Справа № П/811/2605/14
Суддя: Р.В. Жук
Дата ухвалення: 2014-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
Кіровоград, вул. Велика Перспективна, 40
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
справа №
Кіровоградський окружний
адміністративний суд у складі судді
Жука Р.В., за участю секретаря судового
засідання Озерної М.О. та
прокуратури: Боруша А.О.;
відповідача: не з'явився,
розглянувши у судовому засіданні
адміністративну справу
Добровеличківського району
Кіровоградської області
доДобровеличківської районної ради
провизнання незаконним та скасування
рішення сесії, - В С Т А Н О В И В :

Прокурор Добровеличківського району
Кіровоградської області звернувся до
Кіровоградського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Добровеличківської районної ради про
визнання незаконним та скасування
рішення сесії.

Прокурор в обґрунтування своїх вимог
зазначав, що рішенням двадцять третьої
сесії Добровеличківської районної
ради №358 від 18.07.2014 року затверджено
Положення про службове житло районної
ради в новій редакції (далі - Положення).
Прокурор зазначав, що вищезазначене
Положення розроблене для забезпечення
службовим житлом лише працівників
медичної галузі Добровеличківського
району та врегулювання питання щодо
придбання, використання, передачі в
оренду, відчуження та порядку
приватизації службового житла
районної ради. Тобто, Положення
обмежила права інших категорій осіб,
окрім працівників медичної галузі, які
мають право на отримання службового
житла на території району

Прокурор вважав, що вказане рішення
Добровеличківської районної ради та
затверджене ним Положення є
незаконними та підлягають скасуванню.

В судовому засіданні 20 серпня 2014 року
представник прокуратури позовні
вимоги підтримав.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився надавши
клопотання про розгляд без його участі,
проти задоволення адміністративного
позову заперечував.

Дослідивши подані документи і
матеріали, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд приходить до висновку, що
позов підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що прокурором
Добровеличківського району
Кіровоградської області постановою №42
від 29.07.2014 року постановлено провести
перевірку з питань стану дотримання
Конституції України, Житлового кодексу
Української РСР, іншого законодавства
в сфері реалізації житлових прав
громадян в діяльності
Добровеличківської районної ради
Кіровоградської області (а.с.17).

Так, перевіркою встановлено, що
попередня редакція Положення,
затверджена рішенням
Добровеличківської районної ради від
31.10.2008 №234 призначене для врегулювання
питання щодо придбання, використання,
передачі в оренду, відчуження та
порядку приватизації службового житла
районної ради призначені для
проживання в них посадових осіб та
працівників організацій, установ,
підприємств району (а.с.13-16).

Рішенням Добровеличківської районної
ради №358 від 18.07.2014 року затверджена
нова редакція Положення «Про службове
житло районної ради», яке призначене
для забезпечення службовим житлом
працівників медичної галузі
Добровеличківської о району та
врегулювання питання щодо придбання,
використання, передачі в оренду,
відчуження та порядку приватизації
службового житла районної ради.
Службовим житлом районної ради є
квартири, будинки та інші житлові
приміщення призначені для проживання в
них працівників медичної галузі
Добровеличківського району (а.с.9-12).

Надаючи правову оцінку
обґрунтованості позовних вимог,
відповідним доводам позивача та
висновкам відповідача, суд зазначає
наступне.

Частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

У той же час у статті 3 Конституції
України закріплено принцип, за яким
права і свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість
діяльності держави, яка відповідає
перед людиною за свою діяльність.

Цей принцип знайшов своє відображення
у статті 74 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» № 280/97-ВР,
згідно з якою органи місцевого
самоврядування є відповідальними за
свою діяльність перед юридичними і
фізичними особами.

Відповідно до ст. 47 Конституції України
кожен має право на житло. Держава
створює умови, за яких кожний
громадянин матиме змогу побудувати
житло, придбати його у власність або
взяти в оренду. Житло надається
державою та органами місцевого
самоврядування безоплатно або за
доступну для них плату відповідно до
закону.

Право на житло передбачено в
міжнародно-правових актах Організації
Об'єднаних Націй та Ради Європи. У
Загальній декларації прав людини 1948
року визначено, що кожна людина має
право на житло (пункт 1 статті 25). У
Міжнародному пакті про економічні,
соціальні і культурні права 1966 року
держави-учасниці визнали право кожного
на достатній життєвий рівень, у тому
числі на житло (пункт 1 статті 11).

Зазначене право наведено в пункті 31
частини I та конкретизовано у статті 31
частини II Європейської соціальної
хартії (переглянутої) 1996 року (далі -
Хартія), ратифікованої Законом України
«Про ратифікацію Європейської
соціальної хартії (переглянутої)» від 14
вересня 2006 року N 137-V. Відповідно до
статті 31 частини II Хартії держави
зобов'язуються вживати заходів,
спрямованих на сприяння доступові до
житла належного рівня; встановлювати
на житло ціни, доступні для
малозабезпечених осіб.

Так, право на житло здійснюється
громадянами в порядку, визначеному
Кодексом, законами та іншими
нормативно-правовими актами України. З
метою забезпечення цього права в
житловому законодавстві України
передбачено надання службових жилих
приміщень. Такі приміщення
призначаються для заселення
громадянами, які у зв'язку з характером
їх трудових відносин повинні проживати
за місцем роботи або поблизу від нього
(частина перша статті 118 ЖК УРСР).

Суд зазначає, що Постановою Верховної
ради України "Про порядок тимчасової
дії на території України окремих актів
законодавства Союзу РСР" встановлено,
що до прийняття відповідних актів
законодавства України на території
республіки застосовуються акти
законодавства Союзу РСР з питань, які
не врегульовані законодавством
України, за умови, що вони не суперечать
Конституції і законам України.

Постановою Ради Міністрів УРСР від
04.02.1988 року №37 затверджено перелік
категорій робітників, яким може бути
надано службові жилі приміщення та
Положення про порядок надання
службових жилих приміщень і
користування ними в Українській РСР.

Відповідно до п.2 про порядок надання
службових жилих приміщень і
користування ними в Українській РСР, що
службові жилі приміщення
призначаються для заселення
громадянами, які у зв'язку з характером
їх трудових відносин повинні проживати
за місцем роботи або поблизу від нього.

Пунктом 7 вищезазначеного положення
визначено, що перелік категорій
працівників, яким може бути надано
службові жилі приміщення,
встановлюється законодавством Союзу
РСР і Української РСР.

Встановлення переліку категорій
працівників, яким можуть надаватися
службові жилі приміщення в будинках, що
належать колгоспам, провадиться за
рішенням загальних зборів членів
колгоспу або зборів уповноважених,
затверджуваним виконавчим комітетом
районної, міської, районної в місті
Ради народних депутатів.

Відповідно до ст.119 ЖК УРСР перелік
категорій робітників, яким може бути
надано службові жилі приміщення
встановлюються законодавством Союзу
РСР і Української РСР.

Перелік категорій працівників, яким
може бути надано службові жилі
приміщення, включає працівників
житлово-комунального господарства,
лісового господарства, освіти, охорони
здоров'я, рибогосподарства, органів
внутрішніх справ, військовослужбовців,
працівників органів Міндоходів,
прокуратури, Держфінінспекції,
ветеринарної медицини, юстиції, осіб
які мають статус державних службовців
в системі органів виконавчої влади,
листонош УДППЗ «Укрпошта», працівників
апаратів судів загальної юрисдикції та
ряд інших категорій.

Аналізуючи вищевикладені норми суд
зазначає, що зазначеними Переліком або
Положенням не передбачається
затвердження Положення про порядок
надання службових жилих приміщень
вибірково для окремої категорії
працівників.

Таким чином, редакція Положення про
службове житло районної ради
затверджена оскаржуваним рішенням
обмежила права інших категорій осіб,
які мають право на отримання
службового житла окрім працівників
медичної галузі. Тобто, фактично
позбавляє можливості отримання
службового житла, що суперечить
Конституції України та іншим
законодавчим актам України, що
регулюють механізм реалізації
житлових прав громадян.

Зважаючи на викладене, затверджуючи
Положення про службове житло районної
ради в новій редакції,
Добровеличківською районною радою
порушено норми прямої дії, вміщені в
ст.ст.19, 21, 47 Конституції України та
незаконно обмежено коло осіб, які мають
право на звернення для отримання
службового житла, лише до працівників
медичної галузі.

Згідно зі ст.8 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод кожен
має право на повагу до свого приватного
і сімейного життя, до свого житла і
кореспонденції.

Європейський суд з прав людини,
розглядаючи справу «Кривіцька та
Кривіцький проти України» (№8863/06) 2.12.2010,
установив порушення статті 8 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод, зазначивши, що в
процесі прийняття рішення щодо права
заявників на житло останні були
позбавлені процесуальних гарантій.

Міжнародною судовою установою
встановлено порушення національними
судами прав заявників на житло,
оскільки суди не надали адекватного
обґрунтування для відхилення
аргументів заявників стосовно
застосування відповідного
законодавства та не здійснили оцінку
виселення в контексті пропорційності
застосування такого заходу.

Розглядаючи дану справу суд враховує
інтереси сторін і вирішує даний спір
залежно від встановлених обставин та
на підставі законодавства, а також
враховує, що внаслідок не зазначення в
затвердженому відповідачем Положенні
інших категорій осіб, які мають право
на отримання службового житла,
порушується права цих осіб і членів
їхніх сімей на житло.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Добровеличківська районна рада не
надала суду належних та допустимих
доказів, які б спростовували доводи
позивача та підтверджували
заперечення проти задоволення
позовних вимог. Відповідач, жодним
чином не обґрунтував підстави
затвердження Положення про службове
житло районної ради рішенням №358 від
18.07.2014 року.

Враховуючи викладене, на думку
Кіровоградського окружного
адміністративного суду,
Добровеличківською районною радою не
доведено правомірність прийняття
спірного рішення, з урахуванням вимог
встановлених частиною другою статті 19
Конституції України та частиною
третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а тому, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, системного
аналізу положень законодавства
України та доказів, наявних у
матеріалах справи, адміністративний
позов Прокурора Добровеличківського
району Кіровоградської області
підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Адміністративний позов -
задовольнити.

2.Визнати незаконним та скасувати
рішення двадцять третьої сесії шостого
скликання Добровеличківської районної
ради №358 від 18.07.2014 року, яким
затверджено Положення про службове
житло районної ради в новій редакції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Кіровоградський окружний
адміністративний суд шляхом подання в
10-денний строк з дня її проголошення, а
у разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України - протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови, апеляційної скарги, копія
якої одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції.

Повний текст постанови складений
25.08.2014р.

Суддя
Р.В. Жук