Справа № 2а-14137/12/2070
Суддя: Бухтіярова І.О.
Дата ухвалення: 2014-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2014 року м.
Київ К/800/21863/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі Бухтіярової І.О., Муравйова О.В.,
Приходько І.В.,розглянувши у
попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Технологія»

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 31.01.2013 року

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 10.04.2013 року

у справі № 2а-14137/12/2070

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Технологія» (далі -
позивач, ТОВ «Технологія»)

до Західної міжрайонної державної
податкової інспекції м. Харкова
Харківської області Державної
податкової служби (далі - відповідач,
Західна МДПІ м. Харкова)

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

ТОВ «Технологія» звернулось у грудні
2012 року до суду з позовом до Західної
МДПІ м. Харкова про скасування
податкових повідомлень-рішень від
28.05.2012 року № та № .

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 31.01.2013 року,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 10.04.2013 року,
в задоволенні адміністративного
позову відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, позивач подав
касаційну скаргу, в якій просить
касаційну скаргу задовольнити,
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій та прийняти нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі та скасувати податкові
повідомлення-рішення. Вважає, що
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій є неправомірними та такими,
що підлягають скасуванню, оскільки
судами надано не належну оцінку
доказам наданим до матеріалів справи,
не повно та не об'єктивно досліджено
матеріали справи.

Заперечення на касаційну скаргу не
надходили, що не перешкоджає її
розгляду по суті.

Справу розглянуто у попередньому
судовому засіданні відповідно до ст. 2201
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
про обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, дослідивши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
судові рішення, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що відповідачем
проведено позапланову виїзну
перевірку фінансово-господарської
діяльності позивача з питань
проведення фінансово-господарських
операцій з ТОВ «Промспец Консалтинг»
за листопад, грудень 2010 року, квітень,
травень, липень, серпень 2011 року, за
результатами якої складено акт №
575/22-104/21238651 від 14.05.2012 року.

Згідно висновків акту перевірки
встановлено наступні порушення
позивачем: п. 44.1 ст. 44, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6
ст. 198 Податкового кодексу України (далі
- ПК України), в результаті чого
занижено податок на додану вартість на
загальну суму 138 644,00 гривні; п. 121.1 ст. 121
ПК України, а саме ненадання платником
податків контролюючим органам
оригіналів документів чи їх копій при
здійсненні податкового контролю у
випадках, передбачених цим Кодексом.

На підставі вищезазначених висновків
акту перевірки відповідачем 28.05.2012 року
були прийняті податкові
повідомлення-рішення: № , яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з ПДВ на загальну суму 188 775,75 гривень, у
тому числі за основним платежем - 138 644,00
гривні, за штрафними (фінансовими)
санкціями - 50 131,75 гривня; № , яким
збільшено суму грошового зобов'язання
за штрафними санкціями в розмірі 510,00
гривень.

Суди першої та апеляційної інстанцій
вирішуючи спір по суті та відмовляючи в
задоволенні позовних вимог повністю, з
чим погоджується суд касаційної
інстанції, виходили з наступних
мотивів.

Приймаючи рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог, суди
попередніх інстанцій виходили з
правомірності та обґрунтованості
спірних податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів касаційної інстанції
погоджується з такими висновками судів
першої та апеляційної інстанцій, з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та вбачається з матеріалів
справи, що в ході проведення перевірки
податковим органом були виявлені
порушення позивачем вимог податкового
законодавства щодо неправомірного
формування податкового кредиту з ПДВ у
листопаді, грудні 2010 року, квітні,
травні, липні, серпні 2011 року на
загальну суму 138 644,00 гривні в
результаті фінансово-господарських
взаємовідносин з ТОВ «Промспец
Консалтинг».

У 2010 році порядок формування
податкового кредиту, обчислення та
сплата податку на додану вартість
врегульовувались положеннями ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість».

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20 % від
звичайної ціни на такі товари (послуги),
та складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 6.1
ст. 6 та ст. 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

У 2011 році правила формування
податкового кредиту, обчислення та
сплата податку на додану вартість
врегульовані розділом V ПК України.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг
з метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» та п. 201.10 ст. 201 ПК України
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту
є податкова накладна, яка видається
платником податку, що здійснює
операції з постачання товарів/послуг.

Тобто необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
податкова звітність ґрунтується на
даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до частини 1 статті 9
вказаного Закону, підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення
господарської операції у податковому
обліку повинно здійснюватись
відповідно до її реального
економічного змісту на підставі
первинних документів бухгалтерського
обліку.

Разом з цим судами попередніх
інстанцій вірно зазначено, що
наявність у покупця належно оформлених
документів, які відповідно до
законодавства необхідні для
віднесення певних сум до податкового
кредиту, зокрема виданих
постачальниками податкових накладних,
не є безумовною підставою для
обрахування податкового кредиту по
ПДВ, якщо податковий орган доведе, що
відомості, які містяться в таких
документах, не відповідають дійсності,
як у випадку нездійснення самих
операцій.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та вбачається з матеріалів
справи, що господарські
взаємовідносини між «АЗ-Трейд» та ТОВ
«Промспец Консалтинг» у перевіреному
періоді відбувались за договором
купівлі-продажу № 17 від 19.11.2010 року з
додатковою угодою до цього договору № 1
від 25.01.2011 року, предметом якого є
купівля-продаж товарно-матеріальних
цінностей - металопрокату, будівельних
матеріалів, інструменту та хімічної
сировини. Договором передбачено, що
відвантаження товару здійснюється за
рахунок ТОВ «Технологія» - самовивіз.

На підтвердження виконання умов
вказаного договору позивачем до суду
були надані видаткові накладні,
податкові накладні. Відповідно до
видаткових накладних отримання товару
здійснював директор ТОВ «Технологія»
Баранов В.М.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що розрахунки між
підприємствами за вказаним договором
проведені в повному обсязі у
безготівковій формі через
розрахунковий рахунок на підставі
рахунків-фактур, копії яких приєднані
до матеріалів справи та досліджені
судами. Судами зазначено, що у вказаних
документах наявні необхідні реквізити,
передбачені ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», відсутність яких
спричиняє втрату первинними
документами юридичної сили і
доказовості.

Разом з тим, досліджуючи питання руху
активів у спірних правовідносинах, суд
апеляційної інстанції вірно виходив з
того, що за змістом норм Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», Закону України
«Про податок на додану вартість», ПК
України наявність первинних
документів є обов'язковою, але не
достатньою умовою для формування
податкового кредиту та валових витрат,
оскільки факт виконання зобов'язання
за правочином зумовлює складання й
інших документів, а тому, формальне
складення лише первинного документа не
є беззаперечним доказом реальності
конкретної господарської операції.
Податковий кредит з ПДВ може бути
сформований платником податків лише за
реально проведеною господарською
операцією, тобто за господарською
операцією, яка спричинила зміни у
структурі та стані активів і
зобов'язань суб'єкта господарювання, за
умови, що проведення господарської
операції підтверджується також і
іншими документами, складання яких
передбачено законодавством та є
загальноприйнятим за звичаями
ділового обороту.

З огляду на викладене, реальність
господарської операції з придбання
товарів має підтверджуватись також
документами про фізичне переміщення
придбаних товарів у просторі та
документами про зберігання придбаних
товарів.

Відповідно до ч. 2 ст. 48 Закону України
«Про автомобільний транспорт» та
Переліку документів, необхідних для
здійснення перевезення вантажу
автомобільним транспортом у
внутрішньому сполученні
(затвердженого постановою КМ України
від 25.02.2009 року № 207), документами на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом є дорожній лист або
товарно-транспортна накладна.

Підпунктом 11.1 п.11 Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні (затверджених наказом
Міністерства транспорту України № 363
від 14.10.1997 року, зареєстрованих в
Міністерстві юстиції України 20.02.1998
року за № 128/2568) (далі - Правила № 363)
визначено, що товарно-транспортні
накладні та дорожні листи вантажного
автомобіля є основними документами на
перевезення вантажів.

Оприбуткування товарів без наявності
товарно-транспортної накладної, в разі
фізичного переміщення товарів в
просторі за допомогою автомобільного
транспорту, нормами чинного
законодавства не передбачено.

Відповідно до абз.2 пп. 11.1 п. 11 Правил №
363, залежно від виду вантажу та його
специфічних властивостей до основних
документів додаються інші
(ветеринарні, санітарні та якісні -
сертифікати, свідоцтва, довідки,
паспорти тощо), що визначається
правилами перевезень зазначених
вантажів.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та вбачається з матеріалів
справи, що позивачем не підтверджено
транспортування товару за договором
купівлі-продажу № 17 від 19.11.2010 року
транспортними накладними чи
подорожніми листами, а також не
підтверджено здійснення
вантажно-розвантажувальних робіт,
отриманого від ТОВ «Промспец
Консалтинг», товару, та зберігання
отриманого товару під час проведення
перевірки.

При цьому, судами зазначено, що
директор ТОВ «Технологія» при
ознайомленні з актом перевірки власним
підписом засвідчив, що первинні,
бухгалтерські та інші документи,
використані при проведенні перевірки,
достовірні, надані в повному обсязі, а
додаткові (інші) документи, що свідчать
про діяльність суб'єкта господарювання
(спростовують викладені в акті
перевірки факти) за період, що
перевіряється, відсутні.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

За приписами п. 44.6 ст. 44 ПК України, у
разі якщо до закінчення перевірки
або у терміни, визначені в абзаці
другому пункту 44.7 цієї статті
платник податків не надає посадовим
особам органу державної податкової
служби, які проводять перевірку,
документи (незалежно від причин такого
ненадання, крім випадків виїмки
документів або іншого вилучення
правоохоронними органами), що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у
податковій звітності, вважається, що
такі документи були відсутні у такого
платника податків на час складення
такої звітності.

Також, судами попередніх інстанцій
зазначено, що на ухвалу Харківського
окружного адміністративного суду про
витребування доказів від 29.01.2013 року
доказів транспортування товару
(товарно-транспортних накладних або
подорожних листів), а також доказів
здійснення вантажно-розвантажувальних
робіт, отриманого від ТОВ «Промспец
Консалтинг», товару, та зберігання
отриманого товару, позивачем до суду
надано не було.

Враховуючи зазначене, порушення вимог
податкового законодавства ТОВ
«Технологія» встановлені податковим
органом за відсутністю вказаних
документів.

Отже, колегія суддів касаційної
інстанції погоджується з висновками
судів попередніх інстанцій про те, що
результати, відображені у даних
податкового обліку позивача за
господарською операцією фактично не
настали. А якщо певна господарська
операція не відбулася чи відбулася не
за її змістом, який відображений в
укладеному платником податку
договорах, то це є підставою для
застосування відповідних наслідків у
податковому обліку.

В підтвердження використання
позивачем товару, придбаного у ТОВ
«Промспец Консалтинг», у межах
господарської діяльності, а саме для
виготовлення та подальшої реалізації
побутових чистильно-мийних засобів, а
також при здійсненні будівельних
робіт, представником позивача надано
до суду договори, укладені між ТОВ
«Технологія» та ТОВ «НК «ВОСТОК», ТОВ
«С-ТРАНС», АТЗТ «ХЛАДПРОМ», ДО Комбінат
«СВІТАНОК», ВАТ «Новатор», видаткові
накладні, акти виконаних робіт, довідку
про вартість виконаних будівельних.

Проте при дослідженні судами
попередніх інстанцій вказаних
документів встановлено, що з них не
вбачається, що саме, придбаний у ТОВ
«Промспец Консалтинг» товар, було
використано у виробництві побутових
чистильно-мийних засобів, а також при
здійсненні будівельних робіт. Окрім
цього, неможливо встановити, що цей
товар було використано у межах
господарської діяльності позивача в
повному обсязі. Також, до суду не було
надано доказів наявності у ТОВ
«Технологія» власних або орендованих
приміщень, де здійснювалось
виробництво зазначеної продукції, яким
чином здійснювалось виробництво цієї
продукції, а також доказів наявності
необхідного персоналу та обладнання
для здійснення будівельних робіт за
вищезазначеними договорами.

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли
вірного висновку, що матеріалами
справи не підтверджено реальність
здійснення фінансово-господарських
операцій з отримання та перевезення
товару від ТОВ «Промспец Консалтинг»
та подальше використання позивачем
цього товару у межах господарської
діяльності платника податку.

Також досліджуючи питання реальності
виконання умов договору
купівлі-продажу № 17 від 19.11.2010 року,
укладеного між позивачем та ТОВ
«Промспец Консалтинг», суди попередніх
інстанцій дійшли вірного висновку, що
позивачем не доведено факту реального
виконання умов договору
купівлі-продажу № 17 від 19.11.2010 року, що
не надає йому право на формування
податкового кредиту.

Отже, колегія суддів касаційної
інстанції погоджується з висновками
судів попередніх інстанцій про те, що
матеріалами справи не підтверджено
реальність здійснення
фінансово-господарських операцій з
отримання та перевезення товару від
ТОВ «Промспец Консалтинг» та подальше
використання позивачем цього товару у
межах господарської діяльності
платника податку.

Колегія суддів касаційної інстанції
також погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій щодо
правомірного застосування штрафної
санкції за ненадання позивачем на
запит податкового органу під час
проведення перевірки документів, що
запитувались.

Відповідно до п. 61.1 ст. 61 ПК України
податковий контроль - система заходів,
що вживаються контролюючими органами з
метою контролю правильності
нарахування, повноти і своєчасності
сплати податків і зборів, а також
дотримання законодавства з питань
регулювання обігу готівки, проведення
розрахункових та касових операцій,
патентування, ліцензування та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на контролюючі органи.

Згідно з п. 121.1. ст. 121 ПК України
ненадання платником податків
контролюючим органам оригіналів
документів чи їх копій при здійсненні
податкового контролю у випадках,
передбачених цим Кодексом, тягнуть за
собою накладення штрафу в розмірі 510,00
гривень.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та вбачається з матеріалів
справи, що під час проведення перевірки
директору ТОВ «Технологія» особисто
під підпис 24.04.2012 року було вручено
запит щодо включення сум по
взаємовідносинам з ТОВ «Промспец
Консалтинг» до складу витрат, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування з податку на прибуток, за
підсумками 4 кварталу 2010 року, 2-3
кварталу 2011 року. Між тим, судами
зазначено, що за вказаним запитом
позивачем документів до податкового
органу надано не було.

Таким чином, колегія суддів касаційної
інстанції погоджується з висновками
судів попередніх інстанцій про
правомірність винесення спірних
податкових повідомлень-рішень.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суди попередніх інстанцій
дійшли обґрунтованого висновку щодо
наявності підстав для відмови в
задоволенні позову.

Відповідно до п. 3 ст. 2201 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах
касаційної скарги порушень судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому касаційну скаргу слід
відхилити, а оскаржувані судові
рішення залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 220-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Технологія» - відхилити.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 31.01.2013 року
та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 10.04.2013 року
у справі № 2а-14137/12/2070 - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути
переглянута з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236-238
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя: підпис (підпис)
І.О. Бухтіярова Судді: підпис
(підпис) О.В. Муравйов Помічник судді
підпис (підпис) І.В. Приходько