
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про державний бюджет України на 2008 рік
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України».

Таким чином, положення пункту 23 розділу
ІІ Закону України «Про державний
бюджет України на 2008 рік про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України» не були предметом розгляду
Конституційного суду України, не
визнані неконституційними, відповідно
є чинними та підлягають застосуванню.

З наведених підстав, апеляційний суд
приходить до висновку, що у 2008 році
відповідачем вірно проведено
нарахування та виплату позивачу
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку.

Апеляційний суд також погоджується із
висновком суду першої інстанції щодо
необґрунтованості вимог позивача у
подальшому здійснювати нарахування та
виплату допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку,
оскільки така вимога стосується
правовідносин, що виникатимуть в
майбутньому, щодо обставин, які
фактично не настали, та не засвідчують
про порушення права позивача, а
регулювання цих правовідносин
здійснюватиметься діючими на той час
нормативними актами.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України (в
редакції, що була чинна на час
виникнення спірних правовідносин)
пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Під час розгляду справи в суді першої
інстанції не ставилося питання про
застосування строків звернення до
суду, тому такий не застосовується.

За таких обставин, апеляційний суд
приходить до переконання про
підставність позовних вимог ОСОБА_1 в
частині щодо виплати їй недоплаченої
щомісячної допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку за період з 09 липня 2007 року по 31
грудня 2007 року.

Покликання апелянта на відсутність
бюджетного фінансування у 2007 році
передбачених Законом України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»
розмірів щомісячної допомоги, як на
причину невиконання державою взятих на
себе зобов'язань, до уваги колегією
суддів не приймаються, оскільки
реалізація особою права, що пов'язане з
отриманням бюджетних коштів, яке
базується на спеціальних та чинних на
час виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Кечко проти України»).

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги в
цілому суттєвими не являються і не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення справи, а
також відсутня невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Жидачівської районної державної
адміністрації залишити без
задоволення, а постанову Жидачівського
районного суду Львівської області від
29.05.2009р. по справі № 2-а/150/09 - без змін.

Ухвала апеляційного адміністративного
суду набирає законної сили через п'ять
днів після направлення її копій особам,
які беруть участь у справі та може бути
оскаржена до касаційної інстанції
протягом двадцяти днів після набрання
нею законної сили.

Головуючий суддя

О.І.Довга

Суддя

А.М.Ліщинський

Суддя

І.І.Запотічний