Справа № 826/7965/14
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2014-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/7965/14
інстанції: Скочок Т.О.
Суддя-доповідач: Бєлова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

17 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Вівдиченко
Т.Р.

Міщука М.С.

при секретарі: Корінець Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 11 липня 2014 року у справі
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Світ Хаус» до
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Світ Хаус» звернулося до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовом про скасування у
повному обсязі податкових
повідомлень-рішень ДПІ у Печерському
районі від 26.02.2014 року № 0 та №
2.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
11 липня 2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеною
постановою, відповідачем подано
апеляційну скаргу, в якій просять
скасувати постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
11 липня 2014 року та прийняти нову
постанову, якою у задоволенні позову
відмовити, мотивуючи свої вимоги тим,
що судом порушено норми матеріального
права.

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення
з'явившихся учасників процесу,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів
у м. Києві проведена планова виїзна
перевірка ТОВ «Світ Хаус» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 28.10.2010 року по
31.12.2012 року, валютного та іншого
законодавства за період з 28.10.2010 року по
31.12.2012 року.

Згідно даних підсистеми «Аналітична
система/Перегляд результатів
співставлення АІС «Податковий Блок»,
контролюючим органом встановлені
розбіжності між сумою податкового
кредиту з ПДВ, задекларованого
позивачем, та податковими
зобов'язаннями з ПДВ, задекларованими
контрагентом - ТОВ «Катеринопільський
Агропродукт» - на загальну суму 30 274,41
грн. (вересень 2011 року - 22 333,32 грн.,
листопад 2011 року - 7 041,09 грн.). При цьому,
розбіжності з ПДВ виникли у зв'язку з
тим, що позивачем:

до реєстру отриманих податкових
накладних було двічі віднесено
податкові накладні № 211 від 20.09.2011р. та
№ 325 від 28.09.2011 р. та, відповідно, двічі
віднесено до податкового кредиту суми
ПДВ по зазначених податкових накладних
на загальну суму 22 333,00 грн.;

враховано до складу податкового
кредиту суму ПДВ по податковій
накладній № 225 від 18.11.2011 р., виписаній
ТОВ «Катеринопільський Агропродукт»
на користь іншої особи - покупця (ТОВ
«Компанія СНМ») в розмірі 7 941,00 грн.

Також, перевіркою було встановлено, що
позивачем до реєстру отриманих
податкових накладних за жовтень 2012
року було віднесено податкові
накладні, виписані ТОВ «Міра - Плюс» від
02.10.2012 року № 3 на суму 150 000,00 грн. (у т.ч.
ПДВ - 26 750,00 грн.) та від 03.10.2012 року № 4 на
суму 160 500,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 26 750,00 грн.), і,
відповідно, віднесено до податкового
кредиту суми ПДВ по таких податкових
накладних, оригінали яких до перевірки
не надано (до перевірки надано факсові
копії податкових накладних).

Крім того, в ході перевірки
відповідачем було встановлено, що мали
місце випадки порушення діючого
законодавства по податку на доходи
фізичних осіб, а саме: не утримувався
податок на доходи фізичних осіб із
коштів, перерахованих (виплачених)
фізичним особам під час операцій з
купівлі-продажу рухомого майна
(автомобілів) в загальній сумі 257 026,00
гри., а саме:

з розрахункового рахунку позивача
перераховано ОСОБА_3 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1)
кошти в сумі 157 206,00 грн. (платіжне
доручення №157 від 18.10.2011р.) за
автомобіль. Оціночна вартість
автомобіля марки ISUZU NQR71R 2008 року
випуску станом на 26.10.2011 р. становила 135
500,00 грн. Згідно пп.2.2 п.2 договору
купівлі-продажу автомобіля від 18.10.2011 р.
№б/н «продаж автомобіля за
домовленістю сторін вчиняється за 157
206,00 грн.».

з каси товариства видано кошти ОСОБА_4
(р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2) в сумі 100 000,00 грн.
(видатковий касовий ордер від 27.12.2012 р.
№ 32). Згідно висновку (акту) з
експертної оцінки від 19.12.2012 р.
ліквідаційна вартість ТЗ (марки Ford TRANZIT
2011 року випуску) визначається рівній 100
000,00 грн. без ПДВ. Відповідно до пп.3.1 п.3
договору купівлі-продажу автомобіля
від 19.12.2012 р. №б/н «розрахунок за
отриманий автомобіль в розмірі 100 000,00
грн. за цим Договором здійснюється
готівкою».

За результатами перевірки позивача,
відповідачем було складено акт від
13.02.2014 року № 142/26-55-22-10/37242872, яким
зафіксовані виявлені під час перевірки
порушення позивачем норм податкового
законодавства України, а саме:

п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.4 ст.201 Податкового
кодексу України, в результаті чого
встановлено заниження податку на
додану вартість всього у сумі 82 024,00
грн., у тому числі по періодах: листопад
2011 року - 22 333,00 грн., грудень 2011 року - 7
941,00 грн., жовтень 2012 року - 51 750,00 грн.;

пп.14.1.180 п.14.1 ст.14, п.167.1, п.167.2 ст.167,
пп.168.1.1. п.168.1 ст.168, п.171.2 ст.171, п.173.1 ст.173 ,
п.173.3 ст.173 Податкового кодексу України,
в результаті чого допущено порушення
вимог податкового законодавства під
час перевірки питань щодо правильності
утримання та своєчасності
перерахування податку на доходи
фізичних осіб до бюджету в періоді, що
перевірявся на загальну суму 13 419,00 грн.
(у т.ч.: І кв.2011 року - 423,45 грн., II кв. 2011
року - 144,00 грн., IV кв. 2011 року - 7851,30 грн., IV
кв. 2012 року - 5000,00 грн.).

У зв'язку з виявленими порушеннями та
на підставі акта перевірки позивача
від 13.02.2014 року № 142/26-55-22-10/37242872,
відповідачем були прийняті
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення:

від 26.02.0014 року № 0, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість у розмірі
82 024,00 грн. і застосовані штрафні
(фінансові) санкції в розмірі 20 506,00 грн.;

від 26.02.0014 року № 2, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб у
розмірі 13 419,00 грн. і застосовані
штрафні (фінансові) санкції в розмірі
3214,00 грн.

Зазначені податкові
повідомлення-рішення за правилами ст.56
Податкового кодексу України
оскаржувались позивачем в
адміністративному порядку до
Головного управління Міндоходів у м.
Києві та Міністерства доходів і зборів
України, за результатами чого останні
залишені без змін, а скарги позивача -
без задоволення.

Колегія суддів не приймає доводи
апеляційної скарги про правомірність
прийняття відповідачем спірних
податкових повідомлень-рішень, з таких
підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов виходив з того, що відповідно до
пп.14.1.181. п.14.1.ст.14 Кодексу, податковий
кредит - сума, на яку платник податку на
додану вартість має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
(податкового) періоду, визначена згідно
з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пп. «а» п.198.1, п.198.2., абз.1 п.198.3.
ст.198 Кодексу, право на віднесення сум
податку до податкового кредиту
виникає, зокрема, у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з, крім
іншого, придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового
кредит виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно з п.198.6. ст.198 Кодексу, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Відповідно до п.201.1. ст.201 Кодексу,
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну.

Відповідно до п.201.10. ст.201 Кодексу,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

При цьому, форма та порядок заповнення
податкової накладної затверджуються
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику (п.
201.2 ст. 201 Кодексу).

Наказом Міністерства фінансів України
від 01.11.2011 року № 1379 на виконання
положень ст.201 Кодексу затверджено
Порядок заповнення податкової
накладної, який набрав чинності 16.12.2011
року та втратив чинність 01.03.2014 року,
тобто діяв на момент виникнення
спірних правовідносин (надалі - Порядок
№ 1379).

Відповідно до п.5 Порядку №1379, сплачена
(нарахована) сума податку на додану
вартість у податковій накладній
повинна відповідати сумі
податкових зобов'язань з постачання
товарів/послуг продавця у реєстрі
виданих та отриманих податкових
накладних.

Податкова накладна є підставою для
віднесення до податкового кредиту
витрат зі сплати податку на додану
вартість у покупця, зареєстрованого як
платник податку (п.6.2 Порядку №1379).

Не дає права покупцю на віднесення сум
податку на додану вартість до
податкового кредиту, зокрема:
відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних;
порушення порядку заповнення
податкової накладної; податкова
накладна виписана платником,
звільненим від сплати податку за
рішенням суду, після набрання чинності
таким рішенням суду (п.6.3 Порядку №1379).

Позивач у перевіряємий період мав
договірні взаємовідносини з ТОВ
«Міра-Плюс», які ґрунтувалися на
договорі поставки від 02.10.2012 року №
02/10/12-1, за умовами якого постачальник
(ТОВ «Міра-Плюс») передає у власність
покупця (позивач), а покупець приймає і
своєчасно оплачує цукор-пісок
виробництва України у строк та на
умовах, передбачених у цьому договорі.

На підтвердження реальності
зазначених господарських операцій,
виконання умов договору поставки від
02.10.2012 року № 02/10/12-1 та сплати податку на
додану вартість у складі ціни за
придбаний у контрагента товар
(цукор-пісок), позивачем надані суду
копії наступних первинних документів:

рахунку-фактури від 02.10.2012 року №
МП-0000039 на суму 364000,00 грн. (у т.ч. ПДВ -
60666,67 грн.);

видаткових накладних від 02.10.2012 року №
МП-0000058 на суму 150000,00 грн. (у т.ч. ПДВ -
25000,00 грн.), від 03.10.2012 року № МП-0000059 на
суму 160500,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 26750,00 грн.);

податкових накладних від 02.10.2012 року № 3
на суму 150000,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 25000,00 грн.)
та від 03.10.2012 року № 4 на суму 160500,00 грн.
(у т.ч. ПДВ - 26750,00 грн.),

довіреності на товар від 02.10.2012 року №
341;

реєстру виданих та отриманих
податкових накладних за 2012 рік.

Розрахунки між сторонами
здійснювались у безготівковій, що
підтверджується виписками з банку з
банківського рахунку позивача,
наявними у матеріалах справи.

На момент укладання договору поставки
від 02.10.2012 року № 02/10/12-1 та здійснення
господарських операцій, позивач та
його контрагент - ТОВ «Міра-Плюс» - були
належним чином зареєстровані як
юридичні особи та платники ПДВ.

Податковим органом не заперечується,
що позивачем, як платником податків, у
податковому та бухгалтерському обліку
відображені операції по
взаємовідносинам з ТОВ «Міра-Плюс» на
підставі первинних документів, перелік
яких наведено вище.

За таких обставин є правильними
висновки суду першої інстанції, що
взаємовідносини позивача з ТОВ
«Міра-Плюс» оформлені належним чином
укладеним договором поставки, який не
визнаний недійсним у судовому порядку,
а також підтверджені виданими
контрагентом відповідними, належним
чином оформленими первинними
документами, у тому числі - податковими
накладними, зареєстрованими в Єдиному
реєстрі податкових накладних.
Зазначені господарські операції
належним чином відображено у
податковому та бухгалтерському обліку
позивача, що в сукупності підтверджує
реальність здійснення господарських
операцій між позивачем та ТОВ
«Міра-Плюс».

Операції позивача з ТОВ «Міра-Плюс»
здійснені в межах його господарської
діяльності, є реальними, відповідають
дійсному економічному змісту та
підтверджуються необхідними
первинними документами, що є
свідченням добросовісності позивача
при здійсненні вказаних операцій.
Позивачем вчинено дії та досягнуто
конкретних результатів, які визначають
саме поняття господарської операції -
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань та фінансових
ресурсів.

Згідно з п.85.4., п.85.5., п.85.6. ст.85 Кодексу,
при проведенні перевірок посадові
особи контролюючого органу мають право
отримувати у платників податків
належним чином завірені копії
первинних фінансово-господарських,
бухгалтерських та інших документів, що
свідчать про приховування (заниження)
об'єктів оподаткування, несплату
податків, зборів, платежів, порушення
вимог іншого законодавства, контроль
за дотриманням якого покладено на
контролюючі органи. Такі копії повинні
бути засвідчені підписом платника
податків або його посадової особи та
скріплені печаткою (за наявності).

Забороняється вилучення оригіналів
первинних, фінансово-господарських,
бухгалтерських та інших документів за
винятком випадків, передбачених
кримінальним процесуальним
законодавством.

У разі відмови платника податків або
його законних представників надати
копії документів посадовій (службовій)
особі контролюючого органу така особа
складає акт у довільній формі, що
засвідчує факт відмови, із зазначенням
посади, прізвища, імені, по батькові
платника податків (його законного
представника) та переліку документів,
які йому запропоновано подати.
Зазначений акт підписується посадовою
(службовою) особою контролюючого
органу та платником податків або його
законним представником. У разі відмови
платника податків або його законного
представника від підписання
зазначеного акта в ньому вчиняється
відповідний запис.

З акту перевірки вбачається, що
позивачем надавалися до перевірки
копії податкових накладних від 02.10.2012
року № 3 та від 03.10.2012 року № 4, виписаних
ТОВ «Міра-Плюс». Будь-яких актів про
відмову позивача надати копії
документів відповідачем не складалось.

Відповідно до п.201.6. ст.201 Кодексу,
податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Контролюючі органи за даними реєстрів
виданих та отриманих податкових
накладних, наданих в електронному
вигляді, повідомляють платника податку
про наявність у такому реєстрі
розбіжностей з даними контрагентів.
При цьому платник податку протягом 10
днів після отримання такого
повідомлення має право уточнити
податкові зобов'язання без
застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що під час прийняття
податковим органом реєстрів виданих та
отриманих податкових накладних за
листопад 2011 року та жовтень 2011 року,
відповідачем своєчасно належним чином
не виконаний обов'язок щодо їхньої
перевірки, будь-яких розбіжностей
виявлено не було, реєстри прийняті без
зауважень.

Відповідачем не подано суду жодних
доказів належного виконання
передбаченого абз.2 п.201.6. ст.201 Кодексу
обов'язку, своєчасного повідомлення
позивача про виявлення розбіжностей, а
також будь-яких доказів того, що
податкова накладна від 18.11.2011 року № 225
була виписана не на користь позивача,
на користь іншої особи - ТОВ «Компанія
СНМ».

Позивачем у перевіяємий період за
договорами купівлі-продажу
автомобілів було придбано два
транспортних засоби - автомобілі ISUZU
NQR71R 2008 року та Ford TRANZIT 2011 року у фізичних
осіб - ОСОБА_4 і ОСОБА_3, - що
підтверджується, відповідно,
видатковим касовим ордером від 27.12.2012
року №32 на суму 100000,00 грн. та платіжним
дорученням від 18.10.2011 року № 157 на суму
157026,00 грн.

Згідно з п.173.3 ст.173 Кодексу, у разі якщо
стороною договору купівлі-продажу
об'єкта рухомого майна є юридична особа
чи фізична особа-підприємець, така
особа вважається податковим агентом
платника податку та зобов'язана
виконати всі визначені цим розділом
функції податкового агента.

Відповідно до пп.14.1.180 п.14.1. ст.14 Кодексу,
податковий агент щодо податку на
доходи фізичних осіб - юридична особа
(її філія, відділення, інший
відокремлений підрозділ), самозайнята
особа, представництво нерезидента -
юридичної особи, інвестор (оператор) за
угодою про розподіл продукції, які
незалежно від організаційно-правового
статусу та способу оподаткування
іншими податками та/або форми
нарахування (виплати, надання) доходу (у
грошовій або негрошовій формі)
зобов'язані нараховувати, утримувати
та сплачувати податок, передбачений
розділом IV цього Кодексу, до бюджету
від імені та за рахунок фізичної особи
з доходів, що виплачуються такій особі,
вести податковий облік, подавати
податкову звітність контролюючим
органам та нести відповідальність за
порушення його норм в порядку,
передбаченому статтею 18 та розділом IV
цього Кодексу.

Податковий агент, який нараховує
(виплачує, надає) оподатковуваний дохід
на користь платника податку,
зобов'язаний утримувати податок із
суми такого доходу за його рахунок,
використовуючи ставку податку,
визначену в статті 167 цього Кодексу
(пп.168.1.1. п.168.1. ст.168 Кодексу).

Згідно з п.167.2 ст.167 Кодексу, ставка
податку становить 5 відсотків бази
оподаткування щодо доходу,
нарахованого як дохід.

Доходи - загальна сума доходу платника
податку від усіх видів діяльності,
отриманого (нарахованого) протягом
звітного періоду в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах як на території України, її
континентальному шельфі у виключній
(морській) економічній зоні, так і за їх
межами (пп.14.1.56. п.14.1. ст.14 Кодексу).

Позивачем до державного бюджету
перераховано податок з доходів
фізичних осіб від продажу транспортних
засобів, що підтверджується
квитанціями № 11822307 від 19.12.2012 р. на суму
5 000,00 грн. та № 115803/24 від 26.10.2011 р. на суму
6 775,00 грн.

За вказаних обставин суд першої
інстанцій дійшов обґрунтованого
висновку про неправомірність
донарахування позивачу грошових
зобов'язань з податку на додану
вартість та податку на доходи фізичних
осіб і застосування до нього штрафних
(фінансових) санкцій оскаржуваними
податковими повідомленнями-рішеннями
від 26.02.0014 року № 0 та № 2.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідачем як суб'єктом владних
повноважень не доведено правомірності
прийнятих ним рішень.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що постанова
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 11 липня 2014 року
відповідає нормам матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції,
викладених у зазначеній постанові, у
зв'язку з чим підстав для її скасування
не вбачається.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 11 липня 2014 року -
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 11 липня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено в
касаційному поряд ку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
шляхом подання касаційної скарги
протягом двадцяти днів піс ля
набрання ухвалою законної сили.

Ухвалу складено в повному обсязі -
18.09.2014 р.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова Судді:Т.Р.
Вівдиченко, М.С. Міщук

Головуючий суддя
Бєлова Л.В.

Судді:
Вівдиченко Т.Р.

Міщук М.С.