Справа № 815/8562/13-а
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2014-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/8562/13-а

Категорія: 3.6 Головуючий в 1 інстанції:
Балан Я. В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Шевчук О.А. та
Федусика А.Г.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Одесі апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю "САВ-ДІСТРИБЬЮШН" на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 12.03.2014 року
по справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"САВ-ДІСТРИБЬЮШН" до Інспекції з питань
захисту прав споживачів в Одеській
області про визнання незаконним та
скасування наказу, припису, постанови, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "САВ-ДІСТРИБЬЮШН"
звернулось до суду з позовом до
Інспекції з питань захисту прав
споживачів в Одеській області про
визнання незаконним та скасування
наказу, припису, постанови.

В обґрунтування позовних вимог
зазначалося, що дії відповідача щодо
прийняття наказу № 663-од від
07.11.2013 року на проведення позапланової
перевірки та самого факту проведення
перевірки з питань дотримання
законодавства про захист прав
споживачів, якості продукції,
додержання обов'язкових вимог щодо
безпеки продукції, а також додержання
правил торгівлі на надання послуг при
торгівлі непродовольчими товарами, а
також винесення припису № 001820 від
09.11.2013 року, прийнятого на підставі акту
№ 001820 та постанови № 663 від 27.11.2013 року є
такими, що суперечать чинному
законодавству України, оскільки наказ
про проведення перевірки прийнято за
відсутності підстав для її проведення
та з порушенням ч. 1 ст. 6 Закону України
«Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності», а відтак,
усі дії відповідача щодо подальшого
проведення перевірки та винесення за
наслідками її проведення припису є
незаконними, а припис таким, що
підлягає скасуванню.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 12.03.2014 року
в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим по
справі судовим рішенням, Товариство з
обмеженою відповідальністю
"САВ-ДІСТРИБЬЮШН" в апеляційній скарзі
зазначає про невідповідність
висновків суду обставинам справи. При
цьому апелянт вважає, що судом допущено
порушення матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи по
суті. У зв'язку з чим в апеляційній
скарзі ставиться питання про
скасування постанови суду першої
інстанції і винесення нової постанови
із задоволенням позову.

Оскільки сторони були належним чином
повідомлені про дату, час та місце
судового засідання, що підтверджується
наявними в матеріалах справи
повідомленнями про вручення почтових
відправлень, однак в судове засідання
вони не з'явилися, поважність своєї
неявки суду не повідомили, тому
апеляційний розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження відповідно до вимог ст.197
КАС України за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку
про наявність правових підстав для її
задоволення.

Так, відповідно до частини другої
статті 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Пунктом 2 ч.1 ст.26 Закону України "Про
захист прав споживачів" встановлено, що
спеціально уповноважений центральний
орган виконавчої влади у сфері захисту
прав споживачів та його територіальні
органи в областях, містах Києві та
Севастополі, а на території Автономної
Республіки Крим - орган виконавчої
влади Автономної Республіки Крим у
сфері захисту прав споживачів
здійснюють державний контроль за
додержанням законодавства про захист
прав споживачів, забезпечують
реалізацію державної політики щодо
захисту прав споживачів і мають право
перевіряти у суб'єктів господарювання
сфери торгівлі і послуг, у тому числі
ресторанного господарства, якість
продукції, додержання обов'язкових
вимог щодо безпеки продукції, а також
додержання правил торгівлі та надання
послуг; безперешкодно відвідувати та
обстежувати відповідно до
законодавства будь-які виробничі,
складські, торговельні та інші
приміщення цих суб'єктів.

Відповідно до положень ст.3 Закону
України "Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності" (далі Закон)
державний нагляд (контроль)
здійснюється за принципами рівності
прав і законних інтересів усіх
суб'єктів господарювання; гарантування
прав суб'єкту господарювання;
об'єктивності та неупередженості
здійснення державного нагляду
(контролю); наявності підстав,
визначених законом, для здійснення
державного нагляду (контролю).

Статтею 6 Закону регламентовано
порядок здійснення позапланових
заходів зі здійснення державного
нагляду (контролю). Так, частиною 1
встановлено, що підставами для
здійснення позапланових заходів є:

- подання суб'єктом господарювання
письмової заяви до відповідного органу
державного нагляду (контролю) про
здійснення заходу державного нагляду
(контролю) за його бажанням;

- виявлення та підтвердження
недостовірності даних, заявлених у
документах обов'язкової звітності,
поданих суб'єктом господарювання;

- перевірка виконання суб'єктом
господарювання приписів, розпоряджень
або інших розпорядчих документів щодо
усунення порушень вимог законодавства,
виданих за результатами проведення
планових заходів органом державного
нагляду (контролю);

- неподання у встановлений термін
суб'єктом господарювання документів
обов'язкової звітності без поважних
причин, а також письмових пояснень про
причини, які перешкоджали поданню
таких документів;

- настання аварії, смерті потерпілого
внаслідок нещасного випадку або
професійного захворювання, що було
пов'язано з діяльністю суб'єкта
господарювання.

Також, положення ч.1 ст.6 Закону
передбачають проведення позапланових
заходів при наявності звернення
фізичних та юридичних осіб про
порушення суб'єктом господарювання
вимог законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що на
підставі наказу відповідача № 663-од від
07.11.2013 року «Про проведення
позапланових перевірок», направлення
на проведення перевірки № 1399 від 08.11.2013
року, за згодою Держспоживінспекції
України та звернення народного
депутата України Бойко В.Б., службовими
особами відповідача проведено
позапланову виїзну перевірку
дотримання вимог законодавства про
захист прав споживачів магазину
«Фокстрот» ТОВ «САВ-ДІСТРИБЬЮШН» (м.
Одеса, проспект Академіка Глушка, 19)
(а.с.10,11).

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України
"Про статус народного депутата України"
народний депутат України (далі -
народний депутат) є обраний відповідно
до Закону України "Про вибори народних
депутатів України" представник
Українського народу у Верховній Раді
України і уповноважений ним протягом
строку депутатських повноважень
здійснювати повноваження, передбачені
Конституцією України та законами
України.

Положеннями ст.16 вказаного закону
встановлено, що народний депутат має
право на депутатське звернення до
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування, їх посадових
осіб, керівників підприємств, установ і
організацій, незалежно від форм
власності та підпорядкування,
об'єднань громадян з питань, пов'язаних
з депутатською діяльністю, і брати
участь у розгляді порушених ним питань.

Депутатське звернення - викладена в
письмовій формі пропозиція народного
депутата, звернена до органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування, їх посадових осіб,
керівників підприємств, установ і
організацій, об'єднань громадян
здійснити певні дії, дати офіційне
роз'яснення чи викласти позицію з
питань, віднесених до їх компетенції.

Пунктом 4.1 Рішення Конституційного
суду України справа № 1-6/2003 від 05
березня 2003 року № 5-рп/2003 надано
тлумачення депутатському зверненню,
яким визначено, що депутатське
звернення - це викладена у письмовій
формі пропозиція народного депутата
України зазначеним вище адресатам
здійснити певні дії, дати офіційне
роз'яснення чи викласти позицію з
питань, віднесених до їх компетенції
(абзац другий частини першої статті 16
Закону України "Про статус народного
депутата України"). За своїм змістом
депутатське звернення не має
імперативного характеру і заявляється
народними депутатами України
самостійно. Такі звернення можуть бути
зумовлені скаргами та заявами
виборців, а також стосуватися інших
питань депутатської діяльності, які
ініціюються народним депутатом
України.

Отже, з аналізу наведених норм
законодавства випливає, що депутатське
звернення є письмовою пропозицією
особи, яка виконує функції
представника Українського народу до
відповідних суб'єктів та органів, яке
подається з метою, зокрема, отримання
інформації, спонукання до певних дій,
тощо.

Аналізуючи положення ч.1 ст.6 Закону,
згідно яких позапланові заходи
проводяться при наявності звернення
фізичних та юридичних осіб про
порушення суб'єктом господарювання
вимог законодавства, та ч.2 ст.6 Закону,
відповідно до якої проведення
позапланових заходів з інших підстав,
крім передбачених цією статтею (ст.6
Закону), забороняється, якщо інше не
передбачається законом або
міжнародним договором України, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, та приймаючи
до уваги сутність такого поняття як
депутатське звернення, з урахуванням
позиції Конституційного суду України,
колегія суддів приходить до висновку,
що звернення фізичних та юридичних
осіб та депутатське звернення є не
тотожними та різними правовими
категоріями в контексті Закону, а тому
депутатське звернення само по собі,
тобто без наявності конкретних
звернень чи скарг фізичних та
юридичних осіб про порушення суб'єктом
господарювання вимог законодавства, не
може бути окремою та безумовною
підставою для проведення Інспекцією
позапланових заходів з перевірки
суб'єкта господарювання.

В обґрунтування правомірності
призначення та проведення перевірки
представник відповідача посилався
також на те, що спірна перевірка була
призначена в тому числі на підставі
вказівки Генеральної прокуратури
України. Народний депутат В.Б. Бойко
звернувся до Генерального прокурора
України В.П. Пшонки з депутатським
зверненням № 216-к від 11.10.2013 року з метою
вжиття заходів прокурорського
реагування для припинення порушень
прав споживачів та здійснення
перевірки торгівельної мережі
магазинів побутової техніки
«Фокстрот» на факт продажу
контрафактної продукції та
несертифікованої продукції, що
відповідає вимогам ст. 16 Закону України
«Про статус народного депутата
України». На підставі листа
Генеральної прокуратури України
№ 07/1/3-16314-13 від 21.10.2013 року та
звернення № 216-к від 11.10.2013 року,
Держспоживінспекція України доручила
територіальним органам
Держспоживінспекції України за
списком провести позапланові заходи та
повідомити про результати перевірок
Держспоживінспекцію України в термін
до 11.11.2013 року.

Однак дослідивши спірні
правовідносини,що склалися між
сторонами у справі, судова колегія не
погоджується з такими доводами
відповідача з наступних підстав.

Так, положеннями ст.20, 21 Закону "Про
прокуратуру" встановлено, що при
здійсненні прокурорського нагляду за
додержанням і застосуванням законів
прокурор має право, зокрема, вимагати
від керівників та колегіальних органів
проведення перевірок, ревізій
діяльності підпорядкованих і
підконтрольних підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, а також виділення
спеціалістів для проведення перевірок,
відомчих і позавідомчих експертиз
(п.3 ч.1 ст.20).

Дії, передбачені пунктами 3, 4 та 5
частини першої цієї статті, можуть бути
вчинені виключно під час проведення
перевірки в порядку, передбаченому
статтею 21 цього Закону.

Відповідно до ст.21 вищевказаного
Закону перевірки проводяться за
письмовими зверненнями органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування, депутатів усіх рівнів,
фізичних та юридичних осіб, а також за
власною ініціативою прокурора.

Для здійснення перевірки прокурор
приймає постанову, в якій зазначає
підстави, що свідчать про можливі
порушення законності, та обґрунтовує
необхідність вчинення дій,
передбачених пунктами 3, 4 та 5 частини
першої статті 20 цього Закону. Не
допускається проведення перевірки без
надання копії зазначеної постанови
представнику підприємства, установи,
організації незалежно від форм
власності, підпорядкованості чи
приналежності, фізичній особі -
підприємцю.

З наведеного випливає, що проведенню
перевірки за власною ініціативою
прокурора передує дотримання певної
процедури, складовою частиною якої є
прийняття прокурором відповідної
постанови та надання її копії
перевіряємій особі.

В ході розгляду справи відповідачем не
було надано доказів отримання
Інспекцією відповідної постанови
органів прокуратури щодо призначення
та проведення позапланової перевірки
ТОВ.

З урахуванням викладеного колегія
суддів приходить до висновку, що спірна
перевірка була призначена Інспекцією
не у встановленому законом порядку, без
належних підстав, а тому наказ про
проведення позапланової перевірки, як
і сама перевірка не можуть вважатися
законними.

Так, за результатами вказаної
перевірки складено акт № 001820 від 09.11.2013
року, відповідно до якого у ході
проведення позапланового виїзного
заходу з питань дотримання вимог
законодавства України про захист прав
споживачів, правил роздрібної
реалізації непродовольчих груп
товарів в магазині «Фокстрот»
встановлено реалізацію продукції
(побутова техніка згідно додатків № 7
до акту перевірки) без інформації про
дату виготовлення, найменування та
місцезнаходження виробника та без
зазначення національного знаку
відповідності, як це передбачено
Технічним регламентом безпеки
низьковольтного електричного
обладнання, затвердженого Постановою
кабінету міністрів України № 1149
від 29.10.2009 року, чим відмовлено
споживачам у надання необхідної,
доступної, достовірної та своєчасної
інформації про дату, виготовлення,
найменування та місцезнаходження
виробника та про продукцію, яка за
певних умов може бути небезпечною для
життя, здоров'я споживача та його майна,
навколишнього середовища (а.с.12-21).

Зі змісту оскаржуваної постанови
вбачається, що санкції, встановлені
ст.23 Закону України "Про захист прав
споживачів", застосовані до суб'єкта
господарювання за створення перешкод
службовим особам спеціально
уповноваженого органу виконавчої
влади у сфері захисту прав споживачів;
за невиконання припису посадових осіб
спеціально уповноваженого органу
виконавчої влади у сфері захисту прав
споживачів про усунення порушень прав
споживачів.

Так, відповідно до положень ст.15 Закону
України "Про захист прав споживачів"
споживач має право на одержання
необхідної, доступної, достовірної та
своєчасної інформації про продукцію,
що забезпечує можливість її свідомого
і компетентного вибору. Інформація
повинна бути надана споживачеві до
придбання ним товару чи замовлення
роботи (послуги). Інформація про
продукцію не вважається рекламою.

Інформація про продукцію повинна
містити: назву товару, найменування або
відтворення знака для товарів і послуг,
за якими вони реалізуються; дані про
ціну (тариф), умови та правила придбання
продукції; дату виготовлення;
відомості про умови зберігання;
гарантійні зобов'язання виробника
(виконавця); строк придатності (строк
служби) товару (наслідків роботи),
відомості про необхідні дії споживача
після їх закінчення, а також про
можливі наслідки в разі невиконання
цих дій; найменування та
місцезнаходження виробника (виконавця,
продавця) та інші відомості.

Інформація, передбачена частиною
першою цієї статті, доводиться до
відома споживачів виробником
(виконавцем, продавцем) у супровідній
документації, що додається до
продукції, на етикетці, а також у
маркуванні чи іншим способом (у
доступній наочній формі), прийнятим для
окремих видів продукції або в окремих
сферах обслуговування.

Інформація про продукцію може бути
розміщена у місцях, де вона
реалізується, а також за згодою
споживача доводитися до нього за
допомогою засобів дистанційного
зв'язку.

З наведеного вбачається, що положення
ст.15 Закону України "Про захист прав
споживачів" не містить обов'язкових
умов щодо доведення до споживачів
інформації про продукцію у певний
чітко визначений спосіб, а лише
встановлює обов'язок для суб'єкта
господарювання щодо необхідності
доведення такої інформації.

Доказів, щодо відсутності інформації
про продукцію, що реалізується
позивачем, відповідачем до суду не
надано.

Крім того, однією з підстав винесення
оскаржуваної постанови було створення
перешкод перевіряючим у проведенні
перевірки якості продукції, що є
порушенням п.8 ч.1 ст.23 Закону України
"Про захист прав споживачів".

Відповідно до п. 8 ст. 23 Закону України
"Про захист прав споживачів", у разі
порушення законодавства про захист
прав споживачів суб'єкти
господарювання сфери торговельного та
інших видів обслуговування, у тому
числі ресторанного господарства,
несуть відповідальність за створення
перешкод службовим особам
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
державного контролю за додержанням
законодавства про захист прав
споживачів, та структурного підрозділу
з питань захисту прав споживачів
органу місцевого самоврядування у
проведенні перевірки якості продукції,
а також правил торговельного та інших
видів обслуговування - у розмірі від
одного до десяти відсотків вартості
реалізованої продукції за попередній
календарний місяць, але не менше десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, а у разі, коли відповідно до
закону суб'єкт господарської
діяльності не веде обов'язковий облік
доходів і витрат, - у розмірі десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Разом з тим, відповідачем не було в
порядку ст.71 КАС України надано жодних
належних та достатніх доказів на
підтвердження вказаних обставин.

Таким чином, враховуючи, що судом
першої інстанції при вирішенні справи
порушені норми матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
справи, а також те, що висновки суду не
відповідають обставинам справи,
колегія суддів, керуючись п.п.3,4 ч.1 ст. 202
КАС України вважає необхідним
скасовуючи постанову суду першої
інстанції, прийняти нову постанову,
якою адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю "САВ-ДІСТРИБЬЮШН"
задовольнити.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС
України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"САВ-ДІСТРИБЬЮШН" - задовольнити.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 12.03.2014 року -
скасувати.

Прийняти нову постанову, якою
адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
"САВ-ДІСТРИБЬЮШН" задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати Наказ
№ 663-од від 11.11.2013 року.

Визнати незаконними дії Інспекції з
питань захисту прав споживачів в
Одеській області щодо проведення
перевірки та складення Акту № 001820 від
09.11.2013 року.

Визнати незаконним та скасувати Припис
від 09.11.2013 року № 001820.

Визнати незаконною та скасувати
Постанову про накладення стягнень № 663
від 27.11.2013 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "САВ-ДІСТРИБЬЮШН" (04119,
м. Київ, вул. Дорогожицька, буд.1, ) сплачені судові витрати в
сумі 3151 грн. 42 коп. (три тисячі сто
пятндесят одна гривня сорок дві
копійки), які складаються з судового
збору, сплаченого за вимоги
немайнового характеру за
адміністративним позовом, в сумі 68 грн.
82 коп. (шістдесят вісім гривень
вісімдесят дві копійки), судового
збору, сплаченого за вимоги майнового
характеру за адміністративним позовом,
в сумі 458 грн. 81 коп. (чотириста
п'ятдесят вісім гривень вісімдесят
одна копійка), судового збору за заяву
про забезпечення позову в сумі 114 грн. 71
коп. (сто чотирнадцять гривень сімдесят
одна копійка), судового збору,
сплаченого за вимоги немайнового
характеру за апеляційною скаргою, в
сумі 73 грн. 08 коп. (сімдесят три гривні
вісім копійок), ссудового збору,
сплаченого за вимоги майнового
характеру за апеляційною скаргою, в
сумі 2436 грн. (дві тисячі чотириста
тридцять шість гривень).

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили в порядку, встановленому
частиною 5 статті 254 КАС України, і може
бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого Адміністративного Суду
України протягом двадцяти днів після
набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя
Зуєва Л.Є.

суддя
Шевчук О.А.

суддя
Федусик А.Г.