Справа № 2а-6197/10/1870
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/20456/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів: Карася О.В.
(головуючого), Голубєвої Г.К., Рибченка
А.О., розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Глухівської міжрайонної державної
податкової інспекції Сумської області
на постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 29.09.2010 та
постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 16.03.2011 у
справі № 2а-6197/10/1870 за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до Глухівської
міжрайонної державної податкової
інспекції Сумської області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень та
рішення про застосування штрафних
санкцій, -

В С Т А Н О В И В:

Підприємець звернулася до суду із
позовною, у якій просила визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення від 15.06.2010 №
/0, № /0 та № /0, якими
позивачеві державним податковим
органом визначено податкове
зобов'язання (з урахуванням штрафних
(фінансових) санкцій) з податку на
додану вартість (далі - ПДВ) та з податку
з доходів фізичних осіб у сумі 87 111,00
грн. та 143 979,75 грн. і 337 228,78 грн.
відповідно, а також рішення від 17.06.2010 №
про застосування штрафних
(фінансових) санкцій у сумі 2 013 933,28 грн.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду позовні вимоги
задоволено частково: визнано
протиправними та скасовані податкове
повідомлення - рішення від 15.06.2010 №
/0 в частині визначення
податкового зобов'язання у сумі 110 250,00
грн. рішення від 17.06.2010 № в
частині застосування фінансових
санкцій у сумі 849 623,06 грн., в іншій
частині позовних вимог відмовлено.

Апеляційний адміністративний суд
постановою від 16.03.2011 судове рішення
першої інстанції скасував в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
та в цій частині ухвалив нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнив, в
іншій частині судове рішення першої
інстанції залишено без змін.

Не погодившись із судовими рішеннями,
відповідач до Вищого
адміністративного суду України подав
касаційну скаргу, де посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить судове
рішення апеляційної інстанції
скасувати, а рішення суду першої
інстанції в частині задоволення
позовних вимог змінити, ухваливши нове
рішення про відмову у позові повністю

У поданих запереченнях на скаргу
позивач просить її відхилити з мотивів
необґрунтованості.

Переглянувши матеріали справи і
касаційну скаргу, заслухавши доповідь
судді, Вищий адміністративний суд
України зазначає наступне.

Судами першої і апеляційної інстанцій
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що оспорювані
позивачем податкові повідомлення -
рішення та рішення про застосування
фінансових санкцій Державна податкова
інспекція прийняла на підставі акта
від 01.06.2010 про результати
документальної планової виїзної
перевірки Підприємця з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.10.2008 по 31.12.2009, у ході якої
встановлено порушення останнім
підпунктів 7.4.1, 7.7.1 ст. 7 Закону України
від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про податок на
додану вартість" (у редакції, чинній на
час виникнення спірних відносин; далі -
Закон № 168/97-ВР), п. 1.2 ст. 1, пп. 8.1.1 п. 8.1 ст.
8, п. 17.2 ст. 17, пп. 19.2 ст. 19, пп. 20.3.2 п. 20.3 ст.
20 Закону України від 22.05.2003 № 889-IV "Про
податок з доходів фізичних осіб" (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин; далі - Закон № 889-IV),
ст. 13 розділу IV Декрету Кабінету
Міністрів України від 26.12.1992 № 13-92 "Про
прибутковий податок з громадян" та п 12
ст. 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР
"Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" (у редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин; далі -
Закон № 265/95-ВР), що стало підставою для
донарахування податкових зобов'язань
та фінансових санкцій за вказаний
період.

З позиції контролюючого органу
порушення позивачем положень Закону №
265/95-ВР полягало у реалізацією
позивачем необлікованого у
встановленому порядку товару (пшениці),
порушення положень Закону № 889-IV - у
придбанні позивачем пшениці без
документального підтвердження та без
утримання та перерахування до бюджету
податку з доходів фізичних осіб із суми
виплаченого доходу постачальникам
такого товару, порушення Декрету № 13-92 -
у завищенні валових витрат внаслідок
включення позивачем до їх складу
витрат, які не пов'язані із
господарською діяльністю та не
підтверджені первинними документами, а
положень Закону № 168/97-ВР - у включенні
до податкового кредиту сум ПДВ в ціні
вартості витрат, понесених не у межах
господарської діяльності позивача.

Відмовляючи в частині задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що: відповідачем
належним чином доведено
неоприбуткування позивачем пшениці у
кількості 319 955 кг; витрати по переробці
пшениці не є витратами, пов'язаними з
господарською діяльністю позивача,
оскільки позивач не має власних або
орендованих виробничих потужностей, та
згідно облікових даних Підприємець у
період, що перевірявся, не здійснював
такий вид діяльності як виробництво
продуктів борошно - круп'яної
промисловості (КЕКВ - 15.61.0), яка включає,
зокрема, переробку зерна на борошно;
відповідачем до складу валових витрат
було віднесено витрати, які
безпосередньо не пов'язані з
одержанням доходу, що призвело до
завищення валових витрат та ПДВ.

Висновки суду апеляційної інстанції
щодо помилкової позиції суду першої
інстанції про відмову в частині
позовних вимог, з якими погоджується
суд касаційної інстанції, вмотивовані
тим, що: виходячи із системного аналізу
положень Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" та Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність" на відміну від обов'язку
юридичних осіб, які ведуть
бухгалтерський облік майна та
результат своєї роботи в натуральному
вимірі та грошовому еквіваленті шляхом
безперебійного документального та
взаємо-зв'язуємого методу подвійного
запису господарських операцій
відповідно до плану рахунків
бухгалтерського обліку, вимога вести
бухгалтерський облік фізичними
особами не визначена ніяким
нормативним актом, тому, з урахуванням
того, що зауважень з боку контролюючого
органу щодо порядку ведення
Підприємцем Книги обліку доходів і
витрат не було, дані обліку контрагента
позивача, який надавав послуги з
переробки зерна, збігаються з даними
обліку Підприємця, відсутність
накладних або їх неправильне
оформлення не може бути віднесено до
порушень установленого порядку обліку
товарних запасів на складах та/або за
місцем їх реалізації; операція з
отримання послуг господарюючим
суб'єктом послуг по переробці пшениці
на борошно та операція з переробки
безпосередньо господарюючим суб'єктом
не є тотожними, тому, з огляду на факт
отримання позивачем послуг по
переробці пшениці на борошно, факт
сплати даних послуг та факт реалізації
борошна, отримання доходу від
здійснення даних операцій, що
державним податковим органом не
спростовується, висновок про
формування витрат за операціями щодо
переробки борошна, які не пов'язані із
господарською діяльністю, є
безпідставними. Також, суд апеляційної
інстанції вірно зазначив, що державний
податковий орган не ставить під сумнів
отримання позивачем автотранспортних
послуг по перевезенню пшениці (борошна)
від ФОП ОСОБА_4, тому відсутність
товарно - транспортної накладної (ттн)
при наявності інших документів не є
беззаперечним висновком, який би
надавав підстави стверджувати про
завищення позивачем валових витрат. З
тих же підстав, суд апеляційної
інстанції правомірно визнав
помилковим висновок державної
податкової інспекції про завищення
позивачем податкового кредиту з ПДВ,
яке виникло внаслідок включення до
податкового кредиту суми ПДВ у складі
видатків, не пов'язаних із
господарською діяльністю та
виключених під час перевірки зі складу
валових витрат.

За таких обставин переглянуті судові
рішення першої та апеляційної
інстанцій у справі відповідають
приписам чинного законодавства, а
доводи касаційної скарги визнаються
непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Глухівської
міжрайонної державної податкової
інспекції Сумської області залишити
без задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 29.09.2010 та
постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 16.03.2011 по
справі № 2а-6197/10/1870 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає, крім як з
підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К. Голубєва

А.О. Рибченко