Справа № 813/2219/14
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2014-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 вересня 2014 року
Справа № 813/2219/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючий суддя
секретар судового засідання
Мартинюк І.Є., Гриньо Р.І.
розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Комунального підприємства
водопровідно-каналізаційне
господарство» про визнання
протиправними дій та скасування вимог
Львівської об'єднаної державної
фінансової інспекції.
Суть справи.
До Львівського окружного
адміністративного суду звернулося
Комунальне підприємство «Городоцьке
водопровідно-каналізаційне
господарство» (далі - позивач, КП
«Городоцьке ВКГ») з адміністративним
позовом до Львівської об'єднаної
державної фінансової інспекції (далі -
відповідач, Львівська об'єднана ДФІ), в
- визнати протиправними дії
відповідача при підготовці і
фінансово-господарської діяльності
позивача за період з 01.01.2011 року по
- визнати нечинними та скасувати
обов'язкові вимоги за результатами
ревізії відповідача № 19-15/136 від 22.01.2011
року як такі, що не відповідають
чинному законодавству в частині:
відшкодувати зайво виплачену
заробітну плату і відповідно зайво
проведені нарахування у цільові фонди
(в частині 131893,61 грн.).
Позовні вимоги мотивовані тим, що під
час підготовки і проведення ревізії
фінансово-господарської діяльності КП
«Городоцьке ВКГ» дії відповідача
супроводжувалися численними
порушеннями законодавства, зокрема:
невчасно повідомлено позивача про
початок ревізії, проведено ревізію без
програми; в ході ревізії до її
проведення залучалися інші інспектори
ДФІ крім тих, що починали ревізію; в
програму ревізію вносилися зміни без
належного погодження; позивача не
ознайомлено з актом зустрічної звірки.
Також, позивач вважає протиправною
викладену в листі вимогу ДФІ про
відшкодування зайво виплаченої
заробітної плати і відповідно зайво
проведених нарахувань у цільові фонди
(в частині 131893,61 грн.). Зазначає, що
виплата одноразової грошової допомоги
при виходів на пенсію проведена ОСОБА_4
законно, згідно з рішенням ради
трудового колективу; решта працівників
отримували доплати за розширену зону
обслуговування теж законно та
Представники відповідача в судовому
засіданні заперечили проти позову
повністю з підстав викладених у
письмових запереченнях проти позову
/Т.ІІ а.с.163-166/. Вважає дії працівників
ОДФІ щодо підготовки та проведення
ревізії правомірними, а вимогу
сформовану за результатами ревізії
законною та обґрунтованою.
Суд заслухав пояснення представників
сторін, з'ясував обставини, якими
обґрунтовуються позовні вимоги чи
заперечення та ті, які мають інше
значення для вирішення справи, повно,
всебічно та об'єктивно дослідив докази
у справі, та -
Львівською ОДФІ проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
комунального підприємства «Городоцьке
водопровідно-каналізаційне
господарство» за період з 01.01.2011 по
30.09.2013 року, за результатами якої
складено акт № 19-38/3 від 13.01.2014 року /Т.1
Ревізією встановлено низку порушень,
зафіксованих в акті ревізії, зокрема,
пов'язаних з виплатою незаконної
винагороди працівникам підприємства
при виході на пенсію та за розширення
зони обслуговування /Т.І а.с.42-113/.
За результатами перевірки та на
підставі складеного акта, відповідачем
направлено КП «Городоцьке ВКГ» лист №
19-15/136 від 22.01.2014 року про усунення
недоліків за наслідками ревізії, в
якому вимагає стягнути зайво сплачені
які їх отримали безпідставно в порядку
та розмірах встановлених ст.ст. 127, 136
КЗпП України. У разі пропуску
встановленого строку - усунути
порушення за рахунок посадової особи,
що допустила зайві грошові виплати (ст.
133 КЗпП України). Крім того, провести
перерахунок щодо суми єдиного
соціального внеску та зарахувати в
рахунок майбутніх платежів зайво
грн. /Т.І а.с.115-117/.
Не погоджуючись з діями відповідача
під час підготовки і проведення
ревізії та вказаними вимогами, позивач
звернувся до суду.
Завданням адміністративного
судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України) є захист
прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб
у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.
До адміністративних судів згідно з ч. 2
цієї ж статті можуть бути оскаржені
будь-які рішення, дії чи бездіяльність
суб'єктів владних повноважень, крім
випадків, коли щодо таких рішень, дій чи
бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший
порядок судового провадження.
Юрисдикція адміністративних судів,
відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України,
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму.
Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України
принцип змагальності сторін
передбачає, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюється на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
За правилами, встановленими ст. 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності, згідно з ч. 2 ст. 71 КАС
України, покладається на відповідача,
якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України
предметом доказування є обставини,
якими обґрунтовуються позовні вимоги
чи заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропущення строку для звернення до
суду тощо) та які належить встановити
при ухваленні судового рішення у
справі.
Стосовно позовної вимоги про визнання
протиправними дій відповідача при
підготовці і проведенні ревізії
фінансово-господарської діяльності
позивача за період з 01.01.2011 року по
30.09.2013 року суд враховує наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України
від 26.01.1993 р. № 2939-ХІІ «Про основні
засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні» (далі -
Закон № 2939-ХІІ), здійснення державного
фінансового контролю забезпечує
центральний орган виконавчої влади,
уповноважений Президентом України на
реалізацію державної політики у сфері
державного фінансового контролю (далі -
орган державного фінансового
Статтею 2 Закону № 2939-ХІІ визначено
головні завдання органу державного
фінансового контролю, якими є:
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяттям
зобов'язань, ефективним використанням
коштів і майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності у міністерствах та інших
органах виконавчої влади, державних
фондах, фондах загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
бюджетних установах і суб'єктах
господарювання державного сектору
економіки, а також на підприємствах, в
установах та організаціях, які
отримують (отримували у періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів, державних фондів та фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), за
дотриманням законодавства на всіх
стадіях бюджетного процесу щодо
державного і місцевих бюджетів,
дотриманням законодавства про
державні закупівлі, діяльністю
суб'єктів господарської діяльності
незалежно від форми власності, які не
віднесені законодавством до
підконтрольних установ, за рішенням
суду, винесеним на підставі подання
прокурора або слідчого для
забезпечення розслідування
кримінальної справи.
На виконання покладених завдань орган
державного фінансового контролю
наділений відповідними
повноваженнями, що визначені ст.ст. 10-12
Закону № 2939-ХІІ.
Згідно з положеннями ст. 11 Закону №
2939-ХІІ посадові особи органу
державного фінансового контролю
вправі приступити до проведення
ревізії за наявності підстав для їх
проведення, визначених цим та іншими
законами України, та за умови надання
посадовим особам підконтрольних
установ, інших суб'єктів господарської
діяльності під розписку: направлення
на ревізію, в якому зазначаються дата
його видачі, назва органу державного
фінансового контролю, мета, вид,
підстави, дата її початку та дата
закінчення ревізії, посади, звання та
прізвища посадових осіб органу
державного фінансового контролю, які
проводитимуть ревізію. Направлення на
ревізію є дійсним за умови наявності
підпису керівника органу державного
фінансового контролю, скріпленого
печаткою органу державного
фінансового контролю. Ненадання цих
документів посадових особам
підконтрольних органів та інших
суб'єктів господарської діяльності або
їх надання з порушенням вимог,
встановлених частиною чотирнадцятою
цієї статті, є підставою для
недопущення посадових осіб органу
державного фінансового контролю до
Процедура проведення інспектування
органами ДФІ в міністерствах та інших
органах виконавчої влади, державних
фондах, бюджетних установах і у
суб'єктів господарювання державного
сектору економіки, а також на
підприємствах і в організаціях, які
отримують (отримували в період, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів та державних фондів або
використовують (використовували у
період, який перевіряється) державне чи
комунальне майно (далі - підконтрольні
установи), а на підставі рішення суду - в
інших суб'єктів господарювання
визначається Порядком проведення
інспектування Державною фінансовою
інспекцією, її територіальними
органами, затвердженим Постановою
Кабінету Міністрів України № 550 від
20.04.2006 р. (далі - Порядок).
Планові та позапланові виїзні ревізії
проводяться контролюючими органами
відповідно до Закону та цього Порядку
Планові виїзні ревізії проводяться
відповідно до планів
контрольно-ревізійної роботи,
затверджених в установленому порядку,
позапланові виїзні ревізії - за
наявності підстав, визначених Законом
Контролюючі органи за письмовим
зверненням можуть отримувати від
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ і організацій інформацію, що
стосується діяльності та фінансового
стану об'єкта контролю (п. 6 Порядку).
У ході підготовки до ревізії
посадовими особами контролюючого
органу складається в двох примірниках
програма ревізії, в якій визначаються
найменування об'єкта контролю, тема,
період та питання, що підлягають
ревізії відповідно до компетенції
контролюючого органу. Програма
затверджується керівником
контролюючого органу чи його
заступником. Під час проведення
ревізії посадовими особами
контролюючого органу можуть вноситися
за письмовим погодженням з керівником
контролюючого органу чи його
заступником зміни до програми ревізії.
Один примірник програми ревізії
видається керівнику об'єкта контролю
чи його заступнику під розписку на
примірнику контролюючого органу для
ознайомлення. Якщо керівник об'єкта
контролю чи його заступник
відмовляється від підпису, але не
заперечує проти проведення ревізії, це
зазначається у вступній частині акта
ревізії. (п. 7 Порядку).
Контролюючий орган, що проводить
планову виїзну ревізію, повідомляє
об'єкту контролю одним із способів,
визначених у пункті 39 цього Порядку,
про дати її початку та закінчення.
Планова виїзна ревізія розпочинається
не раніше ніж через 10 календарних днів
після надіслання об'єкту контролю
повідомлення. Про проведення
позапланової виїзної ревізії та
зустрічної звірки не повідомляється (п.
Склад, кількість посадових осіб
контролюючого органу та строки
проведення ревізії визначаються
контролюючим органом з урахуванням
обсягу передбачених програмою ревізії
питань та в межах визначеної її
тривалості (30 робочих днів для планової
та 15 - для позапланової). Строк
проведення ревізії в межах визначеної
Законом тривалості продовжується за
рішенням керівника контролюючого
органу, а понад визначену Законом
тривалість - за рішенням суду на строк,
що не перевищує 15 робочих днів для
планової виїзної ревізії та 5 - для
позапланової виїзної ревізії (п. 9
Порядку).

До участі в ревізії за письмовим
зверненням керівника контролюючого
органу можуть залучатися спеціалісти
міністерств, інших центральних органів
виконавчої влади, їх територіальних
органів, підприємств, установ та
організацій (п. 10 Порядку).

На проведення ревізії контролюючого
органу на кожну посадову особу
контролюючого органу та залученого
спеціаліста оформляється в двох
примірниках направлення встановленого
Мінфіном зразка (п. 11 Порядку).

Перед початком ревізії посадові особи
контролюючого органу та залучені
спеціалісти повинні під розписку на
примірнику контролюючого органу
видати керівнику об'єкта контролю чи
його заступнику направлення та копію
рішення суду (у разі проведення
позапланової виїзної ревізії за
рішенням суду). Якщо керівник об'єкта
контролю чи його заступник
відмовляється від підпису, але не
заперечує проти проведення ревізії,
про це зазначається у вступній частині
акта ревізії (п. 12 Порядку).

У разі продовження строку планової або
позапланової виїзної ревізії в межах
визначеної Законом тривалості
посадові особи контролюючого органу та
залучені спеціалісти зобов'язані
пред'явити керівнику об'єкта контролю
чи його заступнику направлення з
продовженим строком проведення
ревізії. Якщо строк планової виїзної
ревізії чи строк позапланової виїзної
ревізії, яка проводиться за рішенням
суду, продовжений понад визначену
Законом тривалість, посадові особи
контролюючого органу зобов'язані
пред'явити керівнику об'єкта контролю
також копію відповідного рішення суду
(п. 13 Порядку).

Суд не бере до уваги покликання
позивача на недотримання 10-денного
терміну від повідомлення про ревізію
до початку її проведення, оскільки, зі
слів самого представника позивача,
лист ДФІ від 25.09.2013 року про проведення
планової ревізії з 04.10.2013 року отримано
позивачем 27.09.2013 року, однак ревізію
фактично розпочато 09.10.2013 року. Таким
чином, 10-денний термін від повідомлення
про ревізію до початку її фактичного
проведення відповідачем витримано.

Відповідно до п. 7 Порядку в ході
підготовки до ревізії завідувачем
сектору інспектування у Городоцькому
районі Львівської об'єднаної ДФІ
складено у двох примірниках програму
ревізії, в якій визначено найменування
об'єкта контролю, тему, період та
питання, що підлягають ревізії
відповідно до компетенції ДФІ. Дана
програма затверджена в.о. начальника
Львівської об'єднаної ДФІ та з нею
ознайомлено директора підприємства
/Т.ІІ а.с.170/.

Робочий план ревізії затверджений
начальником Львівської об'єднаної ДФІ
16.10.2013 року /Т.ІІІ а.с.3-16/. Зміни ж до
робочого плану затверджено
начальником Львівської об'єднаної ДФІ
20.12.2013 року /Т.ІІІ а.с.17-30/.

З пояснень представника відповідача
судом встановлено, що зміни були
внесені лише до плану ревізії, до
програми ж ревізії зміни не вносилися,
а тому керівника підприємства під
розписку про це не повідомлялося.

Під час ревізії виникла необхідність у
зупиненні ревізії у зв'язку з
проведенням зустрічних звірок у
виконавців робіт та надавачів послуг з
метою документального підтвердження
виду, обсягу і якості операцій з
об'єктом ревізії /Т.ІІІ а.с.1/.

Також, завідувачем сектору
інспектування у Городоцькому районі
подано до Львівської об'єднаної ДФІ
доповідну записку з проханням
продовжити термін дії направлення № 342
та № 353 на проведення ревізії /Т.ІІІ
а.с.2/.

Начальник Львівської об'єднаної ДФІ
листом № 19-15/2778 від 10.12.2013 року
повідомив КП "Городоцьке ВКГ" про
поновлення планової ревізії з 16.12.2013
року по 31.12.2013 року, яку було зупинено з
04.11.2013 року /Т.І а.с.16, Т.ІІ а.с.206/.

Залучення під час ревізії нових
інспекторів представник відповідача
пояснив внесенням змін до плану
ревізії та необхідністю залучення до
ревізії додаткових фінансових
інспекторів та інспекторів з питань
будівництва.

Оскільки нові фінансової інспектори
залучалися уже під час проведення
контрольного заходу, відповідні
направлення були пред'явлені після
початку ревізії але до вступу
відповідних інспекторів у процес
проведення контрольного заходу /Т.І
а.с.18-21/.

Щодо покликань позивача на
неознайомлення його з актами
зустрічних звірок суд зауважує, що
матеріали зустрічних звірок містяться
у додатках 36-38 до акту ревізії, про що
зазначено на стор. 40 даного акту /Т.І
а.с.87/, тому жодних проблем пов'язаних з
ознайомленням з відповідними
документами суд не бачить.

За змістом ч. 1 ст. 13 Закону № 2939-XII дії
або бездіяльність службових осіб
державної контрольно-ревізійної
служби можуть бути оскаржені в
судовому або адміністративному
порядку.

Диспозиція цієї статті передбачає
оскарження дій службової особи, які
пов'язані з порушенням порядку
проведення перевірки (ревізії),
наприклад із порушенням трудового
розпорядку такою особою під час
проведення ревізії; дій, які полягають
у перевищенні повноважень службовою
особою щодо обмеження прав у
можливості ознайомлення з
результатами контрольного заходу,
(ревізії); дій щодо проведення ревізії
без установлених законом підстав
та/або з порушенням чинного
законодавства тощо.

Обов'язковою ознакою дій суб'єкта
владних повноважень, які можуть бути
оскаржені до суду, є те, що вони
безпосередньо породжують певні
правові наслідки для суб'єктів
відповідних правовідносин і мають
обов'язковий характер. Висновки,
викладені у акті, не породжують
обов'язкових юридичних наслідків.

Отже, предметом оскарження відповідно
до ст. 13 Закону № 2939-XII є дії чи
бездіяльність службових осіб, якщо
вони обмежують чи порушують права,
свободи чи законні інтереси особи.

Представник відповідача обґрунтував
дії працівників ДФІ щодо підготовки та
проведення ревізії, на противагу чому
представник позивача не зміг пояснити
суду які права чи інтереси порушені
відповідачем пов'язані з підготовкою і
проведенням такої ревізії.

З врахуванням встановлених фактичних
обставин, положення ст. 11 Закону №
2939-ХІІ, що передбачає право недопущення
до проведення ревізії у разі ненадання
документів посадовим особам
підконтрольних органів або їх надання
з порушенням вимог, суд дійшов висновку
про відмову у задоволенні позовних
вимог в частині визнання протиправними
дій ДФІ щодо організації та проведення
ревізії.

Стосовно вимоги за результатами
ревізії Львівської об'єднаної
державної фінансової інспекції про
стягнення зайво виплачених доплат за
розширення зони обслуговування з осіб,
які їх отримали безпідставно, в порядку
та розмірах, встановлених ст. ст. 127, 136
Кодексу законів про працю України, в
сумі 96156,69 грн., та в частині проведення
перерахунку щодо суми єдиного
соціального внеску та зарахування в
рахунок майбутніх платежів зайво
сплачених коштів в сумі 35736,92 грн.
(всього на суму 131893,61 грн.) суд враховує
наступне.

З матеріалів справи судом встановлено,
що за результатами проведеної ревізії
ДФІ виявлено порушення, зокрема, у
сфері формування витрат операційної
діяльності за економічними елементами
витрат, допущені щодо працівників
підприємства: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13

Щодо працівника ОСОБА_4 судом
встановлено наступне.

Відповідно до акту ревізії директору
підприємству ОСОБА_4 на підставі наказу
директора підприємства (ОСОБА_4) № 56-од
від 03.08.2012 року виплачено грошову
винагороду при виході на пенсію в
розмірі 2300,00 грн. та нараховано єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 193,43 грн.
Згаданий наказ не погоджений
уповноваженим органом управління та
власником підприємства - Городоцькою
міською радою /Т.І а.с.69-70/.

Представник позивача стверджує, що
надання одноразової грошової допомоги
при виході на пенсію ОСОБА_4 ухвалила
рада трудового колективу підприємства,
згідно з положеннями Колективного
договору, який затверджений Власником -
рішенням виконавчого комітету
Городоцької міської ради № 222 від 19.04.2007
року. Тобто, на переконання позивача,
власник надав повноваження згідно з
умовами колективного договору раді
трудового колективу щодо надання
одноразової грошової допомоги при
виході на пенсію по віку працівникам КП
"Городоцьке ВКГ".

Суд зважає на такі покликання позивача,
однак враховує наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 21 Кодексу законів про
працю України № 322-VIII від 10.12.1971 р. (у
редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) особливою
формою трудового договору є контракт, в
якому строк його дії, права, обов'язки і
відповідальність сторін (в тому числі
матеріальна), умови матеріального
забезпечення і організації праці
працівника, умови розірвання договору,
в тому числі дострокового, можуть
встановлюватися угодою сторін. Сфера
застосування контракту визначається
законами України.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про
оплату праці» № 108/95-ВР від 24.03.1995 р.
оплата праці за контрактом
визначається за угодою сторін на
підставі чинного законодавства, умов
колективного договору і пов'язана з
виконанням умов контракту.

Відповідно до п. 5.18 Колективного
договору, затвердженого загальними
зборами трудового колективу КП
"Городоцьке ВКГ" 20.03.2007 року та
зареєстрованого за рішенням
виконавчого комітету Городоцької
міської ради за № 222 від 19.04.2007 року,
адміністрація зобов'язується
виплачувати інші соціальні та
компенсаційні виплати, що передбачені
на ці цілі в затратах на надання послуг
по водопостачанню та водовідведенню за
рахунок коштів підприємства, зокрема,
одноразову винагороду працівникам у
зв'язку з виходом працівників на
пенсію, згідно з Положенням (додаток №
8) /Т.І а.с.32/.

Згідно з п. 1 Положення про виплату
одноразової винагороди працівникам за
багаторічну працю при виході на пенсію
за рахунок коштів підприємства від
09.04.2007 року (додаток № 8), виплачувати
одноразову матеріальну допомогу в сумі
середньомісячного заробітку
працівникам, які виходять на пенсію за
віком: чоловіки - 60 років; чоловіки - 55
років (з шкідливими умовами праці);
жінки - 55 років; жінки - 50 років (з
шкідливими умовами праці) /Т.І а.с.40/.

За умовами Контракту № 1 від 10.02.2012 року
укладеного між Городоцькою міською
радою з однієї сторони та ОСОБА_4 з
другої сторони, ОСОБА_4, прийнятий на
посаду директора КП "Городоцьке ВКГ". У
разі виходу на пенсію керівнику може
бути виплачено грошову допомогу у
розмірі не більше 5 посадових окладів
за рішенням сесії (п. 3.1 Контракту) /Т.І
а.с.22-24/.

Таким чином, умовами контракту прямо
передбачено погодження виплати
грошової допомоги керівнику при виході
на пенсію з Городоцькою міською радою.
Відтак, суд вважає помилковими
твердження позивача про те, що за
умовами колективного договору КП
"Городоцьке ВКГ" рада трудового
колективу отримала право визначати
виплату грошової допомоги самостійно
без погодження з Власником
підприємства. Суд звертає увагу
позивача, що контракт укладено між
позивачем і Радою, а колективний
договір погоджувався виконавчим
комітетом ради, що виключає можливість
змін колективним договором умов
застосування контракту.

З врахуванням встановлених обставин,
вимога ДФІ про стягнення зайво
виплачених доплат коштів, в порядку та
розмірах, встановлених ст. ст. 127, 136
Кодексу законів про працю України, в
сумі 2300,00 грн., та в частині проведення
перерахунку щодо суми єдиного
соціального внеску та зарахування в
рахунок майбутніх платежів зайво
сплачених коштів в сумі 193,43 грн. є
законною та обґрунтованою.

Щодо працівників ОСОБА_5, ОСОБА_6 судом
встановлено наступне.

В акті ревізії зафіксовано та
неоспорюється позивачем, що інспектору
відділу кадрів ОСОБА_5 згідно з
наказами від 29.06.2012 року № 50-од, від
09.01.2013 року № 4-од встановлено доплату 35%
тарифної ставки (посадового окладу) за
розширення зони обслуговування та
інженеру з охорони праці ОСОБА_6 згідно
з наказами по підприємству від 05.01.2011 р.
№ 2-од, від 10.01.2012 року № 4-од, від 29.06.2012
року № 50-од, від 09.01.2013 року № 4-од, від
01.03.2013 року № 12-од встановлювати
доплати в розмірах 10% (з січня 2011 року по
березень 2012 року) та 25% (з липня 2012 року
по вересень 2013 року) тарифної ставки
(посадового окладу) за розширення зони
обслуговування /Т.І а.с.70-71/.

Оскільки нормативна чисельність
працівників за посадами "Інспектор
відділу кадрів" та "Інженер з охорони
праці" згідно з штатним розписом
підприємства визначена в кількості по
одній штатній одиниці, вакантні посади
і фактична економія за тарифною
ставкою (посадовим окладом) "Інспектор
відділу кадрів" та "Інженер з охорони
праці" відсутні, ДФІ вважає, що таким
чином інспектору відділу кадрів ОСОБА_5
та інженеру з охорони праці ОСОБА_6
зайво нараховано та виплачено
заробітної плати за ревізійний період
на загальну суму 11051,51 грн., та як
наслідок зайво нараховано єдиного
внеску на загальнообов'язкове
страхування в сумі 4185,18 грн. /Т.І а.с.115-116/

Слід врахувати, що в Україні
продовжують діяти норми постанови Ради
Міністрів СРСР "Про порядок і умови
суміщення професій (посад)" від 04.12.1981
року № 1145 та Інструкції щодо
застосування постанови Ради Міністрів
СРСР від 04.12.1981 року № 1145 "Про порядок і
умови суміщення професій (посад)",
затвердженої Державним комітетом СРСР
з праці і соціальних питань,
Міністерством фінансів СРСР,
Всесоюзною Центральною радою
професійних спілок 14 травня 1982 року за
№ 53-ВЛ, лише в частині щодо визначення
понять суміщення професій (посад),
розширення зони обслуговування і
збільшення обсягу робіт, виконання
обов'язків тимчасово відсутнього
працівника, а також необхідності
видання наказу про доручення
працівникові виконання додаткових
обов'язків у порядку суміщення
професій (посад), розширення зони
обслуговування, збільшення обсягу
робіт та виконання обов'язків
відсутнього працівника.

Під розширенням зони обслуговування
або збільшенням обсягу виконуваної
роботи слід розуміти виконання
працівником разом зі своєю основою
роботою, обумовленою трудовим
договором, додаткового обсягу роботи
за тією самою професією або посадою.
Якщо при сумісності професій або посад
працівник повинен виконувати
додатковий обсяг роботи за кількома
спеціальностями або посадами
передбаченими штатним розписом, то при
розширенні зони обслуговування або
збільшення обсягу виконуваної роботи
працівник виконує додатковий обсяг
роботи в межах однієї професії або
посади. Розмір доплати визначається
наявністю економії фонду заробітної
плати за тарифною ставкою і окладом
суміщуваної посади працівників,
економії за тарифними ставками і
окладами, які могли б виплачуватися за
умови дотримання нормативної
чисельності працівників.

Таким чином, обов'язковою умовою
встановлення працівникам зазначених
доплат має бути економія фонду оплати
праці, яка, у свою чергу, може бути
обрахована лише за наявності у
штатному розписі відповідної посади.
При цьому доплата за розширення зони
обслуговування може встановлюватися
працівникам за умови, що ці посади
вакантні. За відсутності вакансії
встановлення доплати за розширення
зони обслуговування неправомірне,
оскільки немає ні відповідних тарифних
ставок і окладів, ні економії
розрахованої за ставками (окладами).

Представник позивача надав суду штатні
розписи КП "Городоцьке ВКГ" за період у
який вказаним працівникам
здійснювалася доплата за розширення
зони обслуговування, з яких судом
встановлено, що на підприємстві
нормативна чисельність працівників за
посадами "Інспектор відділу кадрів" та
"Інженер з охорони праці" визначена в
кількості по одній штатній одиниці /Т.І
а.с.164-214/. Отже, вакантні посади і
фактична економія за тарифною ставкою
(посадовим окладом) "Інспектор відділу
кадрів" та "Інженер з охорони праці",
наявність яких є обов'язковою умовою
для встановлення доплати за розширення
зони обслуговування, відсутні.

Суд зважає на покликання позивача про
виконання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 додаткового
обсягу робіт за посадою
інженера-енергетика, однак зауважує, що
такі обов'язки є поза межами посад
"Інспектор відділу кадрів" та "Інженер з
охорони праці", відтак, доплата за
розширення зони обслуговування
встановлена неправомірно.

З врахуванням встановлених обставин,
вимога ДФІ про стягнення зайво
виплачених доплат коштів, в порядку та
розмірах, встановлених ст. ст. 127, 136
Кодексу законів про працю України, в
сумі 11051,51 грн., та в частині проведення
перерахунку щодо суми єдиного
соціального внеску та зарахування в
рахунок майбутніх платежів зайво
сплачених коштів в сумі 4185,18 грн. є
законною та обґрунтованою.

Щодо працівників ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10 судом встановлено наступне.

В акті ревізії зафіксовано, що
інженеру-програмісту ОСОБА_8 згідно з
наказами по підприємству від 05.01.2011
року № 02-од, від 10.01.2012 року № 4-од, від
09.01.2013 року № 4-од встановлювалися
доплати в розмірі 50% тарифної ставки
(посадового окладу) за розширення зони
обслуговування,
електрогазозварювальнику ОСОБА_9
згідно з наказами по підприємству від
04.10.2012 року № 67-од, від 09.01.2013 року № 4-од,
від 01.03.2013 року № 12-од встановлювалися
доплати в розмірі 40% (з жовтня 2012 року по
лютий 2013 року) та 50% (з березня по
вересень 2013 року) тарифної ставки
(посадового окладу) за розширення зони
обслуговування, електрозварювальнику
ОСОБА_10 згідно з наказами по
підприємству від 10.01.2012 року № 4-од, від
16.02.2012 року № 15-од встановлювалися
доплати в розмірі 20% тарифної ставки
(посадового окладу) за розширення зони
обслуговування /Т.І а.с.72-73/.

Представник позивача надав суду штатні
розписи КП "Городоцьке ВКГ" за період у
який вказаним працівникам
здійснювалася доплата за розширення
зони обслуговування, з яких судом
встановлено, що на підприємстві
нормативна чисельність працівників за
посадами: "Інженер-програміст",
"Електрогазозварювальник" та
"Електрозварювальник" згідно з штатним
розписом підприємства визначена в
кількості по одній штатній одиниці,
вакантні посади і фактична економія
заробітної плати за тарифними ставками
(посадовими окладами)
"Інженер-програміст",
"Електрогазозварювальник" та
"Електрозварювальник" відсутні
(наказом по підприємству від 16.02.2012 року
№ 15-од одну штатну посаду
«Електрозварювальник» скорочено після
штатного розпису на 2012 рік /Т.І а.с.164-214/.

Отже, вакантні посади і фактична
економія за тарифною ставкою
(посадовим окладом):
"Інженер-програміст",
"Електрогазозварювальник" та
"Електрозварювальник", наявність яких є
обов'язковою умовою для встановлення
доплати за розширення зони
обслуговування, відсутні.

Суд зважає на покликання позивача про
виконання ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10
великого обсягу робіт за іншими
посадами, однак зауважує, що такі
обов'язки є поза межами посад
"Інженер-програміст",
"Електрогазозварювальник" та
"Електрозварювальник", відтак, доплата
за розширення зони обслуговування
встановлена неправомірно.

З врахуванням встановлених обставин,
вимога ДФІ про стягнення зайво
виплачених доплат коштів, в порядку та
розмірах, встановлених ст. ст. 127, 136
Кодексу законів про працю України, в
сумі 35662,49 грн., та в частині проведення
перерахунку щодо суми єдиного
соціального внеску та зарахування в
рахунок майбутніх платежів зайво
сплачених коштів в сумі 13505,38 грн. є
законною та обґрунтованою.

Щодо працівників ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13 судом встановлено наступне.

В акті ревізії зафіксовано, що водію
службового легкового автомобіля ЗАЗ
"Таврія" ОСОБА_11 згідно з наказами по
підприємству від 05.01.2011 року № 2-од, від
10.01.2012 року № 4-од, від 09.01.2013 року № 4-од,
від 01.03.2013 року № 12-од встановлювалися
доплати в розмірі 50% (з січня 2011 року по
лютий 2013 року) та 35% (з березня 2013 року по
вересень 2013 року) тарифної ставки
(посадового окладу) за розширення зони
обслуговування, водію автомобіля ГАЗ-53
ОСОБА_12 згідно з наказами по
підприємству від 05.01.2011 року № 2-од, від
10.01.2012 року № 4-од, від 09.01.2013 року № 4-од,
від 01.03.2013 року № 12-од встановлювалися
доплати в розмірі 50% (з січня 2011 року по
березень 2013 року) та 45% (з березня 2013
року по травень 2013 року) тарифної
ставки (посадового окладу) за
розширення зони обслуговування, водію
автомобіля ЗІЛ-131 ОСОБА_13 згідно з
наказами по підприємству від 05.01.2011
року № 2-од, від 10.01.2012 року № 4-од, від
03.05.2012 року № 39-од встановлювалися
доплати в розмірі 30% (з січня 2011 року по
лютий 2012 року) та 15% (з травня 2012 року по
серпень 2012 року) тарифної ставки
(посадового окладу) за розширення зони
обслуговування /Т.І а.с.73-74/.

Представник позивача надав суду штатні
розписи КП "Городоцьке ВКГ" за період у
який вказаним працівникам
здійснювалася доплата за розширення
зони обслуговування, з яких судом
встановлено, що на підприємстві
нормативна чисельність водіїв у
кількості 5,5 штатних одиниць /Т.І
а.с.164-214/.

Суд не бере до уваги покликання
представника відповідача на наявність
на підприємстві лише однієї штатної
одиниці водія легкового автомобіля,
оскільки посада "водій автомобіля
"Таврія"" теж відноситься до професії
водій, а відповідно до Інструкції щодо
застосування постанови Ради Міністрів
СРСР від 04.12.1981 року № 1145 "Про порядок і
умови суміщення професій (посад)",
доплата при розширенні зони
обслуговування або збільшення обсягу
виконуваної роботи встановлюється в
межах однієї професії або посади,
даному випадку професії "водій". Таким
чином, деталізація у штатному розписі
підприємства професії "водій" не
забороняє здійснювати доплату за умови
розширення зони обслуговування у разі
передбачених штатним розписом
вакансій. Крім того, суд не бачить
труднощів у керуванні водієм легкового
автомобіля також і вантажним
автомобілем за умови наявності у
посвідченні водія відповідної
категорії та фізичних можливостей (не
одночасно), у зв'язку з виробничими
потребами.

З врахуванням встановлених обставин,
суд дійшов висновку про
необґрунтованість вимоги ДФІ про
стягнення зайво виплачених доплат
коштів, в порядку та розмірах,
встановлених ст. ст. 127, 136 Кодексу
законів про працю України, в сумі 34579,00
грн., та в частині проведення
перерахунку щодо суми єдиного
соціального внеску та зарахування в
рахунок майбутніх платежів зайво
сплачених коштів в сумі 13095,06 грн.

Щодо працівника ОСОБА_7 судом
встановлено наступне.

В акті ревізії зафіксовано, що
начальнику відділу збуту ОСОБА_7 згідно
з наказом по підприємству від 09.01.2013
року № 4-од встановлювалися доплати у
2013 році в розмірі 50% тарифної ставки
(посадового окладу) за розширення зони
обслуговування /Т.І а.с.72/.

Наказом по підприємству № 15-од від
16.02.2012 року ОСОБА_7 прийнято на роботу на
посаду начальника відділу збуту за
сумісництвом з неповним робочим днем (4
год.) з 16.02.2012 року з оплатою праці
пропорційно відпрацьованому часу з
посадовим окладом 1901,95 грн. на місяць.
Цим же наказом ОСОБА_7 встановлено
доплату за розширену зону
обслуговування /Т.І а.с.129-130/.

Відповідач стверджує, що ОСОБА_7
доплата за розширення зони
обслуговування проводилася
безпідставно, оскільки штатним
розписом підприємства передбачена
лише одна посада: "Начальник відділу
збуту", яку обіймав ОСОБА_7 вакансії не
було і відповідно відсутня фактична
економія заробітної плати за тарифними
ставками (посадовими окладами).

Дійсно, згідно з штатними розписами КП
"Городоцьке ВКГ" за період у який
вказаним працівникам здійснювалася
доплата за розширення зони
обслуговування, на підприємстві
нормативна чисельність працівників за
посадою: "Начальник відділу збуту"
визначена в кількості одна штатна
одиниця /Т.І а.с.164-214/.

Однак, відповідач не взяв до уваги, що
ОСОБА_7 прийнятий на роботу на 0,5 ставки
на посаду начальника відділу збуту, а у
штатному розписі підприємства посада
"Начальника відділу збуту" визначена в
кількості одна штатна одиниця. Тобто,
як стверджує представник позивача,
ОСОБА_7 будучи прийнятим на роботу на 0,5
ставки фактично виконував обсяг роботи
передбачений у штатному розписі на
цілу штатну одиницю. Таким чином,
доплата 50% від ставки ОСОБА_7
здійснювалася в результаті економії
заробітної плати в межах однієї
штатної одиниці, що на думку суду
діючим трудовим законодавством не
заборонено.

З врахуванням встановлених обставин,
суд дійшов висновку про
необґрунтованість вимоги ДФІ про
стягнення зайво виплачених доплат
коштів, в порядку та розмірах,
встановлених ст. ст. 127, 136 Кодексу
законів про працю України, в сумі 12563,69
грн., та в частині проведення
перерахунку щодо суми єдиного
соціального внеску та зарахування в
рахунок майбутніх платежів зайво
сплачених коштів в сумі 4757,87 грн.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України
встановлено обов'язок органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування, їх посадових осіб
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Оскільки у даній справі оспорюється
рішення прийняте відповідачем,
суб'єктом владних повноважень, суд
відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС
України, перевіряє чи прийняте
(вчинене) воно: 1) на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Обставини справи свідчать, що
відповідні положення відповідачем
дотримані не були, що в свою чергу
зумовило необхідність звернення
позивача за захистом свого порушеного
права до суду.

Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 162
КАС України при вирішенні справи по
суті суд може задовольнити
адміністративний позов повністю або
частково чи відмовити в його
задоволенні повністю або частково. У
разі задоволення адміністративного
позову суд може прийняти постанову про:

1) визнання протиправними рішення
суб'єкта владних повноважень чи
окремих його положень, дій чи
бездіяльності і про скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень, про поворот виконання
цього рішення чи окремих його положень
із зазначенням способу його
здійснення;

2) зобов'язання відповідача вчинити
певні дії;

3) зобов'язання відповідача утриматися
від вчинення певних дій;

4) стягнення з відповідача коштів;

5) тимчасову заборону (зупинення)
окремих видів або всієї діяльності
об'єднання громадян;

6) примусовий розпуск (ліквідацію)
об'єднання громадян;

7) примусове видворення іноземця чи
особи без громадянства за межі України;

8) визнання наявності чи відсутності
компетенції (повноважень) суб'єкта
владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б
гарантувала дотримання і захист прав,
свобод, інтересів людини і громадянина,
інших суб'єктів у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку суб'єктів владних
повноважень.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

З врахуванням встановлених у справі
обставин, у співставленні з позовними
вимогами, суд вважає належним способом
захисту прав та інтересів позивача
визнання протиправною та скасування
вимоги Львівської об'єднаної державної
фінансової інспекції, викладену в
листі № 19-15/136 від 22.01.2014 року, в частині
стягнення зайво виплачених доплат за
розширення зони обслуговування з осіб,
які їх отримали безпідставно, в порядку
та розмірах, встановлених ст. ст. 127, 136
Кодексу законів про працю України, в
сумі 47142,69 грн., та в частині проведення
перерахунку щодо суми єдиного
соціального внеску та зарахування в
рахунок майбутніх платежів зайво
сплачених коштів в сумі 17852,93 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
слід відмовити за їх безпідставністю.

Згідно з ч. 3 ст. 94 КАС України якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

До матеріалів адміністративної справи
долучено платіжне доручення № 210 від
12.03.2014 року, відповідно до якого
позивачем сплачено судовий збір за
подання позову до Львівського
окружного адміністративного суду в
сумі 73,08 грн. /Т.І а.с.11/. З врахуванням
відмови у задоволенні однієї позовної
вимоги та часткового задоволення
іншої, поверненню позивачу підлягає
судовий збір в сумі 18,27 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 17-20, 50, 69-72, 86, 94, 138,
158-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :

1. Адміністративний позов
задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та
скасувати вимогу Львівської об'єднаної
державної фінансової інспекції,
викладену в листі № 19-15/136 від 22.01.2014
року, в частині стягнення зайво
виплачених доплат за розширення зони
обслуговування з осіб, які їх отримали
безпідставно, в порядку та розмірах,
встановлених ст. ст. 127, 136 Кодексу
законів про працю України, в сумі 47142,69
грн., та в частині проведення
перерахунку щодо суми єдиного
соціального внеску та зарахування в
рахунок майбутніх платежів зайво
сплачених коштів в сумі 17852,93 грн.

3. В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

4. Стягнути з Державного бюджету
України на користь Комунального
підприємства «Городоцьке
водопровідно-каналізаційне
господарство» (81500, Львівська область,
м. Городок, вул. Чорновола, 2; ) судовий збір пропорційно до
задоволених позовних вимог в сумі 18,27
грн.

Постанова може бути оскаржена, згідно
зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з
дня її проголошення чи отримання копії
постанови, шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Львівський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом 10 днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили,
згідно зі ст. 254 КАС України, після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку не було подано. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після повернення апеляційної
скарги, відмови у відкритті
апеляційного провадження або набрання
законної сили рішенням за наслідками
апеляційного провадження. Якщо строк
апеляційного оскарження буде
поновлено, то вважається, що постанова
суду не набрала законної сили.

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складено та
підписано о 17.00 год. 22.09.2014 року.

Суддя
Кравців О.Р.