Справа № 802/2848/14-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2014-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.
Вінниця

17 вересня 2014 р.
Справа № 802/2848/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд в складі колегії:

головуючого судді
Крапівницької Н. Л.,

суддів: Альчука
М.П.,

Вергелеса А.В.,

секретаря судового засідання
Середюка М.А.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

відповідача, третьої особи
Широкого С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті Вінниці
адміністративну справу за позовом

ОСОБА_2

до Державної пенітенціарної служби
України

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, управління
Державної пенітенціарної служби
України у Вінницькій області

про скасування наказів, поновлення на
службі, стягнення забезпечення за час
вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом звернувся
ОСОБА_2 до Державної пенітенціарної
служби України про скасування наказів,
поновлення на службі, стягнення
забезпечення за час вимушеного
прогулу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
зазначив, що наказом Державної
пенітенціарної служби України №271/ОД-1
від 05 червня 2014 року його звільнено зі
служби в Державній
кримінально-виконавчій службі України,
а наказом Державної пенітенціарної
служби України №83/ОС-14 від 26 червня 2014
року останнього звільнено у відставку
з посади начальника Літинської
виправної колонії управління
Державної пенітенціарної служби
України у Вінницькій області за
пунктом 65 у відповідності до пункту 66
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ.

На думку позивача, вказані накази є
незаконними, оскільки, у день його
звільнення він перебував на
стаціонарному лікуванні. Крім того,
позивач зазначив, що його не було
ознайомлено з наказами №271/ОД-1 від 05
червня 2014 року та №83/ОС-14 від 26 червня
2014 року. Також позивач зауважив, що він
не отримав трудову книжку, не здав
службове посвідчення та з ним не були
проведені розрахунки.

Зважаючи на викладене, позивач
звернулася до суду із адміністративним
позовом, у якому просить визнати
незаконними та скасувати накази голови
Державного департаменту України з
питань виконання покарань №271/ОД-1 від 05
червня 2014 року та №83/ОС-14 від 26 червня
2014 року, зобов'язати відповідача
поновити його на займаній посаді з 26
червня 2014 року та виплатити грошове
забезпечення за час вимушеного
прогулу.

В судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги підтримали,
посилаючись при цьому, на обставини,
які наведені у адміністративному
позові.

Представник відповідача, третьої особи
проти позову заперечував, аргументуючи
свої заперечення тим, що голова
Державного департаменту України з
питань виконання покарань, при
звільненні ОСОБА_2 із займаної посади,
діяв на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.
Будь-якої норми відповідач не порушив,
що свідчить про законність оскаржених
наказів. Відтак, на думку представника
відповідача, третьої особи, підстави
для задоволення позову відсутні.

Заслухавши пояснення позивача,
представників сторін, дослідивши
адміністративну справу, суд встановив
наступне.

В березні місяці 2014 року до Одеського
територіального відділу внутрішньої
безпеки Державної пенітенціарної
служби України надійшла інформація про
те, що начальник Літинської виправної
колонії №123 використовує засуджених,
які утримуються та відбувають
покарання у дільниці соціальної
реабілітації при Літинській виправній
колонії №123 у кількості трьох осіб для
проведення ремонтних та інших робіт у
приватному помешканні у місті Вінниці,
що належить сину начальника вказаної
установи ОСОБА_5, в зв'язку з цим
проведено службове розслідування, яке
затверджено 26.04.14 р. начальником
управління Державної пенітенціарної
служби України у Вінницькій області
Так, за результатами службового
розслідування, що відображено у
висновку, у відповідності до якого,
начальник Літинської виправної
колонії №123 ОСОБА_2 заслуговує на
притягнення до суворої дисциплінарної
відповідальності за зухвале
ігнорування вимог Кримінального
кодексу України,
Кримінально-виконавчого кодексу
України та нормативно-правових актів
Державної пенітенціарної служби
України, низькі морально-етичні якості,
порушення норм професійної етики,
підриву авторитету та дискримінації
працівника Державної пенітенціарної
служби України (а.с.15-17).

За вказаним фактом внесено відомості
до Єдиного реєстру досудових
розслідувань за №0000048 за ознаками
злочину передбаченого частиною 1
статті 364 Кримінального кодексу
України. Але, постановою старшого
слідчого в особливо важливих справах
прокуратури Вінницької області
Греська М.М. від 31 травня 2014 року дане
кримінальне провадження закрито, у
зв'язку із малозначністю вчиненого
ОСОБА_2 діяння (а.с.13-14).

В подальшому, 05 травня 2014 року
Державною пенітенціарною службою
України видано наказ №213/ОД-14 про
проведення службового розслідування з
метою встановлення причин і обставин
події за участю начальника Літинської
виправної колонії №123 полковника
внутрішньої служби ОСОБА_2 (а.с.44-50).

В ході проведеного службового
розслідування виявлено факт грубого
порушення начальником Літинської
виправної колонії №123 ОСОБА_2
дисципліни, а також вимог
Кримінально-виконавчого кодексу
України та нормативно-правових актів
Державної пенітенціарної служби
України, що виражалося у
безпідставному та безоплатному
використанні засуджених
підпорядкованої позивачу установи для
здійснення ремонтних робіт у
приватному помешканні.

За наслідками повторного службового
розслідування головою Державної
пенітенціарної служби України 06 травня
2014 року затверджено висновок, згідно до
якого, запропоновано звільнити
начальника Літинської виправної
колонії №123 ОСОБА_2 з Державної
кримінально-виконавчої служби України
(а.с.46-48).

На підставі виявлених порушень
Державною пенітенціарною службою
України 05 червня 2014 року видано наказ
№271/ОД-1 про результати службового
розслідування за фактом надзвичайної
події за участю начальника Літинської
виправної колонії №123 полковника
внутрішньої служби ОСОБА_2, яким
останнього звільнено зі служби в
Державній кримінально-виконавчій
службі України (а.с.10).

Крім того, наказом Державної
пенітенціарної служби України №83/ОС-14
від 26 червня 2014 року полковника
внутрішньої служби ОСОБА_2 начальника
Літинської виправної колонії
управління Державної пенітенціарної
служби України у Вінницькій області
№123 звільнено у відставку за пунктом 65
у відповідності до пункту 66 Положення
про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів УРСР від
29 липня 1991 року №114 (а.с.11).

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, суд зважає на таке.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Сутність службової дисципліни,
обов'язки осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ України стосовно її
дотримання, види заохочень та
дисциплінарних стягнень, порядок і
права начальників щодо їх
застосування, а також порядок
оскарження дисциплінарних стягнень
регулюється дисциплінарним статутом
органів внутрішніх справ, затвердженим
Законом України від 22 лютого 2006 року
№3460 (надалі - Закон).

Статтею 7 Закону визначено, що службова
дисципліна базується на високій
свідомості та зобов'язує кожну особу
рядового і начальницького складу
дотримуватися законодавства,
неухильно виконувати вимоги Присяги
працівника органів внутрішніх справ
України, статутів і наказів
начальників, захищати і охороняти від
протиправних посягань життя, здоров'я,
права та свободи громадян, власність,
довкілля, інтереси суспільства і
держави, поважати людську гідність,
виявляти турботу про громадян і бути
готовим у будь-який час надати їм
допомогу, дотримуватися норм
професійної та службової етики,
берегти державну таємницю, у службовій
діяльності бути чесною, об'єктивною і
незалежною від будь-якого впливу
громадян, їх об'єднань та інших
юридичних осіб, стійко переносити всі
труднощі та обмеження, пов'язані зі
службою, постійно підвищувати свій
професійний та культурний рівень,
сприяти начальникам у зміцненні
службової дисципліни, забезпеченні
законності та статутного порядку,
виявляти повагу до колег по службі та
інших громадян, бути ввічливим,
дотримуватися правил внутрішнього
розпорядку, носіння встановленої форми
одягу, вітання та етикету, з гідністю і
честю поводитися в позаслужбовий час,
бути прикладом у дотриманні
громадського порядку, припиняти
протиправні дії осіб, які їх учиняють,
берегти та підтримувати в належному
стані передані їй в користування
вогнепальну зброю, спеціальні засоби,
майно і техніку.

Відповідно до статті 14 Закону з метою
з'ясування всіх обставин
дисциплінарного проступку, учиненого
особою рядового або начальницького
складу, начальник призначає службове
розслідування. Службове розслідування
має бути завершене протягом одного
місяця з дня його призначення
начальником. У разі необхідності цей
термін може бути продовжено
начальником, який призначив службове
розслідування, або старшим прямим
начальником, але не більш як на один
місяць. Порядок проведення службового
розслідування встановлюється
міністром внутрішніх справ України.
Перед накладенням дисциплінарного
стягнення начальник або особа, яка
проводить службове розслідування,
повинні зажадати від порушника надання
письмового пояснення. Небажання
порушника надавати пояснення не
перешкоджає накладенню
дисциплінарного стягнення. Про
накладення дисциплінарного стягнення
видається наказ, зміст якого
оголошується особовому складу органу
внутрішніх справ. У разі притягнення до
дисциплінарної відповідальності осіб
рядового і начальницького складу, які
мають дисциплінарне стягнення і знову
допустили порушення службової
дисципліни, дисциплінарне стягнення,
що накладається, має бути більш
суворим, ніж попереднє.

Дисциплінарне стягнення накладається
у строк до одного місяця з дня, коли про
проступок стало відомо начальнику. У
разі проведення за фактом учинення
проступку службового розслідування,
кримінального провадження або
провадження у справі про
адміністративне правопорушення на
осіб рядового і начальницького складу
дисциплінарне стягнення може бути
накладено не пізніше одного місяця з
дня закінчення службового
розслідування, кримінального
провадження або провадження у справі
про адміністративне правопорушення, не
враховуючи періоду тимчасової
непрацездатності або перебування у
відпустці. Дисциплінарне стягнення не
може бути накладено, якщо з дня
вчинення проступку минуло більше
півроку. У цей період не включається
строк проведення службового
розслідування або кримінального
провадження або провадження у справі
про адміністративне правопорушення
(стаття 16 Закону).

Пунктами 2, 3, 4 розділу ІІІ "Правил
поведінки та професійної етики осіб
рядового та начальницького складу
органів внутрішніх справ",
затверджених наказом Міністерства
внутрішніх справ України №155 від 22
лютого 2012 року визначено, що совість,
професійний обов'язок, честь і гідність
є головними моральними орієнтирами на
службовому шляху захисника
правопорядку і складають моральний
стрижень особистості працівника
органів внутрішніх справ. Честь
працівника виявляється в сукупності
таких якостей, як заслужена репутація,
добре ім'я, особистий авторитет,
вірність службовому обов'язку, даному
слову і прийнятим моральним
зобов'язанням. Гідність нерозривно
пов'язана з обов'язком і честю та являє
собою єдність морального духу і
високих моральних якостей, їх
формування та підтримку в самому собі й
інших людях.

Працівник не повинен за будь-яких умов
зраджувати моральним принципам служби,
що відповідають вимогам держави і
очікуванням суспільства, їх неухильне
дотримання - справа честі і обов'язку
кожного працівника органів внутрішніх
справ. Працівник органів внутрішніх
справ, керуючись Присягою, відповідно
до службового обов'язку, дотримуючись
професійних честі і гідності, бере на
себе такі моральні зобов'язання: бути
прикладом безумовного дотримання
вимог законів та службової дисципліни
в професійній діяльності та приватному
житті, залишатися за будь-яких обставин
чесним і непідкупним, відданим
інтересам служби.

В ході судового розгляду суд встановив,
що факт порушення позивачем
вищезазначених норм законодавства
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами.

Разом з тим, суд критично оцінює
посилання позивача на незаконність
звільнення під час перебування його на
лікарняному як на підставу для
задоволення позову, оскільки жодних
підтверджуючих доказів, які б свідчили
про факт перебування ОСОБА_2 05 червня 2014
року на лікарняному суду не надано.

Більше того, з наданих до суду листків
непрацездатності серії АГІ №672909, АГІ
№544226, АГІ №544262 вбачається, що позивач
перебував стаціонарному лікуванні в
період з 28 березня по 03 квітня 2014року, з
06 червня по 01 липня 2014 року та з 30 червня
по 11 липня 2014 року (а.с.54-56).

В судовому засіданні судом
оглянуто довідки, які представлено
позивачем і як він стверджує, що вони
являються підтвердження того, що він
хворів і дані документи звільняють
його від служби (роботи): довідка №18,
яку видано на ім'я ОСОБА_2 лікарем
Літинської ЦРЛ в період з 12.05.14р. по 04.06.14
року перебував на лікуванні в
поліклінічному відділенні, до роботи
приступити 05.06.14р. р.( а.с.146); довідка №19
видана 05.06.14 р. лікарем Літинської ЦРЛ
про те, що 05.06.14р. ОСОБА_2 знаходиться на
лікуванні поліклінічному відділенні
ЦРЛ ( а.с.159).

Згідно до п. 1 "Інструкції про
порядок заповнення листка
непрацездатності", яка затверджена
спільно МОЗ України, Мінпраці та
соцполітики України, ФССЗТВП, ФССНВВЗ
від 17.11.04 р., №1456/10055 листок
непрацездатності - це
багатофункціональний документ, який є
підставою для звільнення від роботи у
зв'язку з непрацездатністю та з
матеріальним забезпеченням
застрахованих осіб, встановлено
відповідну форму листка тимчасової
непрацездатності.

А тому, суд не приймає до уваги
твердження позивача, що він перебував
на лікуванні і був непрацездатний.
Можливо, позивач і був хворий, але
представлені в судовому засіданні
довідки, не звільняють ОСОБА_2. від
основної роботи, а їх походження є
сумнівними та не беруться судом до
уваги, як доказ тимчасової
непрацездатності і звільнення від
роботи.

За наведених обставин, суд дійшов
висновку, приймаючи накази №271/ОД-1 від
05 червня 2014 року та №83/ОС-14 від 26 червня
2014 року про звільнення ОСОБА_2, орган
Державної пенітенціарної служби
України діяв в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Відповідач прийняв
оскаржуваний наказ з отриманням
відповідних письмових пояснень від
ОСОБА_2, які ним писались особисто, який
був ознайомлений із зробленим
висновком службових розслідувань.

Відповідач при визначенні виду
дисциплінарного стягнення мав
враховувати тяжкість проступку,
обставини, за яких його скоєно,
попередню поведінку ОСОБА_2 і його
ставлення до виконання службових
обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Як встановлено судом, мав місце факт
порушення всіх зазначених принципів
моральності, честі і гідності з боку
ОСОБА_2, яке виразилось у
безвідповідальному ставленні до
службових обов'язків, низькими
моральними якостями.

Суд вважає, що під час проведення
службового розслідування,
розслідування в рамках кримінального
провадження особисто ОСОБА_2
надавались власноручно письмові
пояснення про обставини, які
послугували у подальшому прийняттям
наказі про його звільнення.

А тому, суд звертає увагу, що всі ці
обставини відповідачем брались до
уваги, були враховані при прийнятті
наказу №271/ОД-1 від 05 червня 2014 року,
яким ОСОБА_2 звільнено зі служби в
Державній кримінальній виконавчій
службі України. І як похідний, видано
відповідачем наказ 26.06.14р. №83/0С-14 «Про
особовий склад», хоча і позивач був в
цей час на лікарняному, але суд вважає,
його звільненим з моменту його виходу з
лікарняного.

Так, підставами для визнання акта
недійсним є невідповідність його
вимогам чинного законодавства та/або
визначений законом компетенції органу
який видав цей акт. Якщо ж акт в цілому
узгоджується з вимогами чинного
законодавства і прийнятий відповідно
до обставин, що склалися, тобто є вірним
по суті, то окремі порушення
встановленої процедури прийняття акта
не можуть бути підставою для визнання
його недійсним, якщо інше не
передбачене законодавством.

Відтак, встановлені в ході судового
розгляду обставини свідчать про
відсутність підстав для задоволення
адміністративного позову повністю.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В позові ОСОБА_2 до Державної
пенітенціарної служби України про
скасування наказів №271/ОД-1 від 05
червня 2014 року "Про результати
службового розслідування за фактом
надзвичайної події за участю
начальника Літинської виправної
колонії (№123) полковника внутрішньої
служби ОСОБА_2 та притягнення до
дисциплінарної відповідальності
винних посадових осіб" та наказу
№83/ОС-14 від 26 червня 2014 року "Про
особовий склад", поновлення на займаній
посаді, виплати грошового забезпечення
за час висушеного прогулу відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до
Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Вінницький окружний адміністративний
суд, шляхом подачі в 10-ти денний строк,
з дня її проголошення, апеляційної
скарги у порядок і строки, передбачені
статтями 186 і 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку ст. 254 КАС України.

Головуючий суддя
Крапівницька Н. Л. Судді:
Альчука М.П. Вергелеса А.В.