Справа № 804/13868/13-а
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2014-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Чередниченко В.Є.

суддів: Коршуна А.О. Кругового О.О.

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 22 жовтня 2013 року звернулось до суду з адміністративним позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в якому просило стягнути з відповідача витрати на виплату і доставку пенсії громадянам настання нещасного випадку у яких сталося на території колишнього СРСР та країн СНД за вересень 2013 року у сумі 751,19 грн.; витрат на виплату допомоги на поховання за період з 01.09.2013 року по 30.09.2013 року у сумі 188,82 грн.; витрат на виплату і доставку пенсій громаданам які на момент втрати годувальника не були на їх утриманні, а згодом втратили джерело засобів до існування в сумі за вересень 2013 року у сумі 853,67 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 січня 2014 року позов задоволено.

Суд стягнув з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі витрати на виплату і доставку пенсії громадянам внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, що сталося на території колишнього СРСР та країн СНД за вересень 2013 року у сумі 751,19 грн.; суму витрат на виплату і доставку пенсії громадянам, які на момент втрати годувальника не були на їх утриманні, а згодом втратили джерело засобів до існування за вересень 2013 року в сумі 853,67 грн.; суму витрат на виплату допомоги на поховання особи, якій виплачувалась пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві в сумі 188,82 грн.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на незаконність рішення суду, просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що управлінням Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом вересня 2013 року проведено: виплату допомоги на поховання особи, якій виплачувалась пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві у розмірі 188,82 грн., виплату пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, які настали на території країни СНД. Загальна сума витрат на виплату та доставку пенсії складає 751,19 грн. та витрати на виплату і доставку пенсій громадянам, які на момент втрати годувальника не були на їх утриманні, а згодом втратили джерело існування за вересень 2013 року в сумі 853,67 грн.

За вересень 2014 року сторонами по справі складено та узгоджено таблицю розбіжностей до інформації про відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат пов’язаних з виплатою допомоги на поховання, пенсії громадянам настання нещасного випадку у яких сталося на території колишнього СРСР та країн СНД та пенсій громаданам які на момент втрати годувальника не були на їх утриманні, а згодом втратили джерело засобів до існування по управлінню ПФУ в Саксаганському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, в яких вказана сума виплачених пенсій. Вказані таблиці розбіжностей підписані сторонами (а.с.7).

Стягнення з відповідача витрат: на виплату допомоги на поховання; на виплату і доставку пенсії громадянам настання нещасного випадку у яких сталося на території колишнього СРСР та країн СНД; на виплату і доставку пенсій громадянам які на момент втрати годувальника не були на їх утримані, а згодом втратили джерело засобів до існування. є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між сторонами та задовольняючи позов суд першої інстанції зробив висновок про те, що позовні вимоги управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області грунтуються на вимогах закону.

З таким висновком суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується частково, виходячи з наступного.

Стосовно вимоги про стягнення витрат понесених позивачем внаслідок виплати допомоги на поховання за період з 01.09.2013 року по 30.09.2013 року у сумі 188,82 грн. слід зазначити наступне.

Види соціальних послуг та матеріального забезпечення за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням визначені у статті 25 Основ. Усі види страхування, крім медичного, включають в себе допомогу на поховання. Так, зокрема, до пенсійного страхування входить допомога на поховання пенсіонерів; до страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, - допомога на поховання (крім поховання пенсіонерів, безробітних та осіб, які померли від нещасного випадку на виробництві; до страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання - допомога на поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Відповідно п.5 ч.1 ст. 24 Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” № 1105-Х1V (далі Закон №1105), Фонд зобов'язано співпрацювати з фондами з інших видів соціального страхування у фінансуванні заходів, пов'язаних з матеріальним забезпеченням та наданням соціальних послуг застрахованим, у кожному конкретному випадку спільно приймаючи рішення щодо того, хто з них братиме участь у фінансуванні цих заходів.

Згідно ст. 21 цього Закону визначені соціальні послуги та виплати, які здійснюються та відшкодовуються Фондом. Так, у разі настання страхового випадку Фонд у встановленому законом порядку повинен, зокрема, своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачувати відповідні кошти йому або особам, які перебували на його утриманні; організовувати поховання померлого, відшкодовувати вартість пов'язаних з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Відповідно до частини восьмої статті 34 Закону № 1105, у разі смерті потерпілого від нещасного випадку або професійного захворювання витрати на його поховання несе Фонд згідно з порядком, визначеним Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення витрат на поховання у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2001 року №826, регулює питання відшкодування Фондом таких витрат страхувальнику або сім'ї застрахованого, чи іншій особі, яка здійснювала поховання потерпілого, на організацію поховання та пов'язаних з цим ритуальних послуг. Витрати на поховання провадяться у разі смерті потерпілого, що настала за обставин, за яких настає страховий випадок державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, перелік яких наведено Кабінетом Міністрів України (пункт 2 цього Порядку).

Організація поховання працівника, який загинув на виробництві або помер у лікарні під час лікування отриманої на виробництві травми, проводиться страхувальником (пункт 5 зазначеного Порядку).

Згідно ч. 9 ст. 34 Закону № 1105 у разі смерті потерпілого, який одержував страхові виплати і не працював, розмір відшкодування шкоди особам, зазначеним у статті 33 цього Закону, визначається виходячи із суми щомісячних страхових виплат і пенсій, які одержував потерпілий на день його смерті, з відповідним коригуванням щомісячних страхових виплат згідно із статтею 29 цього Закону. Причинний зв'язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я має підтверджуватися висновками відповідних медичних закладів.

Відповідно ч. 4 ст. 26 Основ та частини другої статті 24 Закону №1105 вбачається: якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулась застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика та відшкодувати понесені ним витрати.

Відповідно до Закону № 1105, який визначає правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві осіб та зазначеного вище Порядку, затвердженого на виконання частини 8 статті 34 цього Закону, Фонд зобов'язаний відшкодовувати виплачені іншими страховиками суми допомоги на поховання лише тих осіб, які померли від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, тобто за умови наявності причинного зв'язку їх смерті з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я .

Положення пункту 4 Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному Фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України та правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 4 березня 2003 року №5-4/4, яким зобов'язано Фонд відшкодовувати ПФУ витрати на допомогу на поховання сім'ї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, котра отримувала пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, суперечить положенням Закону №1105. Так, зокрема стаття 21 цього Закону пов'язує виникнення такого обов'язку у Фонду зі смертю працівника, а не з отриманням померлим, який не працював, зазначеної вище пенсії.

При цьому, відповідачем не було надано суду висновків відповідних медичних закладів, які підтверджують наявність причинного зв’язку між смертю потерпілого (застрахованої особи) з одержаним ними каліцтвом або іншим ушкодженням здоров’я, як це передбачено ст. 34 Закону України “Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”.

Таким чином, оскільки смерть потерпілого, щодо якого заявлена зазначена вимога, не пов'язана з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням, то витрати на виплату та доставку допомоги на її поховання в сумі 188,82 грн. не підлягають відшкодуванню відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кривому Розі Дніпропетровської області.

Стосовно вимоги про стягнення витрат понесених позивачем внаслідок виплати і доставки пенсії громадянам у зв’язку з настанням нещасного випадку який стався на території колишнього СРСР та країн СНД за вересень 2013 року у сумі 751,19 грн. слід зазначити наступне.

За змістом статей 25, 26 Основ законодавства України про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР, статті 7 Закону України від 22 лютого 2001 року № 2272-III “Про страхові тарифи на загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”, статей 2, 24 та пункту 3 розділу XI “Прикінцеві положення» Закону № 1105-XIV, статті 27 Закону України від 5 листопада 1991 року №1788-XII “Про пенсійне забезпечення” страховиком, який має виплачувати пенсію по інвалідності особі, яка стала інвалідом внаслідок нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР, а в разі виплати такої органами ПФУ – відшкодувати останньому витрати, є Фонд.

Зазначена правова позиція неодноразово була підтверджена Верховним Судом України при розгляді справ цієї категорії. Зокрема, у постановах від 6 червня 2011 року (№ 21-116а11), 20 березня 2007 року (№ 21-1087во06) та 20 березня 2007 року (№ 21-897во06) він дійшов аналогічного висновку.

Таким чином, суд першої інстанції зробив вірний висновок щодо необхідності стягнення з відповідача витрат понесених позивачем внаслідок виплати і доставки пенсії громадянам у зв’язку з настанням нещасного випадку який сталвся на території колишнього СРСР та країн СНД за вересень 2013 року у сумі 751,19 грн.

Стосовно вимоги про стягнення витрат понесених позивачем внаслідок виплати і доставки пенсій громадянам які на момент втрати годувальника не були на їх утримані, а згодом втратили джерело засобів до існування за вересень 2013 року в сумі 853,67 грн. слід зазначити наступне.

Відповідно ст.33 Закону № 1105 у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з підпунктом «д» пункту 1 частини першої статті 21 цього Закону) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Такими непрацездатними особами є: 1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років; 2) жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють; 3) інваліди - члени сім'ї потерпілого на час інвалідності; 4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов'язаний виплачувати аліменти; 5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право. Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім'ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку. Пенсія у разі смерті годувальника призначається і виплачується згідно із законодавством.

Згідно з підпунктом д п.1 ч.1 ст.21 Закону № 1105 у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

За ст.37 Закону України “Про пенсійне забезпечення” № 1788-ХІІ від 5 листопада 1991 року (далі - Закон № 1788), право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні (стаття 38). Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, також мають право на пенсію, якщо згодом втратили джерело засобів до існування. Непрацездатними членами сім'ї вважаються: а) діти, брати, сестри й онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років, при цьому брати, сестри й онуки - за умови, якщо вони не мають працездатних батьків; б) батько, мати, дружина, чоловік, якщо вони є інвалідами або досягли: чоловіки - 60 років, жінки - 55 років; в) один з батьків, або чоловік (дружина), або дід, бабуся, брат чи сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) зайнятий доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8 років, і не працює; г) дід і бабуся - в разі відсутності осіб, які за законом зобов'язані їх утримувати. Вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти мають право на пенсію в разі втрати годувальника до закінчення навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23-річного віку.

Закон № 1105 набув законної сили з 1 квітня 2001 року, а Закон №1788 - з 17 грудня 1991 року, тобто має місце дія однопредметних законодавчих норм рівної ієрархії, що не визнані неконституційними в установленому порядку, тому застосуванню підлягає той закон, що прийнятий пізніше, тим більше, що саме з введенням Закону № 1105 страхування від нещасного випадку здійснює Фонд соціального страхування від нещасних випадків - некомерційна самоврядна організація, що діє на підставі статуту, який затверджується її правлінням (стаття 15 закону).

Для розгляду причинного зв'язку смерті з професійним захворюванням, отруєнням або трудовим каліцтвом до МСЕК направляються відповідні документи постраждалих, у яких при житті було встановлено професійне захворювання (отруєння), трудове каліцтво, що спричинило стійку втрату професійної працездатності, та померлих після вступу в дію Закону України “Про охорону праці” (набув законної сили з 24 листопада 1992 року).

Таким чином, суд першої інстанції зробив вірний висновок про те, що вимога позивача щодо відшкодування витрат по особам, які мають право на пенсію по втраті годувальника ґрунтується на вимогах закону.

Враховуючи обставини, які були встановлені судом під час розгляду цієї адміністративної справи та приймаючи до уваги наведені норми чинного законодавства, які регулюють спірні відносини, що виникли між сторонами у цій справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про часткове задоволення позову.

Керуючись пунктом 3 частини 1 статті 198, статтями 202, 207 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кривому Розі Дніпропетровської області – задовольнити частково.

Стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Кривому Розі Дніпропетровської області на користь управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області витрати на виплату і доставку пенсії громадянам настанням нещасного випадку у яких сталося на території колишнього СРСР та країн СНД за вересень 2013 року у сумі 751,19 грн.

Стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Кривому Розі на користь управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області витрати на виплату і доставку пенсії громадянам, які на момент витрати годувальника не були на їх утриманні, а згодом втратили джерело засобів до існування за вересень 2013 року в сумі 853,67 грн.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: О.О. Круговий