Справа № 817/2097/14
Суддя: Дорошенко Н.О.
Дата ухвалення: 2014-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/2097/14

15 вересня 2014 року 17год. 50хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Дорошенко Н.О. за
участю секретаря судового засідання
Минько Н.З. та сторін і інших осіб, які
беруть участь у справі:

позивача: представники Дудкіна О.А.,
Прищепа О.М.,

відповідача: представник не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Прокурор Корецького району

до Корецької міської ради
про зобов'язання вчинення певних дій ,
-ВСТАНОВИВ :

Прокурор Корецького району звернувся
до Рівненського окружного
адміністративного суду з позовом до
Корецької міської ради про
зобов'язання розглянути подання №46-408
вих-14 від 11.03.2014, №46-658 вих-14 від 28.04.2014 та
прийняти відповідні рішення про їх
задоволення або відхилення.

В позові зазначає, що Корецькою міською
радою прийнято ряд рішень (№ 2241, №2237, №
2239, № 2240, № 2242 від 04.02.2014) про надання в
оренду земельних ділянок без
розроблення необхідної землевпорядної
документації та без визначення
земельної ділянки як об'єкта цивільних
прав, лише на підставі заяв громадян. В
порушення земельного законодавства
України Корецькою міською радою
допускаються випадки передачі
земельних ділянок у користування
шляхом укладання типових
короткострокових договорів оренди, які
реєструються в журналі Корецької
міської ради, без проведення їх
державної реєстрації в Державному
земельному кадастрі. Таким чином,
Корецька міська рада, укладаючи
тимчасові договори оренди, які є
нікчемними з моменту їх укладення, тим
самим сприяє не виготовленню проектів
землеустрою суб'єктами господарювання,
громадянами та не реєстрації прав
користування земельною ділянкою у
встановленому законодавством порядку.
На цій підставі, прокуратурою
Корецького району 11.03.2014 внесено
подання №46-408 вих-14 про усунення
порушень вимог Земельного кодексу
України, причин та умов, що їм сприяють.
Відповідно до листа Корецької міської
ради №03-12/343 від 18.04.2014, на пленарному
засіданні чергової сесії міської ради
08.04.2014 подання прокурора району було
поставлено на обговорення та
голосування депутатів ради. За
результатами обговорення щодо
задоволення подання рішення прийнято
не було.

Враховуючи те, що жодного рішення з
приводу розгляду подання прокуратури
району прийнято не було (про
задоволення або про відмову у
задоволенні), прокурором району 05.05.2014
направлено лист №46-679 вих-14 сесії
Корецької міської ради з клопотанням
повторного розгляду подання та
прийняття відповідного рішення.

З листа міської ради №03-12/844 від 20.06.2014,
яке отримане прокуратурою району
08.07.2014, слідує, що відбулося пленарне
засідання сесії Корецької міської
ради. Клопотання прокурора району було
поставлене на обговорення та
голосування депутатів ради. За
результатами обговорення щодо
задоволення подання рішення прийнято
не було.

Разом з цим, на підставі постанови №20
від 10.04.2014 про проведення перевірки у
порядку нагляду за додержанням і
застосуванням законів прокуратурою
району проведено перевірку з питань
дотримання вимог земельного
законодавства в діяльності Корецької
міської ради. Встановлено, що рішенням
Корецької міської ради №458 від 22.06.2011
вирішено надавати земельні ділянки під
будівництво та обслуговування жилих
будинків, господарських будівель та
споруд в м. Корець виключно в оренду,
чим обмежено права громадян щодо
безоплатного отримання ними у
власність земельних ділянок в межах
розмірів, передбачених ст.121 Земельного
кодексу України.

Враховуючи викладене, 28.04.2014,
прокуратурою Корецького району
внесено подання №46-658 вих-14 про
усунення порушень вимог Земельного
кодексу України, причин та умов, що їм
сприяють.

Листом Корецької міської ради №03-12/843
від 20.06.2014, який отриманий прокуратурою
району 08.07.2014, прокурору району
повідомлено, що вказане подання було
поставлене на обговорення та
голосування депутатів ради. За
результатами обговорення рішення
прийнято не було.

Позивач зазначає, що відповідно до ст.59
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" відповідна
рада у межах своїх повноважень приймає
нормативні та інші акти у формі рішень.
Рішення ради приймається на її
пленарному засіданні після
обговорення більшістю депутатів від
загального складу ради, крім випадків,
передбачених вказаним законом.

Протокол не є формою розгляду
поставлених на обговорення сесії
питань. Таким чином, наслідком розгляду
сесією Корецької міської ради
вищевказаних подань мають бути
відповідні рішення про їх задоволення
або про відмову.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач
вказує, що неприйняття будь-якого
рішення з приводу розгляду подань
прокурора району унеможливлює
подальше оскарження спірних рішень в
порядку ст.23 Закону України "Про
прокуратуру".

Також позивач зазначає, що Указом
Президента України №459/2011 від 13.04.2011
затверджено Положення про Державну
інспекцію сільського господарства
України, яким визначено, що остання є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра аграрної
політики та продовольства України,
входить до системи органів виконавчої
влади і забезпечує реалізацію
державної політики у сфері нагляду
(контролю) за охороною та використанням
земель.

До повноважень Держсільгоспінспекції
в Рівненській області, згідно з
Положенням, затвердженим наказом
Міністерства аграрної політики та
продовольства України №770 від 23.12.2011, у
сфері земельних відносин відноситься
здійснення державного нагляду за
дотриманням органами державної влади,
органами місцевого самоврядування,
юридичними та фізичними особами вимог
земельного законодавства та
встановленого порядку набуття і
реалізації права на землю, а також
дотриманням вимог земельного
законодавства органами виконавчої
влади та органами місцевого
самоврядування з питань передачі
земель у власність, користування.

Таким чином, орган, який здійснює
державний контроль за охороною та
використанням земель, є Державна
інспекція сільського господарства
України та її територіальні органи.
Проте, у вказаного органу відсутні
повноваження щодо звернення до суду з
метою скасування незаконних рішень
органів місцевого самоврядування та
оскарження їх дій у сфері земельних
відносин.

Зважаючи на викладене, та враховуючи,
що чинним законодавством визначено
орган, уповноважений державою
здійснювати функції контролю за
використанням та охороною земель,
однак у вказаного державного органу
відсутні повноваження щодо звернення
до адміністративного суду, прокурор
Корецького району пред'явив цей позов в
інтересах держави як позивач.

Представники позивача в судовому
засіданні адміністративний позов
підтримали з наведених у ньому підстав
та просили задовольнити в повному
обсязі. Пояснили, що у зв'язку з не
розглядом подання прокурора у
встановленому порядку відповідачем
порушено право прокурора на звернення
до суду з позовом про визнання
незаконними актів органу місцевого
самоврядування.

Відповідач Корецька міська рада
адміністративний позов не визнав.
Представник відповідача в судовому
засіданні 09.09.2014 пояснив, що позовні
вимоги про зобов'язання розглянути
подання прокурора на сесії Корецької
міської ради є безпідставними,
оскільки зазначені подання сесією ради
були розглянуті двічі 08.04.2014 та 16.06.2014.
Рішення про задоволення подань
прокурора не було прийняте (не набрало
необхідної кількості голосів). Вважає,
що порушень радою при розгляді подань
прокурора допущено не було та не
позбавлено прокурора прав і
можливостей звертатись до суду в
порядку, визначеному статтею 23 Закону
України "Про прокуратуру", оскільки
зазначеною нормою передбачено, що
прокурор вправі звертатись до суду
навіть в разі не розгляду його подання.
Також зауважив, що законом не
передбачено повторного внесення
подання прокурором. Вважає, що вимоги
про зобов'язання ради прийняти рішення
про задоволення або відхилення подань
прокурора суперечать нормам
Конституції України та Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні".
З наведених підстав в задоволенні
адміністративного позову просив
відмовити повністю.

В судове засідання 15.09.2014 представник
відповідача не прибув, подав письмове
пояснення, в якому просив розглянути
справу без його участі (а.с.87-88).

Суд не визнавав обов'язковою участь
представника відповідача в судовому
засіданні.

Відповідно до ч.4 ст.128 КАС України суд
вважає можливим вирішити справу за
відсутності відповідача на підставі
наявних доказів.

Заслухавши пояснення представників
сторін, встановивши фактичні обставини
справи, перевіривши їх доказами,
дослідженими в судовому засіданні,
оцінивши їх у сукупності відповідно до
вимог закону, суд дійшов висновку, що в
задоволенні адміністративного позову
слід відмовити повністю з таких
підстав.

Суд встановив, що 13.02.2014 прокурором
Корецького району винесено постанову
№12 про проведення перевірки у порядку
нагляду за додержанням і застосуванням
законів у діяльності Корецької міської
ради під час надання у користування
земель, яку одержано Корецькою міською
радою 11.03.2014 вхідний № 205 (а.с.14-15).

В цей же день, 11.03.2014 Прокуратурою
Корецького району за № 46-408 вих-14
направлено на ім'я Корецького міського
голови подання про усунення порушень
вимог Земельного кодексу України,
причин та умов, що їм сприяли, в якому
зазначено, що посадові особи Корецької
міської ради в порушення ч.1 ст.79-1, ч.1
ст.123 Земельного кодексу України
прийняли рішення (№ 2241, № 2237, № 2239, № 2240,
№ 2242 від 04.02.2014) про надання в оренду
земельної ділянки без розроблення
необхідної землевпорядної
документації та без визначення
земельної ділянки як об'єкта цивільних
прав. Вказані порушення в діяльності
Корецької міської ради носять
систематичний характер та призводять
до незаконної передачі в користування
земельних ділянок комунальної
власності орієнтовною площею 1 га
вартістю 2,4 млн.грн.

На підставі статті 23 Закону України
"Про прокуратуру" прокурор Корецького
району вимагає від Корецького міського
голови розглянути подання та вжити
заходів до усунення виявлених порушень
законодавства, причин та умов, що їм
сприяли, та повідомити про результати
розгляду подання та вжиті заходи в
30-денний строк з дня отримання подання
(а.с.16-17).

Суд встановив, що відповідно до додатку
до рішення Корецької міської ради № 2269
від 08.04.2014 подання прокурора Корецького
району про усунення порушень вимог
Земельного кодексу України, причин та
умов, що їм сприяли, внесено на розгляд
другого пленарного засідання тридцять
шостої сесії Корецької міської ради
(а.с.106-110).

Витягом з протоколу № 36 другого
пленарного засідання тридцять шостої
сесії Корецької міської ради (шостого
скликання) стверджується, що
відповідно до порядку денного подання
прокурора Корецького району про
усунення порушень вимог Земельного
кодексу України, причин та умов, що їм
сприяли, було розглянуте сесією ради.
По даному питанню рішення не прийнято.
Голосували: "за" - 3 депутати, "проти" - 8
депутатів, "утримались" - 7 депутатів
(а.с.105).

Корецька міська рада листом від 18.04.2014
№ 03-12/343 (отримано Прокуратурою
Корецького району 23.04.2014 вхідний № 612)
повідомила прокурора Корецького
району про те, що 08.04.2014 на пленарному
засіданні Корецької міської ради
подання було поставлене на обговорення
та голосування депутатів ради. За
результатами обговорення щодо
задоволення подання, згідно з
протоколом, рішення не було прийнято
(а.с.18).

05.05.2014 за № 46-679 вих-14 Прокуратура
Корецького району надіслала лист сесії
Корецької міської ради про
необхідність повторного розгляду
вказаного подання на найближчій сесії
міської ради з прийняттям відповідного
рішення (а.с.20).

Крім цього, 10.04.2014 прокурором
Корецького району винесено постанову
№ 20 про проведення перевірки у порядку
нагляду за додержанням і застосуванням
законів у діяльності Корецької міської
ради під час розпорядження землями
комунальної власності, яке вручено
представнику Корецької міської ради
під підпис 10.04.2014 (а.с.21-22).

28.04.2014 Прокуратурою Корецького району
за № 46-658 вих-14 сесії Корецької міської
ради направлено подання про усунення
порушень вимог Земельного кодексу
України, причин та умов, що їм сприяли. В
поданні зазначено, що рішенням № 458 від
22.06.2011 міською радою встановлено, що
земельні ділянки під будівництво та
обслуговування жилих будинків,
господарських будівель та споруд по м.
Корець надаються виключно в оренду, чим
порушено інтереси громадян,
встановлені Земельним кодексом
України.

На підставі статті 23 Закону України
"Про прокуратуру" прокурор Корецького
району вимагає розглянути подання та
вжити заходів до усунення виявлених
порушень законодавства, причин та умов,
що сприяли їх вчиненню (а.с.23-24).

Відповідно до додатку до рішення
Корецької міської ради № 2350 від 19.06.2014,
до переліку питань, які
розглядатимуться на засіданні
тридцять восьмої сесії Корецької
міської ради, включено питання про
розгляд подання Прокуратури
Корецького району про усунення
порушень вимог Земельного кодексу
України, причин та умов, що їм сприяли,
від 28.04.2014 № 46-658, 659 вих-14, та про розгляд
листа прокуратури від 05.05.2014 № 46-678 вих-14
(а.с.90-94).

Витягом з протоколу № 38 засідання
тридцять восьмої сесії Корецької
міської ради (шостого скликання) від
19.06.2014 стверджено, що відповідно до
порядку денного на сесії Корецької
міської ради, в присутності старшого
прокурора прокуратури Корецького
району Шевчук Н.В., слухали питання про
розгляд подання прокурора Корецького
району "Про усунення порушень вимог
Земельного кодексу України, причин та
умов, що їм сприяли" від 28.04.2014 № 46-658
вих-14. По даному питанню рішення не
прийнято. Голосували: "за" - 9 депутатів,
"проти" - 0, "утримались" - 8 депутатів.

Також, слухали питання про розгляд
подання прокурору Корецького району
"Про усунення порушень вимог
Земельного кодексу України, причин та
умов, що їм сприяли" від 11.03.2014 № 46-408
вих-14. По даному питанню рішення не
прийнято. Голосували: "за" - 9 депутатів,
"проти" - 0, "утримались" - 8 депутатів
(а.с.89).

Корецька міська рада листом від 20.06.2014
листом № 03-12/844 повідомила прокурора
Корецького району про те, що 19.06.2014
відбулося пленарне засідання
Корецької міської ради. За
результатами обговорення щодо
задоволення подання прокурора згідно з
протоколом рішення не було прийнято
(а.с.19).

Оцінюючи встановлені в судовому
засіданні фактичні обставини справи в
розрізі норм матеріального закону, суд
враховує наступне.

В Рішенні Конституційного Суду України
у справі за конституційним поданням
Харківської міської ради щодо
офіційного тлумачення положень
частини другої статті 19, статті 144
Конституції України, статті 25, частини
чотирнадцятої статті 46, частин першої,
десятої статті 59 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
(справа про скасування актів органів
місцевого самоврядування) N 7-рп/2009 від
16.04.2009 зазначено, що відповідно до
Конституції України народ здійснює
владу безпосередньо і через органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування (частина друга статті 5).
В Основному Законі України
встановлено, що місцеве самоврядування
є правом територіальної громади -
жителів села чи добровільного
об'єднання у сільську громаду жителів
кількох сіл, селища та міста -
самостійно вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України (частина перша статті
140). Виходячи з цих конституційних
положень у системному зв'язку з
положеннями статті 6 Конституції
України про те, що державна влада в
Україні здійснюється на засадах її
поділу на законодавчу, виконавчу та
судову, Конституційний Суд України у
своєму Рішенні від 26 березня 2002 року
визначив політико-правову природу
органів місцевого самоврядування, які
не є органами державної влади, а є
представницькими органами, через які
здійснюється право територіальної
громади самостійно вирішувати не
будь-які питання суспільного життя, а
питання саме місцевого значення, тобто
такі, які пов'язані передусім з
життєдіяльністю територіальних громад
і перелік яких визначено у Конституції
і законах України (пункти 4, 5
мотивувальної частини Рішення від 26
березня 2002 року № 6-рп/2002 у справі про
охорону трудових прав депутатів
місцевих рад).

Гарантоване державою місцеве
самоврядування здійснюється
територіальною громадою через
сільські, селищні, міські ради та їх
виконавчі органи і передбачає правову,
організаційну та
матеріально-фінансову самостійність,
яка має певні конституційно-правові
межі, встановлені, зокрема, приписами
статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону
України. З аналізу вказаних
конституційних положень вбачається, що
ці органи місцевого самоврядування,
здійснюючи владу і самостійно
вирішуючи питання місцевого значення,
віднесені законом до їх компетенції, та
приймаючи рішення, які є обов'язковими
до виконання на відповідній території,
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України. Такі ж положення закріплені у
статті 4 Європейської хартії місцевого
самоврядування, яка встановлює, що
головні повноваження і функції органів
місцевого самоврядування визначаються
конституцією або законом; органи
місцевого самоврядування в межах
закону мають повне право вільно
вирішувати будь-яке питання, яке не
вилучене із сфери їхньої компетенції і
вирішення якого не доручене жодному
іншому органу; повноваження, якими
наділяються органи місцевого
самоврядування, як правило, мають бути
повними і виключними.

В Основному Законі України передбачено
форми та засоби реалізації права
територіальних громад на місцеве
самоврядування і вказано, що органи
місцевого самоврядування в межах
повноважень, визначених законом,
приймають рішення, які є обов'язковими
до виконання на відповідній території
(частина перша статті 144). На основі
цього положення Конституції України в
Законі визначено, що у формі рішень
рада приймає нормативні та інші акти
(частина перша статті 59).
Проаналізувавши функції і
повноваження органів місцевого
самоврядування, врегульовані
Конституцією України та іншими
законами України, Конституційний Суд
України дійшов висновку, що органи
місцевого самоврядування, вирішуючи
питання місцевого значення,
представляючи спільні інтереси
територіальних громад сіл, селищ та
міст, приймають нормативні та
ненормативні акти. До нормативних
належать акти, які встановлюють,
змінюють чи припиняють норми права,
мають локальний характер, розраховані
на широке коло осіб та застосовуються
неодноразово, а ненормативні акти
передбачають конкретні приписи,
звернені до окремого суб'єкта чи
юридичної особи, застосовуються
одноразово і після реалізації
вичерпують свою дію.

Закріплені у статті 144 Конституції
України і статті 59 Закону норми про
акти органів місцевого самоврядування,
крім юридичної форми реалізації
завдань і функцій, визначають порядок
прийняття і перевірки рішень органів
місцевого самоврядування. В Законі
встановлено, що ради правомочні
розглядати і вирішувати питання,
віднесені Конституцією України та
законами України до їх відання, і що
рішення відповідної ради може бути
внесене на повторний розгляд цієї ж
ради (стаття 25, частина четверта статті
59).

В інших положеннях Закону також
визначено право ради скасовувати свої
раніше прийняті рішення та вносити до
них зміни, зокрема скасовувати дозволи
на спеціальне використання природних
ресурсів місцевого значення (пункт 36
частини першої статті 26), вносити зміни
до місцевого бюджету (пункт 23 частини
першої статті 26).

В законах України також передбачено
право органів місцевого
самоврядування скасовувати та
змінювати свої рішення. Так, зокрема, у
Законі України "Про державний контроль
за використанням та охороною земель"
визначено право органів місцевого
самоврядування привести у
відповідність із законодавством
прийняті ними рішення з питань
регулювання земельних відносин,
використання та охорони земель (абзац
другий пункту "б" статті 6), тобто
змінити власні акти.

Системний аналіз наведених положень
Конституції і законів України дає
підстави вважати, що за органами
місцевого самоврядування законодавцем
закріплюється право на зміну та
скасування власних рішень. Таке право
випливає із конституційного
повноваження органів місцевого
самоврядування самостійно вирішувати
питання місцевого значення шляхом
прийняття рішень, що є обов'язковими до
виконання на відповідній території,
оскільки вони є суб'єктами
правотворчості, яка передбачає право
формування приписів, їх зміну,
доповнення чи скасування.

Отже, Конституційний Суд України
дійшов висновку, що органи місцевого
самоврядування мають право приймати
рішення, вносити до них зміни та
скасовувати їх на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією і законами України,
керуючись у своїй діяльності ними та
актами Президента України, Кабінету
Міністрів України.

Таким чином, прийняття рішень, внесення
до них змін та їх скасування є правом
відповідного органу місцевого
самоврядування, а не його обов'язком.
Відтак, позовна вимога про
зобов'язання Корецької міської ради
прийняти рішення не грунтується на
нормах матеріального закону. Окрім
цього, дослідженими судом доказами
стверджено, що подання прокурора були
розглянуті на сесії Корецької міської
ради, у тому числі в присутності
прокурора, що свідчить про
безпідставність позовної вимоги щодо
зобов'язання відповідача розглянути
подання прокурора.

Щодо доводів позивача про порушення
права прокурора на звернення до суду з
позовом в порядку статті 23 Закону
України "Про прокуратуру", суд зазначає
наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції
України правовий порядок в Україні
грунтується на засадах, відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
не підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до пункту 9 розділу XV
"Перехідні положення" Конституції
України прокуратура України до
введення в дію законів, що регулюють
діяльність державних органів щодо
контролю за додержанням законів,
виконує функцію нагляду за додержанням
і застосуванням законів.

Відповідно до статті 123 Конституції
України організація і порядок
діяльності органів прокуратури
України визначаються законом.

Статтею 1 Закону України "Про
прокуратуру" № 1789-XII від 05.11.1991 в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин, прокурорський
нагляд за додержанням і правильним
застосуванням законів Кабінетом
Міністрів України, міністерствами та
іншими центральними органами
виконавчої влади, органами державного
і господарського управління та
контролю, Радою міністрів Автономної
Республіки Крим, місцевими Радами, їх
виконавчими органами, військовими
частинами, політичними партіями,
громадськими організаціями, масовими
рухами, підприємствами, установами і
організаціями, незалежно від форм
власності, підпорядкованості та
приналежності, посадовими особами та
громадянами здійснюється Генеральним
прокурором України і підпорядкованими
йому прокурорами.

Згідно зі статтею 4 Закону України "Про
прокуратуру" діяльність органів
прокуратури спрямована на всемірне
утвердження верховенства закону,
зміцнення правопорядку і має своїм
завданням захист від неправомірних
посягань:

1) закріплених Конституцією України
незалежності республіки, суспільного
та державного ладу, політичної та
економічної систем, прав національних
груп і територіальних утворень;

2) гарантованих Конституцією, іншими
законами України та міжнародними
правовими актами
соціально-економічних, політичних,
особистих прав і свобод людини та
громадянина;

3) основ демократичного устрою
державної влади, правового статусу
місцевих Рад, органів самоорганізації
населення.

Пунктом 4 частини 1 статті 6 Закону
України "Про прокуратуру" передбачено,
що органи прокуратури України вживають
заходів до порушення закону, від кого б
вони не виходили, поновлення порушених
прав і притягнення у встановленому
законом порядку до відповідальності
осіб, які допустили ці порушення.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19
Закону України "Про прокуратуру"
предметом нагляду за додержанням і
застосуванням законів є відповідність
актів, які видаються всіма органами,
підприємствами, установами,
організаціями та посадовими особами,
вимогам Конституції України і чинним
законам.

Повноваження прокурора при здійсненні
прокурорського нагляду передбачені
статтею 20 Закону України "Про
прокуратуру", відповідно до якої при
виявленні порушень закону прокурор у
межах своєї компетенції має право:

1) вносити подання;

2) у встановленому законом порядку
ініціювати притягнення особи до
дисциплінарної, адміністративної
відповідальності, складати протокол
про адміністративне правопорушення та
починати досудове розслідування;

3) звертатися до суду в передбачених
законом випадках.

Законом України від 18.09.2012 № 5288-VI
введений єдиний акт прокурорського
реагування на виявлені порушення -
подання. Згідно зі статтею 23 Закону
України "Про прокуратуру" подання - це
акт реагування прокурора на виявлені
порушення закону з вимогою (вимогами)
щодо:

1) усунення порушень закону, причин та
умов, що їм сприяли;

2) притягнення осіб до передбаченої
законом відповідальності;

3) відшкодування шкоди;

4) скасування нормативно-правового
акта, окремих його частин або
приведення його у відповідність із
законом;

5) припинення незаконних дій чи
бездіяльності посадових і службових
осіб.

При цьому, відповідно до частини п'ятої
цієї статті у разі відхилення подання в
цілому чи частково або неповідомлення
прокурора про результати розгляду
подання, а також якщо подання не
вносилося, прокурор може звернутися до
суду щодо:

1) визнання незаконним
нормативно-правового акта
відповідного органу повністю чи в
окремій його частині;

2) визнання протиправним рішення чи
окремих його положень і щодо
скасування або визнання нечинним
рішення чи окремих його положень;

3) визнання протиправними дій чи
бездіяльності, зобов'язання вчинити
певні дії або утриматися від вчинення
певних дій.

З частини 2 статті 23 Закону України "Про
прокуратуру" випливає, що подання може
бути внесено органам місцевого
самоврядування. Разом з тим, у силу
статті 144 Конституції України рішення
органів місцевого самоврядування з
мотивів їх невідповідності
Конституції чи законам України
зупиняються у встановленому законом
порядку з одночасним зверненням до
суду. Частиною 10 статті 59 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" передбачено, що акти органів
та посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

У відповідності до Рішення
Конституційного Суду України від 16.04.2009
№7-рп/2009, за змістом частини другої
статті 144 Конституції України, частини
десятої статті 59 Закону рішення
органів місцевого самоврядування з
мотивів їх невідповідності
Конституції чи законам України
зупиняються прокурором у
встановленому Законом України "Про
прокуратуру" порядку з одночасним
зверненням до суду. При цьому
Конституційний Суд України зазначає,
що право прокурора оскаржувати до суду
рішення органів місцевого
самоврядування не є абсолютним,
оскільки в Основному Законі
закріплено, що її норми є нормами
прямої дії, а отже, звернення до суду
для захисту конституційних прав і
свобод людини і громадянина, як і право
на оскарження в суді рішень органів
місцевого самоврядування гарантується
безпосередньо на підставі Конституції
України кожному (частина третя статті 8,
частина друга статті 55 Конституції
України).

Повноваження прокурора на звернення до
суду з позовами (заявами, поданнями) в
порядку, передбаченому процесуальним
законом, закріплене в п.1 ч.4 ст.35 Закону
України "Про прокуратуру".

У відповідності до статті 50 Кодексу
адміністративного судочинства України
суб'єкт владних повноважень може бути
позивачем у випадках, встановлених
законами України.

Відповідно до частини другої статті 60
КАС України з метою представництва
інтересів громадянина або держави в
адміністративному суді прокурор в
межах повноважень, визначених законом,
звертається до суду з адміністративним
позовом (поданням), бере участь у
розгляді справ за його позовами, а
також може вступити за своєю
ініціативою у справу, провадження в
якій відкрито за адміністративним
позовом інших осіб, на будь-якій стадії
її розгляду.

Прокурор, який звертається до
адміністративного суду в інтересах
держави, в позовній заяві (поданні)
самостійно визначає, в чому полягає
порушення інтересів держави, та
обґрунтовує необхідність їх захисту, а
також зазначає орган, уповноважений
державою здійснювати відповідні
функції у спірних правовідносинах. У
разі відсутності такого органу або
відсутності у нього повноважень щодо
звернення до адміністративного суду
прокурор зазначає про це в позовній
заяві і в такому разі прокурор набуває
статусу позивача.

Отже, від імені держави прокуратура
може використовувати свій статус
суб'єкта владних повноважень для
оскарження правових актів, дій чи
рішень інших суб'єктів владних
повноважень. Подаючи позов як суб'єкт
владних повноважень, прокуратура
реалізує власну компетенцію.

Таким чином, право прокурора на
звернення до суду щодо оскарження
рішень, дій органів місцевого
самоврядування гарантується
Конституцією України, а механізм
реалізації такого права передбачений
статтями 20, 23, 35 Закону України "Про
прокуратуру".

При цьому право прокурора оскаржити в
судовому порядку рішення органів
місцевого самоврядування з мотивів їх
невідповідності Конституції України
чи законам України жодним чином не
обмежується статтею 23 Закону України
"Про прокуратуру", яка не ставить в
залежність можливість судового
оскарження рішень органів місцевого
самоврядування від результатів
розгляду подання прокурора. Більш того,
зазначена норма цього Закону
встановлює, що у разі відхилення
подання в цілому чи частково або
неповідомлення прокурора про
результати розгляду подання, а також
якщо подання не вносилося, прокурор
може звернутися до суду щодо, зокрема,
визнання незаконним
нормативно-правового акта
відповідного органу повністю чи в
окремій його частині.

Суд вважає за необхідне зазначити, що в
поданнях, які вносились прокурором на
розгляд сесії Корецької міської ради, а
також і в адміністративному позові
прокурор вказує на встановлені
перевіркою порушення Земельного
кодексу України при прийнятті
Корецькою міською радою конкретних
рішень з земельних питань. Відтак,
використовуючи надані законом
повноваження, з метою захисту
інтересів держави чи громадянина,
прокурор має право оскаржити в
судовому порядку зазначені рішення з
мотивів їх невідповідності
Конституції України чи законам
України. Натомість позивач пред'явив
даний адміністративний позов з метою
спонукати орган місцевого
самоврядування прийняти рішення за
розглядом подання прокурора, що не
грунтується на нормах матеріального
закону.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

За результатами судового розгляду
адміністративної справи суд дійшов
висновку, що позовні вимоги про
зобов'язання Корецької міської ради
розглянути на сесії подання, внесені
прокурором Корецького району, та
прийняти відповідні рішення, - є
безпідставними та до задоволення не
підлягають.

Підстави для розподілу судових витрат
відповідно до статті 94 КАС України
відсутні.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Прокурору Корецького району в позові
про зобов'язання Корецької міської
ради розглянути на сесії подання,
внесені прокурором Корецького району,
та прийняти відповідні рішення -
відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Дорошенко Н.О.