Справа № 2а-1386/12/2170
Суддя: Логвиненко А.О.
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/27426/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів : Логвиненко А.О.
(доповідач), Калашнікова О.В., Мороз В.Ф.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
публічного акціонерного товариства
«Бериславський машинобудівний завод»
на постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 10.04.2013р. у
справі

за позовом Херсонського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів Державної служби з питань
інвалідів та ветеранів України

до відповідача Публічного
акціонерного товариства
«Бериславський машинобудівний завод»

про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені, -

В С Т А Н О В И В :

25.04.2012р. до суду з позовом про стягнення
з Публічного акціонерного товариства
«Бериславський машинобудівний завод»
(далі ПАТ) 116887,30грн. та пені за порушення
термінів їх сплати в сумі 187,04грн.
звернулось Херсонське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів Державної служби з питань
інвалідів та ветеранів України (далі
Фонд). Свої вимоги позивач обґрунтував
тим, що в порушення ст.20 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» відповідачем не
виконано нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів у 2011 році.
На цій підставі позивач просив
стягнути з відповідача
адміністративно-господарські санкції
в сумі 116887,3грн. та пеню за порушення
термінів їх сплати в сумі 187,04грн.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 23.05.2012р. в
задоволенні позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 10.04.2013р.
скасовано постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від
23.05.2012р. та прийнято нову, якою позов
задоволено.

Не погодившись з рішенням суду
апеляційної інстанції, ПАТ звернулось
із касаційною скаргою, в якій,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права, просило його
скасувати та залишити в силі постанову
суду першої інстанції. При цьому,
відповідач зазначив, що суд дійшов
помилкового висновку про
обґрунтованість позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на таке.

Під час розгляду справи судами першої
та апеляційної інстанцій встановлено
наступне.

Відповідача зареєстровано у Фонді як
роботодавця - юридичну особу, що
використовує найману працю. Відповідно
до звіту ПАТ про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2011р.,
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу складає
519 осіб, отже, згідно зі ст. 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» (далі
Закон №875-XII), для відповідача норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів складає 21 робоче місце. В той
же час, середньооблікова чисельність
працевлаштованих інвалідів на
підприємстві протягом 2011 року склала 16
чол.

Частиною першою статті 20 Закону
№875-XII встановлено, що підприємства, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Відповідно до ст. 218 ГК України
учасник господарських відносин
відповідає, зокрема, за порушення
правил здійснення господарської
діяльності, якщо не доведе, що ним вжито
всіх залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Відповідно до частини 4 статті 20 Закону
України від 1.03.1991р. №803-XII «Про
зайнятість населення» підприємства,
установи і організації незалежно від
форми власності реєструються у
місцевих центрах зайнятості за їх
місцезнаходженням як платники збору до
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття,
щомісяця подають цим центрам
адміністративні дані у повному обсязі
про наявність вільних робочих місць
(вакансій), у тому числі призначених для
працевлаштування інвалідів, та про
працівників, які працюють неповний
робочий день (тиждень), якщо це не
передбачено трудовим договором, або не
працюють у зв'язку з простоєм
виробництва з не залежних від них
причин, і в десятиденний строк - про
всіх прийнятих працівників у порядку,
встановленому законодавством.

Так, протягом 2011 року підприємство
інформувало державну службу
зайнятості населення про наявність
вакантних посад для працевлаштування
інвалідів шляхом подачі звітів про
наявність вільних робочих місць та
потреби в працівниках всупереч
встановленому порядку лише 10.03.2011р.,
11.04.2011р., 3.06.2011р., 21.07.2011р., 31.08.2011р. та
30.09.2011р., що підтверджується наявними в
матеріалах справи копіями зазначених
звітів (а.с.31-42).

Тобто, відповідачем не було в повному
обсязі виконано обов'язку по
інформуванню щодо утворення
(пристосування) робочих місць та
наявності вакансій для
працевлаштування інвалідів.

За таких обставин, відповідачем не
виконані вимоги, встановлені діючим
законодавством щодо обов'язку надання
центрам зайнятості інформації про
наявність вільних робочих місць
(вакансій), у тому числі призначених для
працевлаштування інвалідів.

Відповідно до частини 4 статті 20 Закону
№875-XII та Порядку сплати
підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, суми
адміністративно-господарських санкцій
та пені за невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 31.01.2007р.
№70 адміністративно-господарські
санкції розраховуються та сплачуються
роботодавцями самостійно в строк до 15
квітня року, наступного за роком, в
якому відбулося порушення нормативу,
встановленого частиною 1 статті 19
Закону. На підприємствах, де працює
більш як 15 чоловік, суми штрафних
санкцій визначаються у розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві за кожне
робоче місце, не зайняте інвалідом, а на
підприємствах, де працює від 8 до 15
чоловік, - у розмірі половини середньої
річної заробітної плати на
відповідному підприємстві за кожне
робоче місце, не зайняте інвалідом.

Враховуючи вищенаведене, правильним є
висновок апеляційного суду про
обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ст. 224 КАС України, суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231, 254 КАС
України, -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства
«Бериславський машинобудівний завод»
залишити без задоволення, а постанову
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 10.04.2013р. -
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі,
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України в
порядку, передбаченому ст. 235-244 КАС
України.

Судді
А.О.
Логвиненко

О.В.
Калашнікова

В.Ф. Мороз