Справа № 810/4436/14
Суддя: Спиридонова В.О.
Дата ухвалення: 2014-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2014 року
№810/4436/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Спиридонової В.О., розглянувши в
порядку письмового провадження в м.
Києві адміністративну справу за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області про визнання
протиправною та скасування постанови
про накладення штрафу, зобов'язання
утриматися від вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

28.07.2014 до Київського окружного
адміністративного суду надійшла
позовна заява фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - позивач,
ФОП ОСОБА_1) до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області (далі - відповідач,
Інспекція), в якій позивач просить:

1) визнати протиправною та скасувати
постанову про накладення штрафу за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності №З-1407/4-7/10-25/1407/08/03, винесену
щодо позивача 14.07.2014 в.о. начальника
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області Кудрявцевим О.В., та
закрити провадження у справі;

2) зобов'язати Інспекцію державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області не виносити приписи
про усунення порушень вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил за
відсутність декларації про початок
виконання будівельних робіт на
реконструйованій вхідній групі до
перукарні за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтуванні
наступним. Так, позивач зазначає, що
оскаржувана постанова, якою на нього
накладено штраф у розмірі 12180,00 грн. за
невиконання припису Інспекції №С-2006
від 20.06.2013, тоді як його висновки та
прийняту на підставі встановлених під
час його винесення обставин постанову
визнано неправомірними в судовому
порядку.

Відповідач проти позову заперечив,
просив відмовити у його задоволенні. В
обґрунтування заперечень наполягає на
правомірності оскаржуваної постанови,
та зазначає, що позивачем не виконано
вимоги припису Інспекції №С-2006 від
20.06.2013, що, на думку відповідача, є
правопорушенням у сфері містобудівної
діяльності та підставою для
притягнення до відповідальності.

Розглянувши подані документи і
матеріали, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, враховуючи
принцип рівності сторін, суд дійшов
наступних висновків.

Судом встановлено, що 20.06.2013 посадовою
особою Інспекції на адресу позивача
винесено припис №С-2006/3 про усунення
порушення вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил
(далі - Припис), яким вимагалося до 01.09.2013
усунути порушення містобудівного
законодавства та повідомити про
виконання припису Інспекцію.

З описової частини Припису вбачається
наступне: фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_1 на підставі договору
купівлі-продажу №1835 від 02.07.2009 та на
підставі права власності (запис №513 у
книзі 5; реєстраційний номер 27548850; номер
витягу 23525084 від 07.08.2009) належить
нежитлове приміщення площею 16,4 кв. м. за
адресою АДРЕСА_1, яке використовується
під перукарню. У 2012 році ФОП ОСОБА_1
розпочала реконструкцію вхідної групи
власного нежитлового приміщення у
зв'язку з її аварійністю, а саме: було
проведено знесення старого ґанку та
розпочато будівництво нового. На
момент проведення перевірки було
виконано фундамент під ґанок, зведено
стіни з червоної цегли, виконано
перекриття, облаштовано сходи та
пандус для осіб з обмеженими фізичними
можливостями та огороджені віконні і
дверні пройоми. Роботи з внутрішнього
оздоблення не виконувались. Також
перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1
розпочала виконання вищезазначених
будівельних робіт без документів, що
посвідчують право на виконання
будівельних робіт (декларація про
початок виконання будівельних робіт
відсутня), та документів, що
посвідчують право користування
земельною ділянкою (проект землеустрою
знаходиться на затвердженні). Дії ФОП
ОСОБА_1 порушують ст. 34, ст. 36 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності».

Крім того, цього ж дня посадовою особою
Інспекції складено протокол №1-Л-3-2006/608
про правопорушення у сфері
містобудівної діяльності.

На підставі протоколу №1-Л-3-2006/608 від
20.06.2013 постановою начальника Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Київській області про
накладання штрафу за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності №З-2506/1
від 25.06.2013 позивача визнано винним у
вчиненні правопорушення,
передбаченого абзацом 4 пункту 4
частини 2 статті 2 Закону України «Про
відповідальність за порушення у сфері
містобудівної діяльності» та
накладено адміністративне стягнення у
вигляді штрафу в сумі 103230 грн.

В подальшому, 02.07.2014 посадовими особами
Інспекції за результатом позапланової
перевірки складено акт перевірки
дотримання вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, державних
будівельних норм, стандартів і правил,
згідно з яким, із посиланням на
встановлені під час проведення 20.06.2013
перевірки обставини, виявлено
невиконання припису №С-2006/3 від 20.06.2013.

04.07.2013 посадовою особою Інспекції на
адресу позивача винесено припис №С-0407/9
про усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил, яким на
підставі викладених вище обставин
вимагалося до 30.09.2014 виконати вимоги
припису №С-2006/3 від 20.06.2013 відповідно до
вимог містобудівного законодавства,
про що повідомити Інспекцію.

Також 04.07.2013 посадовою особою Інспекції
складено протокол про правопорушення у
сфері містобудівної діяльності
№1-Л-З-0407/284, в якому процитовано
викладені у акті перевірки від 02.07.2014
обставини та зазначено, що
відповідальність за виявлені
правопорушення передбачена абзацом 2
пункту 1 статті 6 статті 2 Закону України
«Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності».

Постановою в.о. начальника Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Київській області про
накладення штрафу за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності
№З-1407/4-7/10-25/1407/08/03 від 14.07.2014 приведені у
протоколі №1-Л-З-0407/284 від 04.07.2013
обставини кваліфіковано як порушення
частини 4 статті 41 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», та на підставі абзацу 2
пункту 1 статті 6 статті 2 Закону України
«Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності» на позивача накладено
штраф у розмірі 12180,00 грн.

Не погоджуючись із вказаною
постановою, позивач звернувся до суду.

Судом також встановлено, що
правомірність приведеної постанови
Інспекції №З-2506/1 від 25.06.2013 була
предметом судового оскарження.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 20.12.2013 у
справі №810/6832/13-а за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Київській області про
визнання протиправною та скасування
постанови адміністративний позов
задоволено, визнано протиправною та
скасовано постанову Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Київській області про
накладення штрафу за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності від
25.06.2013 №З-2506/1.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 21.05.2014 у
справі №810/6832/13-а постанову Київського
окружного адміністративного суду від
20.12.2013 залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 29.07.2014 у справі №810/6832/13-а
(провадження №К/800/32473/14) постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 20.12.2013 та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 21.05.2014
залишено без змін.

Згідно з частиною 5 статті 254 КАС
України постанова або ухвала суду
апеляційної чи касаційної інстанції за
наслідками перегляду, постанова
Верховного Суду України набирають
законної сили з моменту проголошення, а
якщо їх було прийнято за наслідками
розгляду у письмовому провадженні, -
через п'ять днів після направлення їх
копій особам, які беруть участь у
справі.

Відповідно до частини 1 статті 72 КАС
України обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Судами при розгляді справи №810/6832/13-а,
серед іншого, встановлено наступне:

«У липні 2009 року позивач придбала
нежитлове приміщення площею 16,4 м2, що
знаходиться у багатоквартирному
житловому будинку. Приміщення
використовується для здійснення
підприємницької діяльності як
перукарня, має окремий ізольований
вхід з ґанком та сходами. Також
встановлено, що вхідна група
знаходилась у аварійному стані.

У грудні 2011 року Фастівською міською
радою позивачу надано дозвіл на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки в оренду
для облаштування вхідної групи до
існуючого приміщення перукарні
орієнтовною площею 0,0015 га. Починаючи з
2011 року позивачем виготовлені технічні
умови, отримано відповідні дозволи, в
тому числі отримано ордер на виконання
земляних робіт.

За результатами проведеної 20.06.2013
перевірки Інспекцією складено акт, у
якому зафіксовано, що позивач
розпочала реконструкцію вхідної групи
власного нежитлового приміщення у
зв'язку з її аварійністю, а саме:
проведено знесення старого ґанку та
розпочато будівництво нового. На
момент проведення перевірки виконано
фундамент під ґанок, зведено стіни з
червоної цегли, виконано перекриття,
облаштовано сходи та пандус для осіб з
обмеженими фізичними можливостями та
огороджені віконні і дверні пройоми.
Також перевіркою встановлено, що
позивач розпочала виконання
будівельних робіт без подання
декларації про початок виконання
будівельних робіт та документів, що
посвідчують право користування
земельною ділянкою.

25.06.2013 начальником Інспекції винесена
постанова про накладення штрафу за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності №З-2506/1, відповідно до якої
позивача визнано винною у вчиненні
правопорушення, передбаченого
четвертим абзацом пункту 6 частини
другої статті 2 Закону №208/94-ВР та
накладено штраф в розмірі 103 230 грн.»

Судами констатовано, що позивач не
виконувала будь-яких будівельних
робіт, тим більше на об'єкті III
категорії складності, а лише провела
ремонт існуючої вхідної групи, яка
перебувала в аварійному стані.

На час проведення перевірки була
відсутня проектна документація на
будівництво, оскільки позивач, як
замовник, не відносила ґанок (вхідну
групу) до об'єкту III категорії
складності (ст. 32 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності»). В діях позивача відсутнє
таке порушення, як здійснення
будівництва без оформлення документів,
що посвідчують право користування
земельною ділянкою, оскільки
відповідно до ч. 4 ст. 34 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» реконструкцію,
реставрацію або капітальний ремонт
об'єктів будівництва без зміни
зовнішніх геометричних розмірів їх
фундаментів у плані у межах земель їх
розміщення може бути проведено за
відсутності документа, що засвідчує
право власності чи користування
земельною ділянкою. Виконані позивачем
роботи з капітального ремонту вхідної
групи навіть не вимагають отримання
містобудівних умов та обмежень,
оскільки відносяться до Переліку
об'єктів будівництва, для проектування
яких містобудівні умови та обмеження
не надаються, затвердженого Наказом
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України №109 від 07.07.2011 та
зареєстрованого у Міністерстві
юстиції України 22.07.2011 за №913/19651 (п. 18.
Встановлення елементів благоустрою
без знесення (перенесення) інших споруд
чи комунікацій; п. 25. Реконструкція
житлових та нежитлових приміщень без
зміни їх зовнішньої конфігурації,
улаштування в існуючих житлових
будинках, адміністративно-побутових
будівлях підприємств га громадських
будівлях вбудованих приміщень
громадського призначення; п. 28.
Улаштування засобів безперешкодного
доступу людей з обмеженими фізичними
можливостями до об'єктів
житлово-громадського призначення).

Відповідно до положень статті 255 КАС
України постанова або ухвала суду, яка
набрала законної сили, є обов'язковою
для осіб, які беруть участь у справі,
для їхніх правонаступників, а також для
всіх органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Відповідно до абзацу 5 статті 124
Конституції України судові рішення є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Частиною 2 статті 13 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів»
встановлено, що судові рішення, що
набрали законної сили, є обов'язковими
до виконання усіма органами державної
влади, органами місцевого
самоврядування, їх посадовими та
службовими особами, фізичними і
юридичними особами та їх об'єднаннями
на всій території України.

Аналогічні положення викладено у
частині 2 статті 14 КАС України.

На підставі підпункту «а» пункту 3
частини 4 статті 41 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
посадові особи органів державного
архітектурно-будівельного контролю
під час перевірки мають право видавати
обов'язкові для виконання приписи щодо
усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 6
статті 2 Закону України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності»
суб'єкти містобудування несуть
відповідальність у вигляді штрафу за
невиконання приписів центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику з питань державного
архітектурно-будівельного контролю,
щодо усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил - у
розмірі десяти мінімальних заробітних
плат

Водночас, викладені вище встановлені
судами у справі №810/6832/13-а обставини
спростовують визначені у приписі
№С-2006/3 від 20.06.2013 та запереченнях
відповідача проти даного
адміністративного позову обставини
щодо наявності порушень з боку
позивача вимог законодавства сфері
містобудівної діяльності.

Тобто, встановлені судом у справі
№810/6832/13-а обставини щодо відсутності в
діях позивача здійснення будівництва
без оформлення документів, що
посвідчують право користування
земельною ділянкою, та виконання
будівельних робіт без реєстрації
декларації про початок виконання таких
робіт, свідчать про безпідставність
вимог Припису, відсутність підстав для
його виконання позивачем.

Відтак, притягнення позивача до
відповідальності за невиконання вимог
Припису є безпідставним.

Відповідно до положень частини 3 статті
2 КАС України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Проаналізувавши викладені вище
обставини справи, суд вважає, що
прийнята відповідачем оскаржувана
постанова є необґрунтованою, оскільки
висновки, на яких ґрунтується припис
№С-2006/3 від 20.06.2013, визнані
безпідставними судом, про що відомо
відповідачеві, однак останній
продовжує вимагати у позивача виконати
вимоги такого припису та притягнув до
адміністративної відповідальності за
його невиконання.

За приписами частини 1 статті 2 КАС
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до положень статей 69, 86 КАС
України доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Статтею 11 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно зі статтею 71 цього Кодексу кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем як суб'єктом владних
повноважень правомірності та
обґрунтованості оскаржуваної
постанови не доведено, у зв'язку з чим
така постанова є протиправною та
підлягає скасуванню.

Розглядаючи вимоги позивача про
закриття провадження у справі щодо
накладення штрафу за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності, суд
зазначає, що у даному випадку належним
способом захисту порушеного права
позивача є саме визнання протиправною
та скасування оскаржуваної постанови.
При цьому скасування постанови не
потребує додаткового винесення
рішення про закриття справи щодо
накладення штрафу за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності. У
зв'язку з викладеним така позовна
вимога задоволенню не підлягає.

Позовна вимога про зобов'язання
відповідача не виносити приписи про
усунення порушень вимог законодавства
у сфері містобудівної діяльності,
будівельних норм, державних стандартів
і правил також не підлягає задоволенню
з огляду на її передчасність,
спрямованість на майбутнє.

За таких обставин, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, системного
аналізу положень чинного
законодавства України та матеріалів
справи, суд дійшов висновку про
наявність підстав для часткового
задоволення позовних вимог, а саме:
визнання протиправною та скасування
оскаржуваної постанови Інспекції.

Сторонами вимог про розподіл судових
витрат не заявлено, відтак положення
статті 94 КАС України застосуванню не
підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 70-72, 86, 159-163, 254
КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправною та скасувати
постанову Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області №З-1407/4-7/10-25/1407/08/03 від
14 липня 2014 року про накладення штрафу
за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду у порядку,
встановленому статтями 185-187 КАС
України, шляхом подання апеляційної
скарги через Київський окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Суддя
Спиридонова В.О.