Справа № 826/10529/14
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2014-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 серпня 2014 року 15:09
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Кобилянського К.М.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Будівельна компанія
до Державної податкової інспекції
у Подільському районі Головного
Міндоходів у місті Києві
про скасування податкових
представник позивача: Чижевський М.Г.
представник відповідача: Денисенко О.Е.
На підставі частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
в судовому засіданні 21.08.2014 проголошено
вступну та резолютивну частини
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Будівельна компанія
«Шатл» звернулась до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Державної податкової
інспекції у Подільському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві про визнання протиправними
та скасування податкових
Ухвалами суду від 24.07.2014 відкрито
провадження, закінчено підготовче
провадження та призначено справу до
судового розгляду в судовому засіданні
на 30.07.2014, яке в подальшому відкладалось
з метою отримання додаткових доказів
по справі для вирішення спору по суті
заявлених позовних вимог.

Під час розгляду справи представник
позивача підтримав заявлені позовні
вимоги в повному обсязі та зазначив, що
не погоджується з висновками Акту
перевірки щодо порушення позивачем
відповідних положень Податкового
кодексу України, оскільки висновки
відповідача за наслідками проведеної
перевірки щодо порушень позивачем
положень Податкового кодексу України
при визначенні суми податку на додану
вартість, податку на прибуток, податку
на доходи найманих працівників є
хибними, базуються виключно на
суб'єктивних припущеннях перевіряючих,
які не мають підтвердження належними
доказами.

Представник відповідача проти позову
заперечував, при цьому посилаючись на
те, що під час проведення перевірки, в
тому числі, встановлено господарські
взаємовідносини позивача з
підприємствами, які, на думку
податкового органу, мають ознаки
фіктивності. А тому, правочини, що
укладені між позивачем та
контрагентами є такими, що не мали на
меті настання реальних наслідків, а у
позивача відсутнє законне право на
віднесення сум по спірним
правовідносинам до податкового
кредиту з податку на додану вартість та
витрат з податку на прибуток. За таких
обставин, податковий орган просив суд в
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі.

Справа розглянута в порядку письмового
провадження, у відповідності до ч. 4 ст.
122 Кодексу адміністративного
судочинства України за поданим
сторонами клопотанням про розгляд
справи за їх відсутності в порядку
письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Окружний адміністративний суд міста
Києва встановив наступне.

Державною податковою інспекцією у
Подільському районі Головного
управління Міндоходів проведено
документальну планову виїзну
перевірку ТОВ «БК «Шатл», за наслідками
якої складено акт № 610/26-56-22-01-03/35235643 від
25.02.2013.

На підставі зазначеного акту перевірки
ДШ винесено наступні податкові
повідомлення-рішення:

- від 19.03.2014 № , яким позивачу
за порушення п.п. 198.2, 198.3, 198.6
Податкового кодексу України збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем «податок на додану вартість»
всього в сумі 25725 грн., в т.ч. за основним
платежем в сумі 20444 грн., штрафними
(фінансовими) санкціями в сумі 5281 грн.;

- від 19.03.2014 № , яким позивачу
за порушення п.п.14.1.257, 135.5.5, 139.1.9, ст. 159
Податкового кодексу України збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем «податок на прибуток» всього
в сумі 982602,50 грн., в т.ч. за основним
платежем в сумі 786082 грн., штрафними
(фінансовим) санкціями в сумі 196520,50 грн.;

- від 04.06.2014 № , яким позивачу
за порушення п.п. 164.2.17, 164.3, 164.5, 168.1.1, ст.
167 Податкового кодексу України
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем «податок з доходів
найманих працівників» всього в сумі
155578,80 грн., в т.ч. за основним платежем в
сумі 110753,80 грн., штрафними (фінансовими)
санкціями в сумі 44825 грн.

- від 06.06.2014 № , яким позивачу
за порушення п.п. 198.2, 198.3, 198.6
Податкового кодексу України зменшено
розмір від'ємного значення суми
податку на додану вартість всього в
розмірі 209983 грн.;

- від 19.03.2014 № , яким до
позивача за порушення п.п. 2.8, 3.5
Положення про ведення касових операцій
у національній валюті в Україні
засновано суму штрафних (фінансових)
санкцій всього в розмірі 1141089,06 грн.

Як вбачається з акту перевірки та
письмових заперечень відповідача,
збільшення грошового зобов'язання та
застосування до позивача штрафних
(фінансових) санкцій ґрунтується на
таких обставинах: 1) отримання
позивачем безповоротної фінансової
допомоги; 2) отримання ТОВ «БК «Шатл»
поворотної безвідсоткової фінансової
допомоги без утримання податку на
прибуток; 3) безтоварності та
відсутності економічної мети в
господарських операціях з ПП
«Консалтинговий центр «Актив - Плюс»,
ЗАТ «Техпромсервіс», ТОВ
«Поліметал-Торг»; 4) подвійному
включення до складу податкового
кредиту суми в розмірі 20443,50 грн. за
квітень 2012; 5) виплатою директору
підприємства коштів з каси в сумі 655280
грн. без утримання ПДФО.

Окружний адміністративний суд міста
Києва погоджується з такими висновками
відповідача, враховуючи наступне.

Під час перевірки регістрів
бухгалтерського обліку ТОВ «БК «Шатл»
по контрагенту ЗАТ «Техпромсервіс»
відповідачем встановлено, що станом на
початок перевіряємого періоду (01.10.2010)
за позивачем обліковується
кредиторська заборгованість в розмірі
1746252,30 грн., в тому числі: по договору №
02/161008 від 10.10.2008 в сумі 982945,13 грн., по
договору № 02/25111 від 25.11.2008 в сумі 763307,12
грн.

Подальшою перевіркою встановлено, що в
період з 01.10.2010 по 31.12.2012 ТОВ «БК «Шатл»
частково погашено заборгованість по
договору № 02/161008 від 16.10.2008 в сумі 262945,13
грн. та по договору № 02/25111 від 25.11.2008 в
сумі 5307,17 грн.

Відповідно до п. 135.1 Податкового
кодексу України доходи, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, включаються до доходів
звітного періоду за датою, визначеною
відповідно до статті 137, на підставі
документів, зазначених у пункті 135.2
цієї статті, та складаються з: інших
доходів, які визначаються відповідно
до п. 135.3 цієї статті.

Підпунктом 135.5.5 Податкового кодексу
України визначено, що доходами, які
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування є, в тому числі: суми
поворотної фінансової допомоги,
отриманої платником податку у звітному
податковому періоді, що залишаються
неповерненими на кінець такого
звітного періоду, від осіб, що не є
платниками цього податку (у тому числі
нерезидентів).

Згідно пп. 14.1.257 Податкового кодексу
України безповоротна фінансова
допомога - це:

- сума безнадійної заборгованості,
відшкодована кредитору позичальником
після списання такої безнадійної
заборгованості;

- сума заборгованості одного
платника податків перед іншим
платником податків, що не стягнута
після закінчення строку позовної
давності.

Таким чином, в даному випадку, сумнівна
кредиторська заборгованість та
безповоротна фінансова допомога є
тотожними поняттями на підставі пп. 1353.5
Податкового кодексу України.

Отже, станом на 31.12.12 позивачем не
погашено заборгованість всього в сумі
1478000 грн., в т.ч. по договору № 02/161008 від
16.10.2008 в сумі 720000 грн. та по договору №
02/25111 від 25.11.2008 в сумі 758000 грн.,
внаслідок чого суд погоджується з
доводами контролюючого органу з
приводу того, що ТОВ «БК «Шатл»
занижено дохід, що обраховується при
визначенні об'єкту оподаткування за 4
кв. 2012 на суму в розмірі 1478000 грн.

Крім того, як зазначає відповідач та не
заперечується позивачем, відповідно до
виписки банку від 21.05.2012 на
розрахунковий рахунок ТОВ «БК «Шатл» №
7, відкритий в ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» надійшли кошти в сумі 114450
грн. з призначенням платежу
«благодійний внесок ».

На письмовий запит Головного
управління Мін дохо дів у м. Києві №
1343/10/2615-16-02-04 від 11.02.2014 від ТОВ «БК
«Шатл» отримано відповідь (№ 21/02 від
17.02.2014), згідно якої вищезазначені кошти
обліковуються на бухгалтерському
рахунку 6852 «Розрахунки з іншими
кредиторами» в якості безвідсоткової
поворотної фінансової допомоги,
отриманої від фізичної особи ОСОБА_4
відповідно до договору № 1 від 21.05.2012.

В подальшому благодійна допомога на
загальну суму 114450 грн. була видана
готівковими коштами з каси
підприємства фізичній особі ОСОБА_4 на
підставі видаткових касових ордерів
(а.с. 209 - 211 Том І).

Втім, на порушення п.п. 135.5.15 Податкового
кодексу України ТОВ «БК «Шатл» суму
отриманих коштів в розмірі 114450 грн. не
було відображено в складі інших
доходів в податковій декларації з
податку на прибуток за півріччя 2012,
внаслідок чого суд погоджується з
правомірністю висновків ДПІ стосовно
заниження позивачем доходу, що
враховується при визначенні об'єкту
оподаткування в сумі 114450 грн. за II
квартал 2012.

Стосовно завищення позивачем витрат,
що враховуються при визначенні об'єкту
оподаткування на загальну суму 2150797
грн., Окружний адміністративним судом
міста Києва встановлено наступне.

В перевіряємому періоді між ПП
«Консалтинговий Центр «Актив - Плюс»
(виконавець) та ТОВ «БК «Шатл»
(замовник) укладено Договір про надання
юридичних послуг від 14.02.2012, відповідно
до умов якого виконавець
зобов'язується надати замовнику
юридичні послуги: здійснювати
комплексне абонентське юридичне
обслуговування, яке включає усні та
письмові консультації, підготовку,
перевірку та рецензування договорів,
заяв та інших документі тощо.

На підстави даного договору між
сторонами проведено розрахунки в
безготівковій формі, шляхом
перерахування позивачем на рахунок ПП
«Консалтинговий Центр «Актив -Плюс»
коштів в сумі 445600 грн., а дану суму
віднесено до складу адміністративних
витрат.

На підтвердження правомірності
віднесення до витрат суми в розмірі 445600
грн., позивачем як до перевірки так і до
матеріалів справи надано акти
виконаних робіт та платіжні документи
(а.с. 218 - 237 Том І). Інших документів
позивачем не надано.

Суд відхиляє надані позивачем
документи в якості належних доказів
формування витрат в сумі 445600 грн.,
враховуючи наступне.

Відповідно до п. 1 Договору від 14.02.2012
ставка абонентської плати за
обслуговування в межах обраного
замовником пакету послуг погоджується
сторонами на момент укладання угоди та
становить: 8400 грн. за перший місяць
обслуговування та 4200 грн. за наступні
місяці. В даному випадку абонентська
плата за обслуговування в розмірі 40000
грн., 50000 грн. та 60000 грн., як то фактично
зазначено в актах виконаних робіт,
жодними документами не обґрунтована та
не підтверджена.

Під час розгляду справи суд
неодноразово звертав увагу
представника позивача на необхідність
надання додаткових письмових доказів,
що можуть підтвердити зміст та обсяг
наданих ПП «Консалтинговий Центр
«Актив - Плюс» юридичних послуг, однак,
окрім вищевказаних актів виконання
робіт та платіжних документів, інших
документів, які передбачені Договором,
позивачем надано не було.

Стосовно формування позивачем витрат в
сумі 49917 грн., та податкового кредиту в
сумі 9983,33 грн. судом встановлено, що
25.04.2012 між ТОВ «БК «Шатл» (замовник) і
ТОВ «Поліметал - Торг» (перейменоване
на ПП «Вісмут» (виконавець) укладено
договір про пошук ринків збуту
дизельного палива марки ЕН 590 Мозир.

На підтвердження правомірності
формування показників податкової
звітності позивачем, аналогічним
чином, як у випадку з попереднім
контрагентом надано лише акт приймання
- передачі послуг № 163 від 25.07.2012 на суму
49916,67 грн., в т.ч. ПДВ - 9983,33 грн. та
податкову накладну від 25.07.2012 № 81 (а.с. 214
- 215 Том І).

Втім, оскільки під час розгляду справи
представник позивача не зміг пояснити
суду з посиланням на письмові докази,
яким чином (шляхом
спілкування/листування з потенційними
покупцями, рекламними акціями,
діловими перемовинами, укладанням
ф'ючерсних контрактів як представником
інтересів позивача тощо) ТОВ
«Полімер-Торг» знайшло ринки збуту для
позивача, а акт виконаних робіт такої
інформації в собі не містить, суд не
погоджується з належністю зазначеного
документу як достатнього доказу
правомірності формування витрат в сумі
49916,67 грн. та податкового кредиту в сумі
9983,33 грн., внаслідок чого доводи
контролюючого органу в цій частині є
цілком правомірними.

За таких обставин, суд відзначає, що
наявність законодавчо визначених
документів для формування податкового
кредиту та витрат, зокрема, наявність
податкових накладних та актів
здачі-приймання виконаних робіт
(наданих послуг), виписаних платником
податку є обов'язковою, але, не
безумовною підставою для визнання
правомірності формування платником
податку показників податкової
звітності за умови, якщо судом буде
встановлено, що відомості в таких
документах не відповідають дійсності,
в тому числі, коли господарські
операції не мали реального характеру
через їх безтоварність.

Суд відхиляє твердження позивача про
те, що наявність доказів оплати є
достатнім доказом правомірності
віднесення сум до податкового кредиту
та витрат, адже, як зазначено вище,
первинні бухгалтерські та податкові
документи є підставою для змін в
бухгалтерському та податковому обліку
підприємства, виключно за умови
фактичного вчинення господарської
операції.

Аналогічна позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
21.10.2008 за результатами розгляду скарги
Державної податкової інспекції в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська у справі за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Євротрейд» до ДПІ
про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення.

Тобто, наявність самих лише обставин
укладання цивільно-правового договору,
формальних доказів про його виконання,
не є безумовним свідченням
правомірності здійснення змін у
податковому обліку такого платника
податку.

За таких обставин суд погоджується з
доводами податкового органу, що
позивачем безпідставно сформований
податковий кредит та витрати за
вказаний період, що призвело до втрат
дохідної частини Державного бюджету
України.

Аналогічна позиція також викладена в
постанові ВАСУ від 20.02.2013 по справі №
2а-4458/12/2670.

Суд звертає увагу на приписи
Інформаційного листа Вищого
адміністративного суду України від
01.11.2011 № 1936/11/13-11, зі змісту якого
вбачається, що задля вжиття належних
заходів із метою встановлення обставин
реальності здійснення спірної
господарської операції суди повинні
витребувати у платника податків ті
докази, які не надані учасниками
справи, але які, на думку суду, можуть
підтвердити або спростувати доводи
податкового органу щодо наявності
порушень з боку платника податків.
Відповідні дії можуть бути вчинені
судом на підставі пункту 1 частини
другої статті 110, статті 114 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Враховуючи вищезазначені приписи
Листа, суд неодноразово витребовував у
позивача всю наявну в нього
документацію (договори, податкові та
видаткові накладні, докази участі ТОВ
«Полімер-Торг» в переговорах, докази
проведення рекламних акцій тощо) на
підтвердження фінансово-господарських
операцій з контрагентом, однак окрім
вище досліджених документів, інших
документів позивачем надано не було.

У разі ненадходження витребуваних
додаткових доказів у строк,
установлений судом, спір може бути
розв'язано на підставі наявних у справі
доказів. Якщо позивач без поважних
причин ухиляється від надання доказів
на вимогу суду, а наявних у справі
матеріалів недостатньо для
спростування підтверджених належними
доказами висновків контролюючого
органу, покладених в основу ухваленого
ним спірного рішення, у позові платника
податків може бути відмовлено.

При цьому, сама собою наявність або
відсутність окремих документів, а так
само помилки у їх оформленні не є
підставою для висновків про
відсутність господарської операції,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце.
Водночас наявність формально
складених, але недостовірних первинних
документів, відповідність яких
фактичним обставинам спростована
належними доказами, не є безумовним
підтвердженням реальності
господарської операції.

Окрему увагу слід звернути на припис
Інформаційного листа Вищого
адміністративного суду України від
01.11.2011 № 1936/11/13-11 стосовно наступного:
«судам апеляційної інстанції при
вирішенні питання про прийняття
доказів, які не досліджувалися судом
першої інстанції, варто враховувати
приписи частини другої статті 195
Кодексу адміністративного судочинства
України. Згідно з наведеною нормою, суд
апеляційної інстанції може дослідити
докази, які не досліджувалися у суді
першої інстанції, з власної ініціативи
або за клопотанням осіб, які беруть
участь у справі, якщо визнає
обґрунтованим ненадання їх до суду
першої інстанції або необґрунтованим
відхилення їх судом першої інстанції.

Отже, у разі дослідження судом
апеляційної інстанції доказів, які не
досліджувалися в суді першої
інстанції, апеляційний суд повинен
зазначити у своєму рішенні поважні
причини, з яких такі докази не могли
бути надані до суду першої інстанції.
Наведене стосується також і доказів,
які були витребувані судом першої
інстанції, але не були надані позивачем
або відповідачем".

Окрім того, як вбачається з матеріалів
справи, в перевіряємому періоді між
позивачем і ФОП ОСОБА_5 укладено
договори № 14/08 від 01.08.2012 та № 142/05 від
06.06.2012 на виконання підрядних робіт.

Відповідно до умов договору № 14/08 від
01.08.2012 підрядні роботи (підготовка
резервуарів для світлих
нафтопродуктів з антикорозійною
обробкою) виконувались на об'єкті за
адресою: Вінницька область, с. Козятин,
вул. Молодогвардійська, 86. Вартість
робіт становить 120280 грн. без ПДВ.

Відповідно до умов договору № 142/05 від
06.06.2012 контрагентом виконувались
роботи по облаштуванню земляним
насипом резервуарного парку нафтобази
за адресою: Хмельницька область, м.
Шепетівка, вул. Гранітна, 21. Вартість
робіт складає 535000 грн. без ПДВ.

Суд зауважує, що в даному випадку право
розпорядження та/або користування
двома вказаними об'єктами саме
позивачем, сторонами під сумнів не
ставиться.

В бухгалтерському обліку ТОВ «БК
«Шатл» вартість послуг по вказаним
договорам в сумі 655280 грн. відображена у
складі витрат в рядку 04.4 «Інші витрати
звичайної діяльності та інші
операційні витрати».

Втім, суд не погоджується з
правомірністю віднесення позивачем до
витрат зазначеної суми, обґрунтовуючи
це наступним.

Відповідно до п.п. 139.1.5 Податкового
кодексу України не включаються до
складу витрат витрати на придбання,
виготовлення, будівництво,
реконструкцію, модернізацію та інше
поліпшення основних засобів та
витрати, пов'язані з видобутком
корисних копалин, а також з придбанням
(виготовленням) нематеріальних
активів, які підлягають амортизації
згідно зі статтями 144 - 148 цього Кодексу,
з урахуванням пунктів 146.11 і 146.12, 148.5
цього Кодексу.

В свою чергу, відповідно до п. 146.12
Податкового кодексу України сума
витрат, що пов'язана з ремонтом та
поліпшенням об'єктів основних засобів,
у тому числі орендованих або отриманих
у концесію чи створених (збудованих)
концесіонером у розмірі, що не
перевищує 10 відсотків сукупної
балансової вартості всіх груп основних
засобів на початок звітного року,
відноситься платником податку до
складу витрат.

Представником позивача не
заперечується, що відповідно до
додатку AM до рядку 06.4.27 «Амортизація
тимчасової податкової різниці, яка
виникла за результатами
інвентаризації основних засобів
станом 01.04.2011» до уточненої податкової
декларації з податку на прибуток за І
квартал 2012 ТОВ «БК «Шатл» відображено
балансову вартість основних засобів
станом на 01.01.2012 в сумі 31715,00 грн. Тобто,
десятивідсотковий ліміт по віднесенню
до вартості витрат, що пов'язані з
ремонтом та поліпшенням об'єктів
основних засобів протягом 2012 для ТОВ
«БК «Шатл» фактично становить 3171 грн., а
не 655280 грн.

Посилання представника позивача(а.с. 90
Том І) на необхідність застосування, в
даному випадку, положень п.п. 146.20, 146.16
Податкового кодексу України судом
відхиляються, адже позивачем не
доведено наявності у спірних
правовідносинах факту повернення
орендарем об'єкту оренди/оперативного
лізингу, внаслідок чого такі доводи
представника позивача є
необґрунтованими.

В частині віднесення позивачем до
витрат 1000000 грн. та 200000 грн. до
податкового кредиту на підставі
договору № 01/08/12 від 01.08.2012, суд зазначає
наступне.

Між ТОВ «БК «Шатл» (орендар) і ЗАТ
«Техпромсервіс» (орендодавець)
укладено договір оренди цілісного
майнового комплексу № 01/08/12 від 01.08.2012,
відповідно до умов якого орендодавець
передає, а орендар приймає у тимчасове
користування цілісний майновий
комплекс нафтопереробного заводу з
малотоннажною установою по переробці
нафти.

Витрати в сумі 1000000 грн. та податковий
кредит сформовано на підставі
наступних актів надання послуг: Акт від
31.08.2012 на суму 250000,00 грн.,-крім того ПДВ
50000,00 грн.; Акт від 31.10.2012 на суму 250000,00
грн., крім того ПДВ 50000,00 грн.; Акт від
30.11.2012 на суму 250000,00 грн., крім того ПДВ
50000,00 грн.; Акт від 30.09.2012 на суму 250000,00
грн., крім того ПДВ 50000,00 грн.

В податковому обліку витрати з
отримання послуг з оренди цілісного
майнового комплексу згідно договору №
01/08/12 від 01.08.2012 віднесено позивачем до
складу інших витрат підприємства, що
відображено в податкових деклараціях з
податку на прибуток за відповідні
періоді в розмірі 1000000,00 грн. (а.с. 34 - 35
Том І).

Однак, як до перевірки так і до
матеріалів справи позивачем не надано
документів, що підтверджують
використання цілісного майнового
комплексу у власній фінансово -
господарській діяльності підприємства
та отримання від зазначених операцій
прибутку (доходів), наприклад доказів
виробництва паливно-мастильних
матеріалів та їх подальшої реалізації.

Підпунктом 139.1.1 Податкового кодексу
України визначено, що не включаються до
складу витрат витрати, не пов'язані з
провадженням господарської
діяльності.

При цьому, пп. 139.1.9 Податкового кодексу
України містить в собі обмеження з
приводу того, що не можуть бути
включені до витрат витрати, які не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

За таких обставин, суд погоджується з
доводами контролюючого органу з
приводу того, що отримані послуги з
оренди цілісного майнового комплексу
за адресою: Вінницька область,
Козятинський район, с. Козятин, вул.
Молодогвардійська, 86 не пов'язані з
господарською діяльністю ТОВ «БК
«Шатл» та не були направлені на
отримання прибутку. Зворотного
позивачем, в порушення принципу
змагальності сторін (ст. 11 КАС України),
не доведено, внаслідок чого позивач
позбавлений можливості формувати
відповідні показники податкової
звітності на підставі такої операції.

Стосовно встановленого під час
проведення перевірки завищення
позивачем податкового кредиту в сумі
20444 грн. та від'ємного значення в сумі
209983 грн., Окружний адміністративним
судом міста Києва встановлено
наступне.

Відповідно до податкової декларації з
додану на додану вартість за квітень
2012, уточнюючих розрахунків за квітень
2012, реєстру отриманих податкових
накладних за квітень 2012 та отриманих
податкових накладних за перевіряємий
період контролюючим органом виявлено,
що ТОВ «БК «Шатл» двічі включено до
складу податкового кредиту за квітень
2012 суму ПДВ в розмірі 20443,50 грн.,
сплачену у вартості товару по
податковій накладній № 153 від 20.04.2012, що
виписана ТОВ «БНК-Україна».

У реєстрі отриманих податкових
накладних вчинено запис під номерами 31
та 34 від 30.04.2012

Посилання представника позивача на те,
що ТОВ «БК «Шатл» подано уточнюючі
розрахунки з додатком 1 «Розрахунок
коригування сум податку на додану
вартість до податкової декларації з
податку на додану вартість» судом
відхиляються, адже відповідно до
інтегрованої інформаційно-аналітичної
системи «Податковий блок» встановлено,
що між підприємством ТОВ «БК «Шатл» та
ТОВ «БНК-Укршна» значиться розбіжність
між задекларованим податковим
кредитом ТОВ «БК «Шатл» та
задекларованими податковими
зобов'язаннями ТОВ «БНК-Україна».

Враховуючи зазначене, суд приходить до
висновку про те, що податкові
повідомлення - рішення від 19.03.2014 №
, № , від 06.06.2014 № є
цілком правомірним та скасуванню не
підлягають.

Надаючи правову оцінку посиланням
відповідача на заниження позивачем
податку на доходи фізичних осіб в сумі
118422,20 грн., суд зазначає наступне.

Так, в перевіряємому періоді з каси
підприємства директору ТОВ «БК «Шатл»
Швецю М.А. видано згідно видаткових
касових ордерів готівкові кошти в сумі
655280 грн., що представником позивача не
заперечується.

Втім, в підтвердження використання
вказаних готівкових коштів в рамках
господарської діяльності
підприємства, позивачем не надано
авансових звітів з підтверджуючими
документами про витрати даних коштів.

При цьому, грошові кошти, які виплачені
директору ТОВ БК «Шатл» Швецю М.А. в
розмірі 655280 грн., в т.ч. по періодах:
жовтень 2012 - 310000,00 грн., листопад 2012 -95560,00
грн., грудень 2012 - 49720,00 грн., податком на
доходи фізичних осіб не
оподатковувались, чим порушено пп.
164.2.17, 164.3, 168.1.1 Податкового кодексу
України, п. З «Порядку заповнення та
подання податковим агентами
Податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку і сум утриманого з
них податку», затвердженого наказом
ДПА України від 24.12.2010 № 1020, внаслідок
чого суд не знаходить доказів, які б
свідчили про протиправність
податкового повідомлення - рішення №
від 04.06.2014.

Стосовно застосування до позивача
штрафних (фінансових) санкцій в сумі
1141089,06 грн. за порушення п.п. 2.8., 3.5
Положення про ведення касових операцій
у національній валюті в Україні
відД5.12.2004 № 637, суд зазначає наступне.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «БК «Шатл» в
перевіряємому періоді здійснювало
діяльність у сфері оптово-роздрібної
торгівлі нафтопродуктами, земельною
ділянкою за готівковий та
безготівковий розрахунок.

У період, який було перевірено,
позивачем використовувалися
зареєстровані та опломбовані РРО які
використовувались на АЗС за адресами:
Хмельницька обл. Шепетівський р-н. с.
Ленківці. вул. Миру; Хмельницька обл.,
Шепетівський р-н. с. Дубіївка, вул. Миру;
Хмельницька обл., Із'яслівський р-н. с.
Плужна вул. Бортишка, 61.

До перевірки позивач надав касову
книга підприємства та прибуткові і
видаткові касові ордери, книги обліку
розрахункових операцій.

Ліміт каси встановлено з перевищенням
граничних розмірів, визначених п. 5.4
Положення про ведення касових операцій
у національній валюті в Україні,
затвердженого постановою Правління
Національного банку України від 15
грудня 2004 № 637 (із змінами та
доповненнями), внаслідок чого він
вважається встановленим на рівні
зазначених граничних розмірів, а саме:
на підставі фактичних надходжень
готівкових коштів до каси підприємства
за перші три місяці перевіряємого
періоду, тобто 1659,39 грн. (загальна сума
надходжень 109520 грн./66 днів).

Суд приймає до уваги те, що АЗС, які
знаходяться за межами Київської
області окремо оприбутковують
готівкові кошти в КОРО та самостійно
здають готівку до місцевих банківських
установ. До каси головного офісу такі
готівкові кошти не надходять,
відповідно при розрахунку ліміту каси
не враховуються.

Таким чином, оскільки згідно касових
документів в період з 27.06.2012 по 28.11.2012
залишок готівки в касі складав всього
590457,21 грн., а гранично допустимий ліміт
каси за цей період становить всього
19912,68 грн., суд погоджується з доводками
відповідача про перевищення позивачем
ліміту залишку готівки в касі на суму
570544,53 грн., з урахуванням чого податкове
повідомлення - рішення № є
правомірним та скасуванню не підлягає.

Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

У відповідності до положень частини 2
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в
сукупності, проаналізувавши матеріали
справи та надані сторонами докази, суд
дійшов до висновку, що позовні вимоги є
необґрунтованими та відповідно такими,
що не підлягають задоволенню.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71, 94,
160-163, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову товариства з
обмеженою відповідальністю
«Будівельна компанія «Шатл» відмовити
повністю.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленим статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
до суду апеляційної інстанції протягом
десяти днів за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя
К.М. Кобилянський