Справа № 2а-1805/10/1070
Суддя: Грибан І.О.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-1805/10/1070
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Грибан І.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючий-суддя
Грибан І.О.

судді
Беспалов О.О., Губська О.А.

за участі :

секретар с/з
Печенюк Р.В.

прокурор
Івашин О.Є.

пр-к апелянта
Савенок В.Г.

пр-к відповідача
Руппа С.В., Потапенко В.В.

розглянув в судовому засіданні в м.
Києві апеляційну скаргу Державної
організації «Комплекс відпочинку
«Пуща Водиця» Державного управління
справами на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 22
грудня 2010 року у справі за
адміністративним позовом Кабінету
Міністрів України до Вишгородської
районної державної адміністрації
Київської області про визнання дій
незаконними -

ВСТАНОВИВ:

Кабінет Міністрів України звернувся в
суд з даним позовом до Вишгородської
районної державної адміністрації
Київської області позовом про визнання
дій незаконними та такими, що
здійсненні з перевищенням наданих
повноважень.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 22 грудня 2010
року в задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою
Державна організація «Комплекс
відпочинку «Пуща Водиця» Державного
управління справами (особа, яка не
брала участь у справі) подала
апеляційну скаргу, в якій вказує на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, зазначаючи при
цьому, що оскаржуваним рішенням суду
порушено права апелянта, як
землекористувача, та просить
оскаржувану постанову скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Під час апеляційного розгляду справи
про свою участь з метою представництва
інтересів держави в особі Кабінету
Міністрів України, Державного
управління справами та апелянта заявив
заступник прокурора Київської області,
який підтримав апеляційну скаргу та
просив задовольнити позовні вимоги
Кабінету міністрів України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення учасників процесу, що
з'явилися, розглянувши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення, виходячи з
наступних підстав.

За змістом статті 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
з урахуванням юридичної сили правового
акта в ієрархії національного
законодавства, що регулює спірні
правовідносини, подібні
правовідносини (аналогія закону), або
за відсутності такого закону - на
підставі конституційних принципів і
загальних засад права (аналогія права),
принципів верховенства права з
урахуванням судової практики
Європейського суду з прав людини при
дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені під час судового
розгляду справи з урахуванням вимог
статті 70 КАС України щодо належності та
допустимості доказів або обставин, які
не підлягають доказуванню, та висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними.

Відповідно до частини другої статті 11
КАС України суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за
позовною заявою і не може виходити за
межі позовних вимог. Суд може вийти за
межі позовних вимог тільки в разі, якщо
це необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять. При
цьому слід ураховувати, що в такому
разі в мотивувальній частині рішення
суд повинен навести відповідне
обґрунтування.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся в суд з позовними
вимогами про визнання незаконними та
такими, що здійснені з перевищенням
наданих повноважень дії Вишгородської
районної державної адміністрації
Київської області щодо передачі в
оренду:

- ТОВ «Танталіт» земельної ділянки
площею 129,28 га на території
Новопетрівської сільської ради
Вишгородського району Київської
області;

- Благодійному фонду «Відродження
України» земельної ділянки площею 7,6 га
на території Новопетрівської
сільської ради Вишгородського району
Київської області;

- Громадянину ОСОБА_6 земельної ділянки
площею 1,7688 га на території
Новопетрівської сільської ради
Вишгородського району Київської
області

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
земельна ділянка. Загальною площею 136,88
гектарів, розташована в урочищі
«Межигір'я» Новопетрівської сільської
ради Вишгородського району Київської
області відноситься до земель
державної власності та знаходилася на
праві постійного користування у
будинку відпочинку «Пуща Водиця»
урочища «Межигір'я» Господарського
управління Кабінету Міністрів України.
Відповідно до вимог ст.113 Земельного
кодексу України право розпорядження
вказаною земельною ділянкою
відноситься до виключної компетенції
Кабінету Міністрів України. Оскільки
Кабінет Міністрів України не приймав
рішення про припинення права
користування вказаною земельною
ділянкою будинку відпочинку «Пуща
Водиця» та будь-якого рішення щодо
передачі вказаної земельної ділянки в
оренду третім особам, то просив суд
визнати дії відповідача щодо передачі
в оренду ТОВ «Танталіт», Благодійному
фонду «Відродження України» та
фізичній особі - ОСОБА_6 незаконними та
такими, що здійсненні з перевищенням
повноважень.

Отже, позивачем було чітко визначено
предмет позову. Разом з тим,
розглядаючи справу по суті, суд першої
інстанції обмежився з'ясуванням
обставин щодо правомірності прийняття
відповідачем розпоряджень від 26
жовтня 2004 року № 632 , від 17 травня 2007
року № 300, від 30.09.2008 року № 730 та від 26
лютого 2009 року № 122. Правомірність
вчинення відповідачем дій, що
передували прийняттю вказаних
розпоряджень, судом першої інстанції
не з'ясовувалася та відповідні докази
не досліджувалися.

Таким чином, судом неповно з'ясовані
обставини, що мали значення для справи.

Разом з тим, вийшовши за межі позовних
вимог, суд першої інстанції не навів в
судовому рішенні відповідного
обґрунтування. Зазначене порушення
норм процесуального права призвело до
неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного, колегія
суддів вбачає наявними визначені ст. 202
КАС України підстави для скасування
судового рішення та ухвалення нового.

Вирішуючи спір по суті, відповідно та в
межах заявлених позовних вимог,
колегія суддів звертає увагу на
наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України одним із
завдань адміністративного судочинства
є захист прав, свобод і інтересів
фізичних осіб від порушень з боку
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їхніх
посадових і службових осіб, інших
суб'єктів при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 2 ч. 3 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті вони: на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та місцевого
самоврядування, їх посадови особи
зобов'язані діяти лише на підставі, у
межах повноважень та способом,
передбаченими Конституцією та
законами України.

Організація, повноваження та порядок
діяльності місцевих державних
адміністрацій регулюється Законом
України «Про місцеві державні
адміністрації».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
місцеві державні адміністрації»
виконавчу владу в областях і районах,
містах Києві та Севастополі здійснюють
місцеві державні адміністрації.
Місцева державна адміністрація є
місцевим органом виконавчої влади і
входить до системи органів виконавчої
влади. Місцева державна адміністрація
в межах своїх повноважень здійснює
виконавчу владу на території
відповідної
адміністративно-територіальної
одиниці, а також реалізує повноваження,
делеговані їй відповідною радою.

Положеннями статті 13 Закону України
«Про місцеві державні адміністрації»
до відання місцевих державних
адміністрацій у межах і формах,
визначених Конституцією і законами
України, належить вирішення питань,
зокрема, щодо використання землі,
природних ресурсів, охорони довкілля.

Відповідно до статті 17 Земельного
кодексу України (в редакції, чинній на
момент винесення оскаржуваного
розпорядження) до повноважень місцевих
державних адміністрацій у галузі
земельних відносин належить, зокрема,
розпорядження землями державної
власності в межах, визначених цим
Кодексом.

Як встановлено судом першої інстанції,
розпорядженнями від 26 жовтня 2004 року №
632 та від 17 травня 2007 року № 300 передано
в оренду Благодійному фонду
«Відродження України» земельну
ділянку площею 7,6 гектарів на території
Новопетрівської сільської ради
Вишгородського району.

Розпорядженням Вишгородської районної
державної адміністрації Київської
області «Про надання в оренду земельну
ділянку Товариству з обмеженою
відповідальністю «ТАНТАЛІТ» під
існуючий комплекс відпочинку
«Пуща-Водиця» урочища «Межигір'я» на
території Новопетрівської сільської
ради Вишгородського району Київської
області» № 730 передано в оренду ТОВ
«ТАНТАЛІТ» земельну ділянку площею 129,28
гектарів на території Новопетрівської
сільської ради Вишгородського району
Київської області.

Земельна ділянка площею 1,7688 гектарів
на території Новопетрівської
сільської ради Вишгородського району
Київської області надана в оренду
громадянину ОСОБА_6 розпорядженням
Вишгородської районної державної
адміністрації Київської області від 26
лютого 2009 року № 122.

Відповідачем, одночасно з прийняттям
рішення про передачу земель в оренду
вказаним вище особам, наведеними вище
Розпорядженнями припинено право
користування Будинку відпочинку
«Пуща-Водиця» урочища «Межигір'я» ГУ КМ
України.

Правомірність прийнятих відповідачем
рішень позивачем не оскаржувалася.
Разом з тим, на час розгляду справи
судом апеляційної інстанції
встановлено, що правомірність
прийняття вказаних розпоряджень була
предметом судового розгляду в інших
справах між тими ж сторонами (рішення
Господарського суду Київської області
в справах №911/1288/14 від 24.06.2014р. №911/1276/14
від 24.06.2014р.). На час апеляційного
розгляду судові рішення в
господарських справах щодо визнання
неправомірності Розпоряджень 26 жовтня
2004 року № 632, від 17 травня 2007 року, № 300
від 30.09.2008 року та №730 від 30.09.2008 року
набрали законної сили ( т. 2, а.с.111-129).
Зазначеними судовими рішеннями
встановлено, що оскаржувані
розпорядження прийняті відповідачем з
перевищенням повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.71 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Вирішуючи питання правомірності дій
Вишгородської районної державної
адміністрації Київської області, що
передували прийняттю зазначених вище
розпоряджень та були спрямовані на
передачу в оренду третім особам земель
державної власності, колегія суддів
апеляційної інстанції враховує
наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідного до Державного акту на
право постійного користування землею
Будинку відпочинку «Пуща-Водиця»
урочища «Межигір'я» Головного
Управління Кабінету Міністрів України
на підставі рішення Новопетрівської
сільської ради від 30.07.1998 року № 76
надано у постійне користування
земельну ділянку площею 136,88 га під
розміщення будинку відпочинку.

Межі зазначеної земельної ділянки
розмежовані в порядку передбаченому
підпунктом «а» пункту 10 розділу X
«Перехідні положення» Земельного
кодексу України та віднесені
розпорядженням Кабінету Міністрів
України від 26.09.2002 року № 559-р до
земельних ділянок права державної
власності, яким затверджено межі
земельних ділянок права державної
власності, на яких розташовані будинку
відпочинку «Пуща-Водиця» (м.Київ,
вул.Вишгородська,85,85а,150) та
«Конча-Заспа» (м.Київ, Столичне шосе, 24
кілометр)

Комплекс відпочинку «Пуща-Водиця»
Державного управління справами є
правонаступником будинку відпочинку
«Пуща-Водиця» та будинку відпочинку
«Межигір'я», реорганізованих шляхом
злиття відповідно до розпорядження
керівника Державного управління
справами від 24.03.2006 року № 105.

Таким чином, на час прийняття
зазначених вище Розпоряджень, спірна
земельна ділянка перебувала в
постійному користуванні підприємства,
що належало до державної власності.

Згідно зі ст. 92 Земельного кодексу
України (в редакції, що діяла на час
виникнення спірних правовідносин)
право постійного користування
земельною ділянкою - це право володіння
і користування земельною ділянкою, яка
перебуває у державній або комунальній
власності, без встановлення строку.

Відповідно до приписів Земельного
кодексу України, зокрема статей
122,141-143,149, передача земельної ділянки,
що перебуває в постійному користуванні
іншим особам можлива за рішенням
власника та за умови припинення права
користування попереднього
землекористувача або вилучення цієї
земельної ділянки у такого
землекористувача.

Відповідно до статті 141 вказаного
Кодексу, підставами припинення права
користування земельною ділянкою є,
зокрема, добровільна відмова від права
користування земельною ділянкою та
вилучення земельної ділянки у
випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 142 Земельного
кодексу України, припинення права
постійного користування земельною
ділянкою у разі добровільної відмови
землекористувача здійснюється за його
заявою до власника земельної ділянки.
Власник земельної ділянки на підставі
заяви землекористувача приймає
рішення про припинення права
користування земельною ділянкою, про
що повідомляє органи державної
реєстрації.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2,5, 9,10 ст. 149 ЗК
України земельні ділянки, надані у
постійне користування із земель
державної та комунальної власності,
можуть вилучатися для суспільних та
інших потреб за рішенням органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування.

Вилучення земельних ділянок
провадиться за згодою
землекористувачів на підставі рішень
Кабінету Міністрів України, Ради
міністрів Автономної Республіки Крим,
місцевих державних адміністрацій,
сільських, селищних, міських рад
відповідно до їх повноважень.

Районні державні адміністрації на їх
території вилучають земельні ділянки
державної власності, які перебувають у
постійному користуванні, в межах сіл,
селищ, міст районного значення для всіх
потреб та за межами населених пунктів
для:

а) сільськогосподарського
використання;

б) ведення лісового і водного
господарства, крім випадків,
визначених частиною дев'ятою цієї
статті;

в) будівництва об'єктів, пов'язаних з
обслуговуванням жителів
територіальної громади району (шкіл,
лікарень, підприємств торгівлі тощо).

Кабінет Міністрів України вилучає
земельні ділянки державної власності,
які перебувають у постійному
користуванні, - ріллю, багаторічні
насадження для
несільськогосподарських потреб, ліси
першої групи площею понад 10 гектарів (а
в редакції від 08.02.2006р. - «ліси площею
понад 1 гектар для
несільськогосподарських потреб»), а
також земельні ділянки
природоохоронного, оздоровчого,
рекреаційного призначення, крім
випадків, визначених частинами п'ятою -
восьмою цієї статті, та у випадках,
визначених статтею 150 цього Кодексу.

У разі незгоди землекористувача з
вилученням земельної ділянки питання
вирішується в судовому порядку.

Тобто, з системного аналізу зазначених
правових норм вбачається, що підставою
для припинення права постійного
користування земельною ділянкою є,
зокрема , добровільна відмова від права
користування земельною ділянкою, та
вилучення земельної ділянки у випадках
передбачених Земельним кодексом
України.

З розпоряджень Вишгородської районної
державної адміністрації Київської
області вбачається, що ними припинено
право постійного користування спірних
частин земельних ділянок Комплексу
відпочинку «Пуща-Водиця» Державного
управління справами (база відпочинку
«Пуща-Водиця» ГУ КМ України), в зв'язку з
добровільною відмовою.

Разом з тим, в матеріалах справи
відсутні, а на вимогу апеляційного суду
відповідачем не надані докази подання
Державною організацією «Комплекс
відпочинку «Пуща-Водиця» Державного
управління справами заяви про відмову
від спірних земельних ділянок.

Враховуючи, що спірна земельна ділянка
знаходиться за межами населеного
пункту ( згідно зазначених
розпоряджень), відповідачем не надано
жодного доказу на підтвердження того,
що її вилучення пов'язане з потребами
сільськогосподарського використання;
веденням лісового і водного
господарства, крім випадків,
визначених частиною дев'ятою цієї
статті; будівництвом об'єктів,
пов'язаних з обслуговуванням жителів
територіальної громади району (шкіл,
лікарень, підприємств торгівлі тощо), -
тобто, здійснено в межах повноважень
відповідача.

Крім того, відповідно до листа
Державного комітету України із
земельних ресурсів, довідки
Управління земельних ресурсів у
Вишгородському районі Київської
області від 25.01.2008 року №44, спірні
земельні ділянки відносяться до
категорії земель рекреаційного
призначення.

Доказів вилучення земельної ділянки
(в тому числі і земель рекреаційного
призначення) у відповідності до ч.9 ст.149
Земельного кодексу України з
постійного користування відповідачем
також не надано.

Також, колегія суддів звертає увагу, що
згідно до розпорядження №122 від 26.02.2009
р. в оренду громадянину ОСОБА_6
передано земельну ділянку площею 1,7688
га, розташовану за межами населеного
пункту для обслуговування будинку та
будівництва інших об'єктів. Тобто,
відбулася зміна цільового призначення
земельної ділянки.

Разом з тим, відповідачем не надано
суду доказів щодо прийняття такого
рішення у визначеному законом порядку
відповідним органом виконавчої влади
та з урахуванням висновків органів
виконавчої влади з питань охорони
навколишнього природного середовища
та лісового господарства.

Відповідно до вимог ст.71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, заперечуючи проти позову
та апеляційної скарги не надав
належних та об'єктивних доказів
правомірності своїх дій щодо
розпорядження земельною ділянкою, яка
перебувала в постійному користуванні
апелянта.

За викладених обставин, колегія суддів
вважає, що відповідачем передача в
оренду спірних земельних ділянок
здійснена з порушенням вимог норм
Земельного кодексу України, з
перевищенням меж повноважень щодо
розпорядження земельними ділянками.
Позовні вимоги Кабінету Міністрів
України є обґрунтованими та підлягають
до задоволення.

Керуючись ст.ст.160, 195, 196, 202, 205, 207, 254 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної
організації «Комплекс відпочинку
«Пуща Водиця «Державного управління
справами задовольнити.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 22 грудня 2010
року - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позовні
вимоги Кабінету Міністрів України
задовольнити, визнати незаконними та
такими, що здійснені з перевищенням
наданих повноважень дії Вишгородської
районної державної адміністрації
Київської області щодо передачі в
оренду:

- ТОВ «Танталіт» земельної ділянки
площею 129,28 га на території
Новопетрівської сільської ради
Вишгородського району Київської
області;

- Благодійному фонду «Відродження
України» земельної ділянки площею 7,6 га
на території Новопетрівської
сільської ради Вишгородського району
Київської області;

- Громадянину ОСОБА_6 земельної ділянки
площею 1,7688 га на території
Новопетрівської сільської ради
Вишгородського району Київської
області.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий-суддя І.О.Грибан

Суддя
О.О.Беспалов

Суддя
О.А.Губська

Повний текст виготовлено - 23.09.2014 р.

Головуючий суддя

Грибан І.О.

Судді:

Беспалов О.О.

Парінов А.Б.