Справа № 145/1906/13-а (2а/145/110/13)
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2014-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/9826/14

Вищий адміністративний суд України у
складі:

Головуючого
Рецебуринського Ю.Й.,

Суддів
Ємельянової В.І.,

Іваненко Я.Л.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України у
Тиврівському районі Вінницької
області на постанову Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 30 січня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України у Тиврівському районі
Вінницької області (далі - Управління)
про визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2013 року ОСОБА_2
звернувся до суду з адміністративним
позовом, в якому просив визнати
неправомірними дії Управління та
зобов'язати відповідача нарахувати та
виплатити пенсію як інваліду ІІІ групи
внаслідок трудового каліцтва за період
з 14 вересня 2009 року по 14 серпня 2012 року.

Постановою Тиврівського
районного суду Вінницької області від 3
грудня 2013 року у задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 30 січня 2014
року скасовано постанову Тиврівського
районного суду Вінницької області від 3
грудня 2013 року, прийнято нове рішення
про задоволення позовних вимог.
Зобов'язано Управління нарахувати та
виплатити ОСОБА_2 пенсію як інваліду
ІІІ групи внаслідок трудового каліцтва
за період з 14 вересня 2009 року по 14
серпня 2012 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивач у період з 14 вересня 2009
року по 14 серпня 2012 року на обліку в
Управлінні не перебував, а з 2001 року по
2012 рік знаходився за кордоном, а тому
відповідачем правомірно припинено
йому нарахування та виплату пенсії, що
відповідає вимогам статті 49 Закону
України від 9 липня 2003 року №1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі - Закон №1058-IV).

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги, суд апеляційної інстанції
посилався на рішення Конституційного
Суду України №25-рп/2009 від 7
жовтня 2009 року, в якому зазначено, що
право громадянина на одержання
призначеної йому пенсії не може
пов'язуватися з такою умовою, як
постійне проживання в Україні,
оскільки держава, відповідно до
конституційних принципів, зобов'язана
гарантувати це право незалежно від
того, де проживає особа, якій
призначена пенсія, в Україні чи за її
межами.

У касаційній скарзі Управління,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати ухвалене ним судове
рішення та залишити закрити
провадження у справі.

Справа вирішується в порядку
письмового провадження за наявними у
ній матеріалами відповідно до статті 222
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України), оскільки
відсутні клопотання всіх осіб, які
беруть участь у справі, про розгляд
справи за їх участю.

З'ясувавши обставини справи,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права згідно статті 220 КАС України,
колегія суддів приходить до наступних
висновків.

З позовними вимогами про визнання дій
протиправними та зобов'язання
здійснити перерахунок пенсії з 14
вересня 2009 року ОСОБА_2 звернувся до
суду 13 вересня 2013 року.

Розглядаючи справу по суті позовних
вимог, суди попередніх інстанцій не
звернули увагу на пропущення позивачем
строку звернення до суду,
передбаченого статтею 99 КАС України.

Відповідно до частини другої статті 99
КАС України для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Частиною першою статті 100 КАС України
встановлено, що адміністративний
позов, поданий після закінчення
строків, установлених законом,
залишається без розгляду, якщо суд на
підставі позовної заяви та доданих до
неї матеріалів не знайде підстав для
визнання причин пропуску строку
звернення до адміністративного суду
поважними, про що постановляється
ухвала

В порушення вказаної норми питання
дотримання позивачем строку звернення
до суду судом першої інстанції не було
вирішено.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції
застосувавши до спірних правовідносин
правила статті 46 Закону України «Про
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування», відповідно до якої
виплачуються за минулий час без
обмеження будь-яким строком лише
нараховані суми пенсії, не отримані з
вини органу, що її призначає і виплачує,
не встановив чи здійснювалося
нарахування пенсії позивачу за спірний
період.

При визначенні початку перебігу строку
звернення до адміністративного суду та
вирішенні питання про дотримання чи
порушення позивачем цього строку,
судам насамперед слід з'ясувати, коли
позивач дізнався або повинен був
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів, а якщо строк
пропущено, то наскільки і з яких причин.

Частиною першою статті 220 КАС України
передбачено, що суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно зі статтею 227 КАС України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.
Справа направляється до суду
апеляційної інстанції для продовження
розгляду або на новий розгляд, якщо
порушення допущені тільки цим судом. В
усіх інших випадках справа
направляється до суду першої
інстанції.

Оскільки неповноту встановлення
обставин у справі допущено обома
судовими інстанціями, то справа
направляється до суду першої
інстанції.

Керуючись статтями 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у
Тиврівському районі Вінницької
області задовольнити частково.

Постанову Тиврівського районного суду
Вінницької області від 3 грудня
2013 року та постанову Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 30 січня 2014 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Ю.Й. Рецебуринський

Судді
В.І.
Ємельянова

Я.Л. Іваненко