Справа № 809/1385/13-а
Суддя: Каралюс В.М.
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2014 року
Справа
№ 876/12047/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

головуючого судді
Каралюса В.М.,

суддів:
Затолочного В.С., Матковської З.М.,

за участі секретаря судового засідання
Бєлкіної Н.І.,

та за участі осіб:

від відповідача - Джоголик Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Коломийської об'єднаної державної
податкової інспекції на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 24 липня 2013
року у справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«СВ-Трейд-Плюс» до Коломийської
об'єднаної державної податкової
інспекції про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2013 року позивач товариство з
обмеженою відповідальністю
«СВ-Трейд-Плюс» звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Коломийської об'єднаної державної
податкової інспекції, в якому просив
визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення від
28.03.13 №, яким визначено
зобов'язання по податку на прибуток к
сумі 187299,75 грн. та № , яким
визначено зобов'язання по податку на
додану вартість у сумі 95813 грн.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 24
липня 2013 року позов задоволено
повністю. Визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення за № від
28.03.2013 року про збільшення суми
грошових зобов'язань товариству з
обмеженою відповідальністю «СВ-Трейд
Плюс» за платежем податок на прибуток
приватних підприємств в розмірі 187 299, 75
гривень. Визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення за № від
28.03.2013 року про збільшення суми
грошових зобов'язань товариству з
обмеженою відповідальністю «СВ-Трейд
Плюс» за платежем податок на додану
вартість в розмірі 95 813 гривень.

Не погодившись із таким рішенням суду,
його оскаржив відповідач, який в
поданій апеляційній скарзі,
покликаючись на те, що оскаржувана
постано є неправомірною та винесена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильної оцінки обставин справи та
безпідставного задоволення позовних
вимог, просить таку скасувати та
прийняти нову, якою відмовити у
задоволенні заявлених позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача на
підтримання вимог апеляційної скарги,
розглянувши матеріали справи та
апеляційної скарги, в межах викладених
в ній доводів, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, виходячи з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
прцівниками Коломийської об'єднаної
державної податкової інспекції в
період з 15.11.2012 року до 05.12.2012 року
проведена планова невиїзна
документальна перевірка позивача з
питань дотримання вимог податкового та
іншого законодавства за період з 01.10.2009
року до 30.09.2012 року.

За наслідками проведеної перевірки
відповідачем 12.12.2012 року складено акт
за №2006/220/36480423, згідно якого
встановлено порушення позивачем
пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2,
підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» в результаті чого
занижено податок на прибуток на 19 630
гривень (за 2 квартал 2010 року в сумі 2 173
гривні, за 3 квартал 2010 року - 5 209
гривень, за 4 квартал 2010 року - 3 480
гривень, за 1 квартал 2011 року - 8 768
гривень); порушення підпункту 135.4.1
пункту 135.4 статті 135, пункту 138.8 статті
138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
прибуток на загальну суму 180 682 гривень
(за 2 квартал 2011 року в сумі 18 005 гривень,
за 3 квартал 2011 року - 110 667 гривень, за 4
квартал 2011 рік - 23 453 гривень, за 1
квартал 2012 року - 23 321 гривень, за 3
квартал 2012 року - 5 236 гривень).

Також висновками вказаної перевірки
відповідач встановив порушення
позивачем підпункту 7.2.1 пункту 7.2,
підпункту 7.3.6 пункту 7.3, підпунктів 7.4.1,
7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.5.2 пункту 7.5
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» та порушення пункту
185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188,
пунктів 198.2, 198.6 статті 198 та абзац и)
пункту 201.1 статті 201 Податкового
кодексу України, в результаті чого
перевіркою встановлено заниження
податку на додану вартість на суму 80 849
гривень (червень 2010 року - 1738 гривень,
липень 2010 року - 2967 гривень, серпень 2010
року - 1200 гривень, грудень 2010 року - 2784
гривень, лютий 2011 року - 1964 гривні,
березень 2011 року - 5050 гривень, квітень
2011 року - 1704 гривні, червень 2011 року - 840
гривень, липень 2011 року - 160 гривень,
серпень 2011 року - 6135 гривень, жовтень 2011
року 10053 гривні, листопад 2011 року 16685
гривень, грудень 2011 року 2372 гривні,
травень 2012 року - 10214 гривень, червень 2012
року 1278 гривень, серпень 2012 року - 10589
гривень, вересень 2012 року - 5116 гривень).

Вказані висновки відповідача про
допущення позивачем зазначених
порушень ґрунтуються на тому, що
позивач здійснив продаж м'ясної
продукції нижче собівартості, що
призвело до заниження доходів, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування на 131 650 гривень, а саме 1
квартал 2012 року 106 717, 00 гривень, 3
квартал 2012 року - 24 933 гривень; а також
внаслідок включення до складу валових
витрат, що враховуються при визначені
об'єкта оподаткування податком на
прибуток підприємств грошові кошти
сплачені на придбання товарів та
послуг ПП «Еліс Транс Сервіс», ТОВ
«Логістичний центр Укравтовантаж», ТОВ
«Вінжі», ПП ОСОБА_5., ТОВ «ГМФ», ТОВ
«Картман», ТОВ «Оптима ПДМ», ТОВ
«Техноторг - Ком», ТОВ
«Торгівельно-промислова компанія
«Ресурс Поділля», ТОВ «Вінітекс» та
завищення податкового кредиту з сплати
податку на додану вартість, внаслідок
включення до складу від'ємного
значення податку на додану вартість та
податкового кредиту, податку
сплаченого вказаним контрагентам при
придбанні товарів (робіт, послуг),
оскільки всі правочини укладені між
позивачем та вказаними особами вчинені
без наміру створення правових
наслідків.

На підставі зазначеного акту перевірки
та скарг позивача, відповідач 28.03.2013
року оскаржуваними податковим
повідомленням-рішенням за №
визначив позивачу грошові зобов'язання
з сплати податку на прибуток приватних
підприємств в розмірі 187 299, 75 гривень, в
тому числі 179 643 гривні за основним
платежем та 7 656,75 гривень за штрафними
(фінансовими) санкціями та податковим
повідомленням-рішення за №000017200
визначив грошові зобов'язання з сплати
податку на додану вартість в розмірі 95
813 гривень, в тому числі 64 098 гривень за
основним платежем та 31 715 гривень за
штрафними (фінансовими) санкціями.

До даних правовідносин підлягають
застосуванню норми права, які були
чинні на момент виникнення таких
правовідносин, зокрема до
правовідносин, пов'язаних з
обчисленням та нарахуванням податку на
прибуток приватних підприємств та
податку на додану вартість за звітні
період з 01.10.2009 року до 31.12.2010 року
підлягають застосування положення
Законів України «Про оподаткування
прибутку підприємств» та «Про податок
на додану вартість», а в періоди з 01.01.2011
року застосовуються положення
Податкового кодексу України.

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.
Господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства Отже, будь-які
документи (у тому числі договори,
накладні, рахунки тощо) мають силу
первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Частино 1 статті 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» встановлено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

При цьому відповідно до підпункту 5.2.1
пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
(чинного на момент виникнення спірних
правовідносин щодо звітних періодів за
01.10.2009 року до 01.01.2011 року) до складу
валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.8
цієї статті.

Частинами 4, 5 та 6 підпункту 5.3.9 пункту 5.3
статті 5 зазначеного Закону
встановлено, що не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Аналогічно, підпункт 14.1.27 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
визначає витрати як суму будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до пункту 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток приватних підприємств,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

При цьому підпунктом 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України
до складу витрат не включаються
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» (чинного на момент
виникнення спірних правовідносин щодо
звітних періодів за 01.10.2009 року до 01.01.2011
року) податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Аналогічні норми містяться в
Податковому кодексу України, яким
пунктом 198.3 статті 198 податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно достатті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Тобто необхідною умовою для віднесення
коштів сплачених на придбання
продукції до складу витрат та
віднесення сплачених у ціні товарів
(робіт, послуг) сум податку на додану
вартість до складу податкового кредиту
з податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також сплачені
у ціні товарів (робіт, послуг) суми
податку на додану вартість для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем до показників податкової
звітності включено господарські
операції з придбання товарів, робіт,
послуг, проведені в період з 01.10.2009 року
до 30.09.2012 року з ПП «Еліс Транс Сервіс»,
ТОВ «Логістичний центр Укравтовантаж»,
ТОВ «Вінжі», ПП ОСОБА_3, ТОВ «ГМФ», ТОВ
«Картман», ТОВ «Оптима ПДМ», ТОВ
«Техноторг - Ком», ТОВ
«Торгівельно-промислова компанія
«Ресурс Поділля», ТОВ «Вінітекс».

Витрати за господарськими операціями з
вказаними контрагентами в розмірі 78 519
гривень за період з 01.10.2009 року до 31.03.2011
року та в розмірі 659 265 грн. за період з
01.04.2011 року до 30.09.2012 року позивачем
включено до складу валових витрат, що
враховуються при визначені об'єкта
оподаткування податком на прибуток
підприємств. Також, до складу
податкового кредиту з податку на
додану вартість позивачем віднесено
80849 грн. податку на додану вартість
сплаченого зазначеним контрагентам за
поставлені товари, роботи, послуги.

Досліджуючи господарські
правовідносини позивача з товариством
з обмеженою відповідальністю
«Картман», судом першої інстанції
встановлено, що даний контрагент
позивача на момент виникнення
правовідносин був зареєстрований,
відомості про нього внесено до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, основними
видами економічної діяльності якого
було консультування з питань
комерційної діяльності та управління
(код 74.14.0), надання інших комерційних
послуг (код 74.87.0), посередництво в
торгівлі товарами широкого
асортименту (код 51.19.0) був
зареєстрований платником податку на
додану вартість відповідно до
свідоцтва №100298245 від 17.10.2010 р.

Між позивачем та ТОВ «Картман»
укладено договір №1/02 від 01.02.2011 року
про надання послуг, а саме: послуг по
стимулюванню збуту продукції (товари
торгівельної марки «ВІС», продаж яких
здійснює позивач), маркетингових
послуг та послуг мерчандайзингу.

На виконання вказаного договору
сторонами складено акт приймання
передачі послуг за №17 від 25.02.2011 року,
за яким позивач прийняв послуги по
стимулюванню збуту продукції, які
полягали в забезпеченні наявності
всього погодженого сторонами договору
асортименту продукції в торгівельних
об'єктах мереж «Т Кіоск», «Спрінт»,
«Нова Лінія», «Мантіса»; забезпеченні
належної викладки (розміщення)
продукції по відношенню до інших
товарів в торгівельних об'єктах;
підписання договору з новим клієнтом
ТОВ «Провідна роздрібна мережа». Ціну
послуг визначено в розмірі 4 500 гривень,
податок на додану вартість 900 гривень
(т.1 а.с.102). ТОВ «Картман» 25.02.2011 року
виписано податкову накладну за №99 на
вказану операцію, а позивачем
здійснено оплату послуг (т.1 а.с.101,103).

Також 01.11.2010 року між позивачем та ТОВ
«Картман» укладено договір поставки за
№1/11-10, за умовами якого здійснювалася
поставка позивачу продукції окремими
партіями за цінами, в асортименті (за
номенклатурою) та кількості, що
погоджується сторонами у видаткових
накладних, які є невід'ємною частиною
договору (т. 1 а.с. 108).

На виконання умов зазначеного договору
ТОВ «Картман» виписано видаткову
накладну №33 від 01.02.2011 року на поставку
продукції (запальнички, батарейки,
серветки, бритви, фасовані продукти
харчування) на суму 6 385, 08 гривень, в
тому числі податок на додану вартість 1
064, 18 гривень, видаткову накладну №508
від 01.12.2010 року на суму 9937, 44 гривні, в
тому числі податок на додану вартість 1
656, 24 гривні та видаткову накладну №346
від 01.11.2010 року на суму 6 768 гривень, в
тому числі податок на додану вартість 1
128 гривень (т. 1 а.с. 104, 110, 112). ТОВ
«Картман» виписано податкові накладні
на вказаний товар у зазначених сумах
(т.1 а.с.105,111, 113), а позивачем здійснено
оплату за його поставку у повному
розмірі (т.1 а.с.101, 109).

Відповідач, під час проведеної
перевірки позивача на підставі акту,
надісланого ДПІ у Ленінському районі м.
Дніпропетровська дійшов висновку, що
усі договори, які укладені між ТОВ
«Картман» та позивачем свідчать про
відсутність поставок товарів та
послуг.

Такий висновок відповідачем зроблено
після відображення в акті перевірки
позивача відомостей про наслідки
перевірки ТОВ «Картман», за якими
встановлено відсутність необхідних
умов для ведення господарської
діяльності, внаслідок відсутності
підприємства за своїм зареєстрованим
місцезнаходження. При цьому, суд
звертає увагу на те, що органами
Державної податкової служби при
перевірці ТОВ «Картман» встановлено
відображення господарських операцій з
позивачем, а висновки про
безтоварність господарських операцій
та нікчемності угод ТОВ «Картман»
обґрунтовуються неможливістю
здійснити перевірку ТОВ «Картман».

Актом перевірки не спростовується факт
продажу товарів та послуг за
договорами укладеними між позивачем та
ТОВ «Картман».

Досліджуючи господарські
правовідносини позивача з товариством
з обмеженою відповідальністю
«Торгівельно-промислова компанія
«Ресурс-Поділля», встановлено, що даний
контрагент позивача на момент
виникнення правовідносин був
зареєстрований, відомості про нього
внесено до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, був зареєстрований
платником податку на додану вартість.

Позивачем та ТОВ
«Торгівельно-промислова компанія
«Ресурс-Поділля» 01.08.2011 року укладено
договір поставки за №163, за умовами
якого ТОВ «Торгівельно-промислова
компанія «Ресурс-Поділля» взяло на
себе зобов'язання передати у власність
позивача м'ясо (свинини та яловичини) у
кількості, асортименті, по ціні та в
строки, відповідно до умов даного
договору, специфікації до нього (т.1
а.с.114).

На виконання даного договору ТОВ
«Торгівельно-промислова компанія
«Ресурс-Поділля» здійснено реалізацію
позивачу продукції за видатковими
накладними за період з 01.08.2011 року до
31.12.2012 року на загальну суму 72 061 гривню,
в тому числі податок на додану вартість
12 010, 17 гривень, виписано податкові
накладні на ці операції, а позивачем
здійснено повну оплату за поставлений
товар (т.1 а.с.116-125). Крім того, ТОВ
«Торгівельно-промислова компанія
«Ресурс-Поділля» надано позивачу
експертний висновок №011467і/11 від 16.08.2011
року про відповідність ГОСТ 7269-79
поставленої продукції (т.1 а.с.126).

Відповідач, під час проведеної
перевірки дійшов висновку про те, що
суми витрат на придбання продукції та
суми сплаченого в її ціні податку на
додану вартість не підлягають
включенню до складу валових витрат та
від'ємного значення з податку на додану
вартість, внаслідок відсутності у
позивача товарно-транспортних
накладних, які відображають шлях
прямування вантажу від пункту його
відправлення до пункту його
призначення. Відсутність зазначених
товарно-транспортних накладних, за
висновками акту перевірки позбавляє
інші первинні бухгалтерські документи,
що складені при здійсненні цих
господарських операцій, юридичної сили
та доказовості (т.1 а.с.62).

Разом з тим, Законом України «Про
автомобільний транспорт» визначені
засади організації та діяльності
автомобільного транспорту, у
відповідності до статті 48 якого
визначений перелік документів, на
підставі яких виконуються вантажні
перевезення, частина 2 вказаної норми
Закону встановлює, що документами для
здійснення внутрішніх перевезень
вантажів є для автомобільного
перевізника - документ, що засвідчує
використання транспортного засобу на
законних підставах, інші документи,
передбачені законодавством; для водія -
посвідчення водія відповідної
категорії, реєстраційні документи на
транспортний засіб,
товарно-транспортна накладна або інший
визначений законодавством документ на
вантаж, інші документи, передбачені
законодавством.

Таким чином, при здійсненні внутрішніх
перевезень вантажів автомобільним
транспортом водіями може
використовуватися як
товарно-транспортна накладна, так й
інший визначений законодавством
документ, використання якого може
здійснюватися як поряд з
товарно-транспортною накладною, так і
без неї.

Видаткова накладна це первинний
бухгалтерський документ, за допомогою
якого суб'єкт господарської діяльності
може здійснити реалізацію готової
продукції та товарів, матеріалів та
основних засобів, відвантажити товари
на комісію та надати послуги, складення
якого передбачено статтею 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні».

Як наслідок, наявність у позивача
видаткових накладних на поставлений
товар є документальним підтвердженням
відвантаження позивачу
постачальниками придбаних
матеріальних цінностей. Наявність
видаткових накладних, в сукупності з
іншими дослідженими доказами
підтверджує факти поставок товарів
позивачу. Крім того, обов'язок
оформлення товарно-транспортної
накладної покладено на постачальника
вантажу, а не на одержувача товару, яким
є позивач.

Таким чином, відсутність у позивача
товарно-транспортних, складених при
здійсненні поставки ТОВ
«Торгівельно-промислова компанія
«Ресурс-Поділля» продукції не може
позбавляти юридичної сили інші
первинні бухгалтерські документи, а
Законом не поставлена достовірність
інших документів в залежність від
наявності товарно-транспортної
накладної.

Також актом перевірки не
спростовується та не заперечується
факт поставки продукції за договором
укладеним між позивачем та ТОВ
«Торгівельно-промислова компанія
«Ресурс-Поділля». При цьому, суд
звертає увагу на те, що відповідачем
під час проведеної перевірки не
досліджувалися обставини фактичного
виконання договору, не надавалася
оцінка господарським відносинам
позивача з ТОВ «Торгівельно-промислова
компанія «Ресурс-Поділля».

Крім того, позивачем за перевірений
період обліковано
фінансово-господарські операції з
товариством з обмеженою
відповідальністю «Вінітекс», яке на
момент вчинення правовідносин було
зареєстроване, відомості про нього
внесено до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, основним видом
економічної діяльності якого є
посередництво в торгівлі товарами
широкого асортименту (код 51.19.0), інші
види оптової торгівлі (код 51.90.0), було
зареєстроване платником податку на
додану вартість відповідно до
свідоцтва №100096710 від 08.02.2008 року (т.1 а.с
132).

01.03.2011 року між позивачем та ТОВ
«Вінітекс» укладено договір
постачання №2/03-11, за яким сторони
домовилися про здійснення поставки
продукції в асортименті та кількості,
що погоджується за кожною конкретною
партією у замовленні (т.1 а.с.127).

На виконання умов зазначеного договору
ТОВ «Вінітекс» виписано видаткові
накладні №116 від 01.04.2011 року, №36 від
01.03.2011 року на поставку продукції
(запальнички, батарейки, серветки,
фасовані продукти харчування) на суму 10
824, 24 гривень, в тому числі податок на
додану вартість 1 804, 04 гривень (т. 1 а.с.
137, 140). ТОВ «Вінітекс» виписано
податкові накладні на вказаний товар у
зазначених сумах, а позивачем
здійснено оплату за його поставку у
повному розмірі (т.1 а.с.133, 135).

Також, 01.03.2011 року між позивачем та ТОВ
«Вінітекс» укладено договір №1/03-11 про
надання послуг, а саме послуг по
стимулюванню збуту продукції (товари
торгівельної марки «ВІС», продаж яких
здійснює позивач), маркетингових
послуг та послуг мерчандайзингу,
визначено асортимент товару та перелік
торгівельних об'єктів, на яких
необхідно здійснити надання послуг (т.1
а.с. 128, 130-131).

На виконання вказаного договору про
надання послуг сторонами складено акти
приймання передачі послуг за №№31, 36, 195
від 31.05.2011 року, за яким позивач прийняв
послуги по стимулюванню збуту
продукції, які полягали в забезпеченні
наявності всього погодженого
сторонами договору асортименту
продукції в торгівельних об'єктах
мереж; забезпеченні належної викладки
(розміщення) продукції по відношенню до
інших товарів в торгівельних об'єктах;
забезпеченні належної викладки
(розміщення) продукції по відношенню
одного виду продукції до іншого в
торгівельних об'єктах, проведенні
переговорів та підписання протоколу
про наміри з АТ «Нова лінія»,
проведення переговорів та підписання
Договору постачання з ТОВ «Маркогруп».
Ціну послуг визначено в розмірі 22 500
гривень, 7 200 гривень та 6000 гривень,
відповідно, податок на додану вартість
3 750 гривень, 1200 гривень та 1000 гривень (т.1
а.с.137-139). Позивачем здійснено оплату
наданих послуг в повному обсязі (т.1
а.с.133, 134-136).

Відповідач, під час проведеної
перевірки позивача на підставі акту,
надісланого ДПІ у Ленінському районі м.
Дніпропетровська та власного акту
перевірки від 24.02.2012 року дійшов
висновку, що усі договори, які укладені
між ТОВ «Вінітекс» та позивачем
свідчать про відсутність поставок
товарів та послуг (т.1 а.с.64).

Такий висновок відповідачем зроблено
після відображення в акті перевірки
позивача відомостей про наслідки
перевірки ТОВ «Вінітекс», за якими
встановлено відсутність необхідних
умов для ведення господарської
діяльності. При цьому, висновки про
безтоварність господарських операцій
та нікчемності угод ТОВ «Вінітекс»
обґрунтовуються відсутністю
необхідних умов для ведення
господарської діяльності в травні 2011
року, не містять аналізу господарських
операцій між сторонами в період їх
здійснення.

Актом перевірки не спростовується факт
продажу товарів та послуг за
договорами укладеними між позивачем та
ТОВ «Вінітекс».

Досліджуючи господарські
правовідносини позивача з товариством
з обмеженою відповідальністю «Вінжі»,
судом першої інстанції встановлено, що
даний контрагент позивача на момент
виникнення правовідносин був
зареєстрований, відомості про нього
внесено до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, був зареєстрований
платником податку на додану вартість.

Між позивачем та ТОВ «Вінжі» 01.08.2011 року
укладено договір поставки за №15, за
умовами якого ТОВ «Вінжі» взяло на себе
зобов'язання постачати позивачу м'ясну
сировину з необхідними
супроводжувальними документами у
кількості, асортименті, по ціні
відповідно до накладних (т.1 а.с.141-142).

На виконання даного договору ТОВ
«Вінжі» 01.08.2011 року та 02.08.2011 року
здійснено поставку сала свинячого
замороженого на загальну суму 26 991
гривню, в тому числі податок на додану
вартість 4 498, 50 гривень, виписано
податкові накладні на ці операції, а
позивачем здійснено повну оплату за
поставлений товар (т.1 а.с.143-144).

Відповідач, під час проведеної
перевірки позивача на підставі актів,
надісланих ДПІ у Печерському районі м.
Києва дійшов висновку, що договори, які
укладені між ТОВ «Вінжі» та позивачем
свідчать про відсутність поставок
товарів, робіт, послуг, є нікчемними.

Такий висновок відповідачем зроблено
після відображення в акті перевірки
позивача відомостей про наслідки
перевірок взаємовідносин ТОВ «Вінжі» з
іншими суб'єктами господарювання, та
щодо яких органи Державної податкової
служби дійшли висновку про
безтоварність господарських операцій
та нікчемність угод.

При цьому, висновки про безтоварність
господарських операцій та нікчемності
угод ТОВ «Вінжі» не стосуються
господарських операцій, проведених з
позивачем та базуються на правовій
оцінці контрагентів ТОВ «Вінжі».

Аналогічно, досліджуючи господарські
правовідносини позивача з товариством
з обмеженою відповідальністю «ГМФ»,
судом встановлено, що даний контрагент
позивача на момент виникнення
правовідносин був зареєстрований,
відомості про нього внесено до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, був
зареєстрований платником податку на
додану вартість відповідно до
свідоцтва №100116430 від 16.05.2008 року (т.1
а.с.146-148).

Позивачем та ТОВ «ГМФ» 08.06.2011 року
укладено договір постачання за №8/06, за
умовами якого ТОВ «ГМФ» взяло на себе
зобов'язання постачати продукцію
окремими партіями на підставі
прийнятих замовлень асортименту,
кількості продукції та строку поставки
(т.1 а.с.145-146).

На виконання даного договору ТОВ «ГМФ»
здійснено поставку м'ясної продукції
на загальну суму 254 653 гривні та податок
на додану вартість 50 930, 65 гривень,
виписано податкові накладні на ці
операції, а позивачем здійснено повну
оплату за поставлений товар.

Відповідач, під час проведеної
перевірки позивача на підставі
власного акту від 24.02.2012 року,
висновками якого документально не
підтверджено реальність здійснення
господарських операцій в частині
вимог, додержання яких є необхідним для
чинності правочину дійшов висновку про
зменшення собівартості придбаних
товарів та виключення сум податку на
додану вартість з показників
від'ємного значення цього податку (т.1
а.с 49-50).

При цьому, висновки про безтоварність
господарських операцій позивача з ТОВ
«ГМФ» жодним чином не обґрунтовані,
відсутній будь-який аналіз зазначених
операцій, зроблені висновки
мотивуються єдиним посиланням на
попередній акт перевірки.

Також, позивачем обліковано
фінансово-господарські операції з
придбання товарно-матеріальних
цінностей у приватного підприємства
«Оптима ПДМ».

Поставка товару здійснена позивачу на
підставі договору поставки №25 від
01.06.2010 року, укладеного між ним та ПП
«Оптима ПДМ» (т.1 а.с.153) на суму 35 432, 28
гривень, в тому числі податок на додану
вартість 5 905, 38 гривень за видатковими
накладними та податковими накладними
(т.1 а.с.156-163), позивачем здійснено повний
розрахунок за поставлену продукцію (т.1
а.с.154-155).

Відповідач, під час проведеної
перевірки позивача на підставі акту,
надісланого ДПІ у Суворовському районі
м. Одеси дійшов висновку, що договори,
які укладені між ПП «Оптима ПДМ» та
позивачем свідчать про відсутність
поставок товарів, є нікчемними.

При цьому, висновки про безтоварність
господарських операцій позивача з ПП
«Оптима ПДМ» жодним чином не
обґрунтовані, відсутній будь-який
аналіз зазначених операцій.

Аналогічно, позивачем обліковано
фінансово-господарські операції з
отримання послуг наданих товариством з
обмеженою відповідальністю «Астана К».
Даний контрагент позивача на момент
виникнення правовідносин був
зареєстрований, відомості про нього
внесено до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, був зареєстрований
платником податку на додану вартість.

Позивачем та ТОВ «Астана К» 04.04.2011 року
укладено договір про надання послуг за
№4/04, за умовами якого ТОВ «Астана К»
взяло на себе зобов'язання надавати
інформаційно-консультаційні послуги,
стосовно способів та методів
реалізації товарів та послуги з
підготовки продукції до продажу,
послуги з вивчення та аналізу попиту на
товар позивача, які постачалися,
постачаються або планують постачатися
(т.1 а.с.164).

На виконання даного договору ТОВ
«Астана К» в квітні 2011 року надало
послуги по підготовці товару до
продажу (розпаковка, розміщення на
полицях), контроль за зовнішнім
виглядом товару, вивченню та аналізу
динаміки попиту, дослідження
кон'юктури ринку, розміщення
інформації про товар на суму 15 530
гривень, в тому числі податок на додану
вартість 2 588, 33 гривень, позивачем
здійснено повну оплату за надані
послуги (т.1 а.с.167).

Відповідач, під час проведеної
перевірки позивача на підставі акту,
надісланого ДПІ у Шевченківському
районі м. Києва дійшов висновку, що
договори, які укладені між ТОВ «Астиана
К» та позивачем свідчать про
відсутність поставок послуг є
нікчемними.

Такий висновок відповідачем зроблено
після відображення в акті перевірки
позивача відомостей про наслідки
перевірки ТОВ «Астана К», при цьому, суд
звертає увагу на те, що висновки про
безтоварність господарських операцій
позивача з ТОВ «Астана К» жодним чином
не обґрунтовані, відсутній будь-який
аналіз зазначених операцій.

Також, щодо господарської операції
облікованої позивачем з фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_4 на
придбання 07.06.2011 року яловичини на суму
29 500 гривень, в тому числі податок на
додану вартість 4 916, 67 гривень, та
операції з товариством з обмеженою
відповідальністю «Техноторг-Ком»
09.08.2011 року на суму 174 484, 20 гривень,
податок на додану вартість 34 896, 84
гривень відповідач дійшов висновку про
нікчемність правочинів на підставі
висновків ДПІ у Ленінському районі
м.Миколаєва та ДПІ у Шевченківському
районі м.Києва, не досліджуючи
фактичність здійснення цих
господарських операцій, можливість їх
реального виконання. Крім того,
неправильність застосування
зазначених висновків інших органів
державної податкової служби до
правовідносин позивача була предметом
дослідження в іншій адміністративній
справі.

Крім того, за перевірений період
позивачем отримано авто послуги в
кількості 90 поїздок згідно рахунку на
підставі договору №2 від 01.09.2011 року від
товариства з обмеженою
відповідальністю «Логістичний центр
«Укравтовантаж» на загальну сумум 40 200,
04 гривень, в тому числі податок на
додану вартість 6 700, 41 грн.

Відповідач під час проведеної
перевірки на підставі акта ДПІ у
Кіровоградській ОДПІ «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання ТОВ
«Логістичний центр «Укравтовантаж» та
відсутності товарно-транспортних
накладних на перевезення вантажу
дійшов висновку про нікчемність
правочинів між позивачем та вказаним
контрагентом і як наслідок до висновку
про те, що суми витрат на придбання
продукції та суми сплаченого в її ціні
податку на додану вартість не
підлягають включенню до складу валових
витрат та від'ємного значення з податку
на додану вартість.

Про відсутність обов'язку у позивача
зберігати товарно-транспортні
накладні зазначалося вище. Також
посилання відповідачем в акті
перевірки на ту обставину, що щодо
контрагента позивача - ТОВ
«Логістичний центр «Укравтовантаж»
відсутня інформація про отримання
ліцензії на здійснення перевезення
вантажів автомобільним транспортом не
обґрунтовує зроблених висновків про
нікчемність правочинів, а встановлення
факту відсутності відповідної
ліцензії може бути підставою для
юридичної відповідальності ТОВ
«Логістичний центр «Укравтовантаж» і
не може створювати наслідків для
позивача.

Аналогічно, за період з 01.09.2011 року до
31.12.2011 року позивачем отримано
експедиторські послуги з перевезення
вантажів автомобільним транспортом,
наданих приватним підприємством «Еліс
Транс Сервіс» на загальну суму 69 950
гривень, в тому числі 11 608, 33 гривень
податку на додану вартість.

Здійснення надання вказаних послуг
проводилося ПП «Еліс Транс Сервіс» на
підставі договорів-заявок, виконання
послуг підтверджується актами
здачі-прийняття надання послуг,
податковими накладними. Крім того,
контрагент позивача ПП «Еліс Транс
Сервіс» на ухвалу суду надав докази
здійснення вказаних операцій та копії
первинних бухгалтерських документів
та копії документів бухгалтерського
обліку зазначених операцій.

Відповідач за наслідками проведеної
перевірки дійшов висновку про
відсутність фактів надання зазначених
послуг на підставі відсутності
товарно-транспортних накладних та акта
ДПІ у Печерському районі м.Києва «Про
неможливість проведення перевірки»,
при цьому, дії ДПІ у Печерському районі
м.Києва по проведенню зустрічної
звірки ПП «Еліс Транс Сервіс» та дії по
оформленню результатів такої звірки
визнано протиправними в судовому
порядку.

Досліджуючи рух активів у процесі
здійснення господарських операцій між
позивачем та ПП «А-Прайм», ТОВ «МДП», ПП
«Іскер Дніпро», ПП «Симетрія», ТОВ «ТД
Лайнер», ТОВ «ТД Труд», а також зв'язок
між фактом придбання
товарно-матеріальних цінностей та
послуг, понесенням витрат і
господарською діяльністю позивача суд
встановив наступне.

Контрагентами позивача на поставлену
продукцію виписано видаткові накладні
також на надані послуги сторонами
складено акти здачі-прийняття наданих
послуг із зазначенням постачальника та
одержувача товарів, платника,
найменування продукції, її кількість,
ціна без податку на додану вартість,
суму податку на додану вартість,
загальну суму, дату складення, підписи
та печатки сторін, виписано податкові
накладні на вказані господарські
операції.

З матеріалів справи вбачається
використання позивачем поставленої
продукції та наданих послуг в своїй
господарській діяльності, а саме:
придбані товарно-матеріальні цінності
реалізовані третім особам, а надані
послуги спожито (т.2 а.с.51-90). Також
встановлено повне виконання позивачем
своїх зобов'язань із зазначеними
контрагентами та здійснення ним оплати
за поставлений товар та надані послуги
в повному обсязі. Зазначені обставини
підтверджуються наявними в матеріалах
справи та дослідженими в судовому
засіданні копіями договорів, актів
приймання-передачі, розрахунками,
видатковими накладними, податковими
накладними.

Наведене підтверджує реальність
операцій між позивачем та ПП «Еліс
Транс Сервіс», ТОВ «Логістичний центр
Укравтовантаж», ТОВ «Вінжі», ПП ОСОБА_3,
ТОВ «ГМФ», ТОВ «Картман», ТОВ «Оптима
ПДМ», ТОВ «Техноторг - Ком», ТОВ
«Торгівельно-промислова компанія
«Ресурс Поділля», ТОВ «Вінітекс», а
також їх фактичне виконання.

Крім того, господарські операції між
позивачем та ПП «Еліс Транс Сервіс»,
ТОВ «Логістичний центр Укравтовантаж»,
ТОВ «Вінжі», ПП ОСОБА_3, ТОВ «ГМФ», ТОВ
«Картман», ТОВ «Оптима ПДМ», ТОВ
«Техноторг - Ком», ТОВ
«Торгівельно-промислова компанія
«Ресурс Поділля», ТОВ «Вінітекс» мали в
часі триваючий характер, не містять
ознак їх одномоментного відображення в
бухгалтерському обліку, відповідають
руху активів позивача у процесі
здійснення господарських операцій,
факт придбання товарно-матеріальних
цінностей, послуг та понесення
позивачем витрат пов'язаний із
господарською діяльністю позивача.

Актом перевірки позивача відповідачем
зроблений висновок, за яким
встановлено відсутність поставки
товарів та надання послуг, при цьому
суд звертає увагу на ту обставину, що в
акті перевірки вказані висновки
мотивованим виключно висновками інших
органів Державної податкової служби,
одночасно відповідачем даним актом
перевірки досліджено первинні
бухгалтерські документи та документи
податкового обліку, однак встановленим
під час проведеної перевірки фактичним
обставинам, що підтверджують
реальність здійснення господарських
операцій належної оцінки не було
надано та їх до уваги не взято.

Як наслідок, висновок відповідача про
відсутність поставок товарів та послуг
є таким, що не знайшов свого
підтвердження під час судового
розгляду та не відповідає фактичним
обставинам справи.

Контрагенти позивача включені до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців, а
також зареєстроване платниками
податку на додану вартість.

Таким чином, судом першої інстанції
встановлений рух активів у процесі
здійснення господарських операцій між
позивачем та ПП «Еліс Транс Сервіс»,
ТОВ «Логістичний центр Укравтовантаж»,
ТОВ «Вінжі», ПП ОСОБА_3, ТОВ «ГМФ», ТОВ
«Картман», ТОВ «Оптима ПДМ», ТОВ
«Техноторг - Ком», ТОВ
«Торгівельно-промислова компанія
«Ресурс Поділля», ТОВ «Вінітекс»,
спеціальна податкова
правосуб'єктність учасників
господарської операції та зв'язок між
фактом придбання позивачем продукції,
робіт, послуг, понесенням витрат і
господарською діяльністю цього
платника податку.

Відповідно до підпунктів 16.1.2, 16.1.3, 16.1.4
статті 16 Податкового кодексу України
платники податків зобов'язані вести в
установленому порядку облік доходів і
витрат, складати звітність, що
стосується обчислення і сплати
податків та зборів, подавати до
контролюючих органів у порядку,
встановленому податковим та митним
законодавством, декларації, звітність
та інші документи, пов'язані з
обчисленням і сплатою податків та
зборів, сплачувати податки та збори в
строки та у розмірах, встановлених цим
Кодексом та законами з питань митної
справи.

Із наведеного випливає, що сама по собі
несплата податку продавцем (у тому
числі внаслідок ухилення від сплати) в
разі фактичного здійснення
господарської операції не впливає на
формування валових витрат та
податкового кредиту податку на додану
вартість покупцем.

Обставини, коли контрагент не виконав
свого зобов'язання зі сплати податку до
бюджету, не тягне відповідальність та
негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку на додану вартість права на
формування податкового кредиту у разі,
коли цей платник має необхідні
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту.

Натомість, всі необхідні первинні
бухгалтерські документи щодо
придбання товарно-матеріальних
цінностей та робіт в ПП «Еліс Транс
Сервіс», ТОВ «Логістичний центр
Укравтовантаж», ТОВ «Вінжі», ПП ОСОБА_3,
ТОВ «ГМФ», ТОВ «Картман», ТОВ «Оптима
ПДМ», ТОВ «Техноторг - Ком», ТОВ
«Торгівельно-промислова компанія
«Ресурс Поділля», ТОВ «Вінітекс» на
момент формування показників
податкової звітності були в наявності
у позивача.

Така позиція відповідає практиці
Верховного Суду України у подібних
правовідносинах та узгоджується із
практикою Європейського Суду з прав
людини.

Відтак, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про реальність
господарських операції щодо придбання
позивачем товарів та послуг в ПП «Еліс
Транс Сервіс», ТОВ «Логістичний центр
Укравтовантаж», ТОВ «Вінжі», ПП ОСОБА_3,
ТОВ «ГМФ», ТОВ «Картман», ТОВ «Оптима
ПДМ», ТОВ «Техноторг - Ком», ТОВ
«Торгівельно-промислова компанія
«Ресурс Поділля», ТОВ «Вінітекс», також
про добросовісність дій платника
податку - позивача, яка полягає у
відповідності вчинених ним дій
господарській меті, а також реальність
усіх даних, наведених у документах
первинного бухгалтерського та
податкового обліку.

Підпунктом 3.1.1 пункту 3.1 статті 3 Закону
України «Про податок на додану
вартість» об'єктом оподаткування
визначено операції платників податку з
поставки товарів та послуг, місце
поставки яких знаходиться на митній
території України, у тому числі
операції з: передачі права власності на
об'єкт застави позичальнику (кредитору)
для погашення заборгованості
заставодавця; передачі об'єкта
фінансового лізингу в розпорядження
лізингоотримувача; поставки послуг з
міжнародних перевезень пасажирів,
багажу та вантажів автомобільним
транспортом, а також міжнародних
відправлень будь-яким видом транспорту
на відрізку від пункту їх відправлення
(прийняття для перевезення) на митній
території України до пункту їх митного
оформлення, а також від пункту їх
митного оформлення до пункту
призначення (доставки) на митній
території України; поставки послуг з
міжнародних перевезень пасажирів,
багажу та вантажів (крім міжнародних
відправлень) будь-яким видом
транспорту (крім автомобільного) на
відрізку від пункту їх відправлення
(прийняття для перевезення) на митній
території України до пункту проведення
прикордонного контролю з їх випуску за
межі державного кордону України, а
також від пункту прикордонного
контролю з їх впуску у межі державного
кордону України до пункту їх
призначення (доставки) на митній
території України; в інших випадках,
визначених цим Законом.

У відповідності до пункту 1.4 статті 1
вказаного закону поставка товарів,
визначена як будь-які операції, що
здійснюються згідно з договорами
купівлі-продажу, міни, поставки та
іншими цивільно-правовими договорами,
які передбачають передачу прав
власності на такі товари за
компенсацію незалежно від строків її
надання, а також операції з безоплатної
поставки товарів (результатів робіт) та
операції з передачі майна орендодавцем
(лізингодавцем) на баланс орендаря
(лізингоотримувача) згідно з
договорами фінансової оренди (лізингу)
або поставки майна згідно з будь-якими
іншими договорами, умови яких
передбачають відстрочення оплати та
передачу права власності на таке майно
не пізніше дати останнього платежу.

Згідно підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду. При позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з
підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету у строки, встановлені законом
для відповідного податкового періоду.
При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
цього податку, що виник за попередні
податкові періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до закону), а при його
відсутності - зараховується до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Згідно з підпунктом 7.4.1. пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду. За змістом
підпункту 7.4.5. пункту 7.4 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Аналогічно правовідносини визначені з
01.01.2011 року Податковим кодексом
України, підпунктом 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 якого визначений податковий
кредит як сума, на яку платник податку
на додану вартість має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
(податкового) періоду, визначена згідно
з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 (розділ V)
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Відповідно до абз. 1 п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Крім того, п. 1.32 ст. 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
(чинного на момент виникнення
правовідносин за період з 01.07.2009 року до
31.12.2010 року) встановлено, що
господарська діяльність - це будь-яка
діяльність особи, направлена на
отримання доходу в матеріальній або
нематеріальній формах. Щодо
правомірності віднесення понесених
позивачем витрат до валових витрат, то
слід зазначити, що відповідно до пункту
5.1 статті 5 зазначеного Закону валові
витрати виробництва та обігу (далі -
валові витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Також, відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9
п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
до складу валових витрат включаються,
зокрема, суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених п.п.
5.3 - 5.7 цієї ст. Не підлягають віднесенню
до складу валових витрат суми збитків
платника податку, понесених у зв'язку з
продажем товарів (робіт, послуг) або їх
обміном за цінами, що нижчі за звичайні,
пов'язаним з таким платником податку
особам. Не належать до складу валових
витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Пунктом 5.11 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
визначено, що установлення додаткових
обмежень щодо віднесення витрат до
складу валових витрат платника
податку, крім тих, що зазначені у цьому
Законі, не дозволяється.

Аналогічно положеннями Податкового
кодексу України визначено підпунктом
14.1.27 пункту 14.1 статті 14 витрати як суму
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до пункту 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток приватних підприємств,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

При цьому підпунктом 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України
до складу витрат не включаються
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

В матеріалах справи наявні копії
відповідних документів, які
підтверджують факт правомірності
формування позивачем податкового
кредиту з податку на додану вартість.

Щодо покликання відповідача про
порушення позивачем пункту 134.1 статті
134 та підпункту 135.4.1 пункту 135.4 статті 135
Податкового кодексу України, внаслідок
заниження доходів, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування на 131
650 гривень, а саме 1 квартал 2012 року 106 717,
00 гривень, 3 квартал 2012 року - 24 933
гривень, в результаті здійснення
продажу м'ясної продукції нижче
собівартості, то такий висновок є
невірним, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 134.1 статті 134
Податкового кодексу України об'єктом
оподаткування податком на прибуток
підприємств є прибуток із джерелом
походження з України та за її межами,
який визначається шляхом зменшення
суми доходів звітного періоду,
визначених згідно із статтями 135-137
цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового період,
визначених згідно зі статтями 138-143
цього Кодексу.

Порядок визначення доходів та їх склад
врегульований ст. 135 Податкового
кодексу України, відповідно до
підпункту 135.4.1 пункту 135.4 якої дохід від
операційної діяльності визначається в
розмірі договірної (контрактної)
вартості, але не менше ніж сума
компенсації, отримана в будь-якій
формі, в тому числі при зменшенні
зобов'язань, та включає дохід від
реалізації товарів, виконання робіт,
наданих послуг.

Таким чином, дохід від продажу
продукції визначається в розмірі
договірної (контрактної) вартості.
Законом не заборонено здійснення
продажу продукції за ціною нижчою її
придбання.

Підпунктом 14.1.71 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України
визначено, що звичайна ціна - ціна
товарів (робіт, послуг), визначена
сторонами договору, якщо інше не
встановлено цим Кодексом. Якщо не
доведено зворотне, вважається, що така
звичайна ціна відповідає рівню
ринкових цін.

Методи визначення звичайної ціни у
відповідності до п. 8 підрозділу 10
розділу ХХ Податкового кодексу України
та пункту 1розділу ХІХ Податкового
кодексу України до 01.01.2013 року
здійснюється за правилами пункту 1.20
статті 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

Відповідачем не надано жодних доказів,
що могли б свідчити про те, що ціна
товарів, визначена позивачем при їх
реалізації не відповідає рівню звичай
них цін. Як наслідок, продаж товарів
позивачем в першому та третьому
кварталі 2012 року здійснено за ціною, що
відповідає рівню ринкових цін, а
визначення доходу від операційної
діяльності в розмірі договірної
(контрактної) вартості від реалізації
товарів здійснено позивачем
правомірно.

Враховуючи вищевикладене, а також
висновки суду про фактичність
господарських операцій позивача та
реальність усіх даних, наведених у
документах первинного бухгалтерського
та податкового обліку, то суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
позивачем правомірно включено до
складу валових витрат, що враховуються
при визначені об'єкта оподаткування
податком на прибуток підприємств
грошові кошти сплачені на придбання
товарів та послуг ПП «Еліс Транс
Сервіс», ТОВ «Логістичний центр
Укравтовантаж», ТОВ «Вінжі», ПП ОСОБА_3,
ТОВ «ГМФ», ТОВ «Картман», ТОВ «Оптима
ПДМ», ТОВ «Техноторг - Ком», ТОВ
«Торгівельно-промислова компанія
«Ресурс Поділля», ТОВ «Вінітекс» за
період з 01.10.2009 року до 30.09.2012 року. Також
позивачем правомірно включено до
складу від'ємного значення податку на
додану вартість та податкового кредиту
за період з 01.10.2009 року до 30.09.2012 року,
кошти сплаченого податку вказаним
контрагентам при придбанні товарів та
послуг.

Щодо висновків відповідача про
нікчемність угод укладених позивачем з
ПП «Еліс Транс Сервіс», ТОВ
«Логістичний центр Укравтовантаж», ТОВ
«Вінжі», ПП ОСОБА_3, ТОВ «ГМФ», ТОВ
«Картман», ТОВ «Оптима ПДМ», ТОВ
«Техноторг - Ком», ТОВ
«Торгівельно-промислова компанія
«Ресурс Поділля», ТОВ «Вінітекс», то
колегія суддів вважає такі невірними,
виходячи з наступного.

Згідно з положеннями частини 1 статті 202
Цивільного кодексу України правочином
є дія особи, спрямована на набуття,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Цивільний кодекс України статтею 215
визначає підстави для визнання
правочину недійсним. Серед іншого,
вказаною нормою передбачено, що якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин). Між тим, як
вбачається із матеріалів справи,
підстав, з якими закон пов'язує
визнання договору недійсним,
контролюючим органом зазначено не
було, а отже, твердження податкового
органу про нікчемність правочинів є
безпідставними. Крім того,
відповідачем не надано доказів, що
правочини визнані недійсними в
судовому порядку.

Згідно статті 228 Цивільного кодексу
України правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок якщо він
спрямований на порушення
конституційних прав людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Із системного аналізу норм цивільного
і господарського кодексів вбачається,
що для визнання договору недійним є
наявність умислу в обох сторін або
однієї із них.

Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

У висновках перевірки відповідач
стверджує, що правочини з ПП «Еліс
Транс Сервіс», ТОВ «Логістичний центр
Укравтовантаж», ТОВ «Вінжі», ПП ОСОБА_3,
ТОВ «ГМФ», ТОВ «Картман», ТОВ «Оптима
ПДМ», ТОВ «Техноторг - Ком», ТОВ
«Торгівельно-промислова компанія
«Ресурс Поділля», ТОВ «Вінітекс»,
укладені з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, водночас є такими, що
порушують публічний порядок, а тому
згідно ч. 1 ст. 203, ч. 2 ст. 215 Цивільного
кодексу України їх слід вважати
нікчемними, а визнання такої угоди
недійсною не вимагається.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного суду України за №3 від 28.04.1978
року «Про судову практику в справах про
визнання угод недійсними» до угод,
укладених з метою завідомо суперечною
інтересам держави і суспільства
належать, зокрема угоди, спрямовані на
використання всупереч закону
колективної, державної або приватної
власності з корисливою метою, на
приховування фізичними та юридичними
особами від оподаткування прибутків та
доходів, використання майна, що
перебуває у їх власності або
користуванні, всупереч інтересам
суспільства, на незаконне відчуження
землі або незаконне користування нею,
розпорядження чи придбання всупереч
встановленим правилам предметів,
вилучених з обігу або обмежених в
обігу.

В матеріалах справи відсутні
обставини, встановлені податковим
органом на підтвердження того, що
укладаючи спірні договори, учасники
договірних відносин діяли з метою, яка
є завідомо суперечною інтересам
держави та суспільства.

Як зазначалося судом вище, податковим
органом не доведено наявності
протиправного умислу та мети при
укладенні угод позивачем з ПП «Еліс
Транс Сервіс», ТОВ «Логістичний центр
Укравтовантаж», ТОВ «Вінжі», ПП ОСОБА_3,
ТОВ «ГМФ», ТОВ «Картман», ТОВ «Оптима
ПДМ», ТОВ «Техноторг - Ком», ТОВ
«Торгівельно-промислова компанія
«Ресурс Поділля», ТОВ «Вінітекс», що
мали місце під час здійснення
підприємницької діяльності позивачем,
оскільки мета є суб'єктивною ознакою,
притаманною фізичним особам. Юридичні
особи діють через органи управління і
як наслідок через фізичних осіб, які
входять до складу таких органів
управління, а тому для встановлення
умислу та мети в діях юридичної особи
необхідно довести наявність умислу та
мети в діях фізичних осіб, що діяли від
імені відповідної юридичної особи.

Окрім того, діяльність по придбанню
продукції та отриманні послуг
вантажного перевезення та послуг по
стимулюванню збуту, маркетингових
послуг, відносно придбання яких
податковими органами зроблено
висновок про нікчемність угод, не є
забороненою, немає й інших
законодавчих обмежень стосовно їх
виконання.

Таким чином, відсутність наявності в
діях хоча б однієї зі сторін угоди
умислу на її укладання з метою,
завідомо суперечною інтересам держави
та суспільства, зумовлює відсутність
підстав для висновку податкових
органів щодо нікчемності договорів
укладених між позивачем та ПП «Еліс
Транс Сервіс», ТОВ «Логістичний центр
Укравтовантаж», ТОВ «Вінжі», ПП ОСОБА_3,
ТОВ «ГМФ», ТОВ «Картман», ТОВ «Оптима
ПДМ», ТОВ «Техноторг - Ком», ТОВ
«Торгівельно-промислова компанія
«Ресурс Поділля», ТОВ «Вінітекс» та, як
наслідок, відсутність встановлених
перевіркою порушень податкового
законодавства позивачем.

Враховуючи вищенаведене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
те, що є протиправними та такими, що
підлягають до скасуванню оскаржувані
податкові повідомлення-рішення, а
позовні вимоги є обґрунтованими та
такими, що підлягають до задоволення.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення.

Враховуючи вищенаведене та керуючись
ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200,
п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Коломийської
об'єднаної державної податкової
інспекції залишити без задоволення, а
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 24
липня 2013 року в адміністративній
справі № 809/1385/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
В.М.
Каралюс

суддя
В.С. Затолочний

суддя
З.М. Матковська

Повний текст ухвали виготовлений 16.09.2014