Справа № 826/18671/13-а
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2014-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/37358/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів: головуючого
судді Юрченко В.П., суддів: Борисенко
І.В., Сіроша М.В., розглянувши в порядку
письмового провадження касаційну
скаргу Державної податкової інспекції
у Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м.Києві

на постанову Окружного
адміністративного суду м.Києва від 31
січня 2014 року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 25 червня 2014
року

у справі № 826/18671/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ілта»

до Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м.Києві

про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду м.Києва від 31
січня 2014 року, яка залишена без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 25 червня 2014
року задоволено позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ілта» до Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м.Києві, скасовано
податкове повідомлення-рішення від №
7 від 19.11.2013р., яким позивачу
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість у
розмірі 1 501 474,00грн.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій і прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення судами норм матеріального
права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Суди встановили, що посадовими особами
ДПІ проведено невиїзну документальну
перевірку Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ілта» з питань
правомірності нарахування податкових
зобов'язань та податкового кредиту з
податку на додану вартість в
результаті взаємовідносин з ТОВ
«ФЕРКО» за період з 01.09.12р. по 30.06.13р., за
результатами якої складено акт від
01.11.2013р. за № 589/26-55-22-07/14284053 в зв'язку з
порушенням п.п.198.1, п.п.198.6 ст. 198, п.п.201.4
ст. 201 Податкового кодексу України, що
призвело до завищення від'ємного
значення об'єкту оподаткування
податком на додану вартість на суму 1 501
474,00грн.

На підставі вказаного акта перевірки
податковим органом винесено податкове
повідомлення-рішення № 7 від
19.11.13р. яким позивачу зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у розмірі 1501474,00грн.

З акта перевірки вбачається, що
підставою для зменшення розміру
від'ємного значення слугували
твердження перевіряючих про порушення
позивачем положень п.п.198.1, п.п.198.6 ст. 198,
п.п.201.4 ст. 201 Податкового кодексу
України, оскільки до складу
податкового кредиту за серпень 2013 р.
безпідставно включено суму 1501474 грн.,
яка виникла внаслідок здійснення
господарських операцій позивача з ТОВ
«Ферко» у період з 01.09.2012 р. по 30.06.2013 р.
Податковий орган дійшов до такого
висновку, використавши акт перевірки
ДПІ у Шевченківському районі ГУ
Міндоходів у м.Києві від 13.09.2013 р. №
952/22-01/31681342 відповідно до висновків
якого не підтверджено взаємовідносини
ТОВ «Ферко» з його контрагентами, а
тому відповідно не підтверджуються
господарські взаємовідносини ТОВ
«Ферко» з ТОВ «Ілта».

Суд першої інстанції, з висновками
якого погодився суд апеляційної
інстанції, позовні вимоги задовольнив:
визнав протиправним і скасував
податкове повідомлення-рішення від №
7 від 19.11.2013р.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
зазначили безпідставність висновків
податкового органу, оскільки під час
перевірки та суду були надані первинні,
розрахункові та інші документи, які
повністю відповідають вимогам,
встановлених до первинних документів,
які пред'являються п. 2 ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» і за
висновками суду свідчать про
реальність операцій між позивачем і
його контрагентом та спростовують
висновки податкового органу про
порушення позивачем ст.ст. 198, 201
Податкового кодексу України.

Суд касаційної інстанції погоджується
з висновками судів, зазначаючи
наступне.

Згідно зі п.п.198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України, право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає, зокрема, у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

У відповідності до п.п. 198.6 цього
кодексу, не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу. Згідно з
пунктом 201.4 статті 201 ПК України,
податкова накладна складається у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця. Один
примірник видається покупцю, а другий
залишається у продавця. У разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді покупцю видається
оригінал, а копія залишається у
продавця.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що між позивачем та ТОВ
«ФЕРКО» укладено договори щодо надання
послуг з адміністрування парку
лізингових автомобілів, а саме: Договір
№ 1-259-1/13 від 10.10.13р. та Договір № 1-007-13/3.
Фактичне їх виконання підтверджується
актами виконаних робіт, податковими
накладними, платіжними дорученнями про
оплату послуг. З вказаних документів
вбачається, що адміністрування
здійснювалось майже 1000 одиниць
лізингового автотранспорту.

Суди попередніх інстанції правильно
прийшли до висновку про відсутність
порушень, зазначених в акті перевірки
та податковому повідомленні-рішенні.
Вказані висновки не спростовані
відповідачем.

Враховуючи встановлені обставини та
наведені вище положення Податкового
кодексу України - юридично правильним
є висновок судів першої та апеляційної
інстанції про наявність підстав для
задоволення позовних вимог.

Таким чином, Вищий адміністративний
суд України дійшов висновку про те, що
судами попередніх інстанцій належним
чином з'ясовано обставини справи та
дано їм відповідну правову оцінку.
Порушень норм матеріального та
процесуального права, які могли
призвести до зміни чи скасування
рішень суду першої та апеляційної
інстанцій не встановлено.

Якщо відсутні підстави для скасування
судового рішення, суд касаційної
інстанції відповідно до положень
статті 2201 Кодексу адміністративного
судочинства України відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення
без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 220-1, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у
м.Києві залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м.Києва від 31 січня 2014 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 25 червня 2014
року у справі № 826/18671/13-а - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)В.П.
ЮрченкоСудді(підпис)І. В. Борисенко
(підпис)М.В. Сірош