Справа № 9101/104310/2012
Суддя: Проценко О.А.
Дата ухвалення: 2014-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 липня 2014 рокусправа № 2а-876/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Проценко О.А.

суддів: Дурасової Ю.В.
Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового
засідання:Комар Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2

на постанову Світловодського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 05.09.2011р. у справі № 2а-876/11

за позовом ОСОБА_2

до 1.Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Світловодської міської ради
Кіровоградської області;

2.Управління Пенсійного фонду
України в м.Світловодську
Кіровоградської області

про стягнення сум неотриманої
соціальної допомоги ліквідатору
наслідків катастрофи на ЧАЕС та
компенсації моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про визнання
бездіяльності відповідачів
неправомірною та стягнення з них
солідарно невиплаченої соціальної
допомоги у розмірі 206570,00 грн., а також
компенсації моральної шкоди у розмірі
17000,00 грн. на користь позивача.

В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначав, що має статус
учасника ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, віднесений до
категорії « 2» осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
яким повинна виплачуватись щорічна
допомога на оздоровлення в розмірі 5-ти
мінімальних заробітних плат та згідно
зі ст.51 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» - додаткова пенсія у
розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії
за віком, проте всупереч вказаним
нормам відповідачі не нарахували та не
виплатили позивачу вищезазначену
надбавку до пенсії.

Постановою суду першої інстанції у
задоволенні адміністративного позову
відмовлено.

Позивач оскаржує судове рішення в
апеляційному порядку. Просить
постанову суду скасувати, та прийняти
нове рішення, яким позовні вимоги
задовольнити. Апелянт вважає, що судом
порушено норми матеріального та
процесуального права.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів зазначає наступне.

Сторони не сперечаються щодо статусу
позивача. Останній перебуває на обліку
в Управлінні Пенсійного фонду України
в м.Світловодськ з 08.11.1995р. і одержує
пенсію за віком з 08.11.1995р. по Списку №1,
має посвідчення учасника ліквідації
аварії на Чорнобільській АЄС у 1987р. П
категорії, отримує додаткову пенсію в
сумі 114,60грн., перебуває на обліку в
Управлінні праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Світловодської міської ради
Кіровоградської області з 20.06.2002р.,
користується пільгами у відповідності
до Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», позивачу виплачувалась
кошти на оздоровлення як ліквідатору
на ЧАЕС 2-ї категорії (а.с.10-13, 51,67-71,96).

З аналізу фактичних обставин справи та
норм права, які регулюють спірні
правовідносини, колегія суддів не
погоджується з висновками суду щодо
безпідставності позовних вимог в
повному обсязі і вважає, що судом не
з'ясовано належним чином обставини
спору та не враховано норми, за якими
позивач має право отримувати соціальні
виплати.

При цьому, колегія суддів вважає, що
судом невірно було поновлено строк
звернення до суду за відсутності
підстав для позитивного вирішення
цього питання. Крім того, застосування
при вирішення цього питання ст.102 КАС
України суперечить даній нормі, у
зв'язку з чим позовні вимоги за період
часу до 02.10.2010р. року слід залишити без
розгляду.

Щодо позовних вимог стосовно визнання
протиправною бездіяльності
відповідачів починаючи з 03.10.2010р. слід
зазначити наступне.

Відповідно до ст.46 Конституції України
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом. Пенсії,
інші види соціальних виплат та
допомоги, що є основним джерелом
існування, мають забезпечувати рівень
життя, не нижчий від прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

На момент здійснення відповідачем
відповідних виплат позивачу розміри
щорічної допомоги на оздоровлення
учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, кожній дитині,
яка втратила внаслідок Чорнобильської
катастрофи одного з батьків, особам,
евакуйованим із зони відчуження у 1986
році, включаючи дітей, встановлені
Законом України № 796-ХІІ в редакції,
відновленій згідно Рішенню
Конституційного Суду України №10рп/2008
від 22.05.2008р.

Відповідно до вимог ч.2 ст.152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Так, згідно зі ст.48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" щорічна
допомога на оздоровлення учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 2 категорії
виплачується в розмірі - п'ять
мінімальних заробітних плат.

Щорічна допомога на оздоровлення
виплачується громадянам за місцем їх
проживання органами соціального
захисту населення. У разі виникнення
права на щорічну допомогу з різних
підстав, передбачених частиною
четвертою цієї статті, надається одна з
них, за вибором особи. При цьому розмір
мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

За приписами ст.49 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» пенсії
особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4,
встановлюються у вигляді: державної
пенсії; додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

У відповідності до ст.51 вказаного
Закону, особам, віднесеним до категорії
2, щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, призначається у
розмірі 30 процентів мінімальної пенсії
за віком.

Таким, чином, оскільки позивача
віднесено до 2 категорії осіб, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, він має право на щомісячну
додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю у розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Вихідним критерієм обрахунку
державної та додаткової пенсії
виступає пенсія за віком.

Мінімальний розмір пенсії за віком
згідно ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Положення ч.3 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» щодо застосування
мінімального розміру пенсії за віком,
встановленого ч.1 цієї статті тільки
стосовно визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, не є
перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру за
віком) для обрахування інших пенсій чи
доплат, пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого,
крім передбаченого ч.1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами, вбачається, що при
розрахунку державної та додаткової
пенсій, передбачених Законом України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
застосуванню підлягає розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, встановлений
в законі про Державний бюджет України
на відповідний рік, із якого й
визначається мінімальний розмір
пенсії за віком.

Таким чином, встановлено, що позивач як
особа, віднесена до категорії 2 ,
відповідно до ст.51 ЗУ «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», має право на отримання
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком. Зі змісту
даної статті випливає, що розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначається
на момент виплати додаткової пенсії
згідно із законом про Державний бюджет
України і не може коригуватися іншими
нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Виходячи з принципу
пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначенні
розміру пенсії позивачеві
застосуванню підлягає ст. 51 Закону
України "Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
а не постановами Кабінету Міністрів
України, на підставі якої була
нарахована додаткова пенсія позивачу,
оскільки остання істотно звужує обсяг
встановлених законом прав.

Статтею 22 Конституції України
встановлено, що при прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав і
свобод.

Враховуючи вищезазначене, при
розрахунку розміру додаткової пенсії
позивача слід керуватися ст.51 Закону
України "Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
відповідно до якої, особи які віднесені
до 2 категорії призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду заподіяну
здоров'ю у розмірі 30% прожиткового
мінімуму для осіб які втратили
працездатність.

Право позивача на отримання додаткової
пенсії закріплено у Законі,
гарантовано державою та
підтверджується відповідними
доказами, а обов'язок здійснення
перерахунку пенсії позивача покладено
саме на Управління Пенсійного фонду
України. Оскільки таке право
декларовано державою, то відповідно
держава, через створені нею органи, в
даному випадку пенсійні органи, і несе
обов'язок по своєчасній та повній
виплаті пенсії саме у розмірах, які нею
ж визначені та закріплені в Законі.

Наявність у позивача права щодо
отримання вищезазначеної допомоги у
розмірах, які визначені Законом
України № 796-ХІІ є визначальною для
вирішення вказаного спору, крім того,
це право гарантується Конституцією
України (ч.2 ст.46 Конституції України).

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з положеннями частини четвертої
статті 9 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

За приписами ст.70 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2010 рік"
Кабінету Міністрів України надано
право у 2010 році встановлювати розмір
соціальних виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.
Проте, в 2010 році нормативні акти
Кабінету Міністрів України з приводу
встановлення розмірів виплат
одноразової допомоги на оздоровлення
особам, визначеним ст.48 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" та
додаткової пенсії згідно ст. 51 Закону
України "Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
не приймалися.

З огляду на наведене, колегія суддів не
погоджується з висновками суду першої
інстанції, оскільки відповідач
незаконно відмовив позивачу в
нарахуванні та виплаті у 2010 році
одноразової щорічної допомоги на
оздоровлення за ст. 48 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та
нарахуванні і виплаті щомісячної
додаткової пенсії згідно зі ст.51 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
у розмірі 30 відсотків мінімальної
пенсії за віком.

Підстав для задоволенні решти позовних
вимог колегія суддів не вбачає за
відсутності обґрунтування. При цьому
суд першої інстанції вірно визначився
стосовно того, що позивач не звертався
до відповідачів із відповідними
заявами про безоплатне надання
санаторно-курортних путівок або для
одержання компенсації вартості
санаторно-курортного лікування.

Враховуючи вищезазначене, апеляційну
скаргу слід задовольнити частково,
постанову суду першої інстанції у
даній справі скасувати, позов
задовольнити в частині вимог щодо
визнання протиправною бездіяльності,
заявлених в межах строку позовної
давності. Позовні вимоги, заявлені з
пропуском строку звернення до суду з
адміністративним позовом,
встановленого ст.99 КАС України,
залишити без розгляду. В задоволенні
іншої частини позовних вимог
відмовити.

Керуючись ст.ст.195,196,198,202,205,207 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Світловодського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 05.09.2011р. у справі № 2а-876/11
задовольнити частково.

Постанову Світловодського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 05.09.2011р. у справі № 2а-876/11
скасувати.

Позов задовольнити частково. Визнати
протиправною бездіяльність
відповідачів та зобов'язати здійснити
нарахування та виплатити позивачу
одноразову щорічну допомогу на
оздоровлення за 2010 рік відповідно до
ст.48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" у розмірі 5 (п'яти)
мінімальних заробітних плат з
урахуванням фактично виплачених сум у
цей період, та зобов'язати здійснити
нарахування та виплатити позивачу
щомісячну додаткову пенсію згідно зі
ст.51 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» у розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком за 2010 рік з
урахуванням фактично виплачених сум у
цей період.

Позов щодо періоду до 2010 року залишити
без розгляду.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст.254 КАС України та може
бути оскаржена згідно зі ст.212 КАС
України.

Головуючий:
О.А. Проценко

Суддя:
Ю.В. Дурасова

Суддя:
Л.П. Туркіна