Справа № К/9991/51724/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/51724/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

секретар судового засідання Василенко
І.О.,

розглянувши в порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
прокурора Ленінського району м.
Запоріжжя в інтересах Запорізького
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
приватного підприємства «Елтіз» про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів у 2008
році та стягнення пені за касаційною
скаргою Запорізького обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на постанову Запорізького
окружного адміністративного суду від 13
липня 2009 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 27
жовтня 2010 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2009 року прокурор Ленінського
району м. Запоріжжя, який діє в
інтересах Запорізького обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів, звернувся до суду з вказаним
позовом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у
2008 році приватне підприємство «Елтіз»
не створило передбачену статтею 19
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
кількість робочих місць для інвалідів.
Відповідно до звіту про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2008 рік
форми №10-ПІ середньооблікова
кількість штатних працівників
облікового складу на приватному
підприємстві «Елтіз» у 2008 році
складало 81 особу. Норматив робочих
місць для працевлаштування інвалідів
визначено у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік.
Кількість інвалідів-штатних
працівників, які повинні були
працювати на робочих місцях, створених
відповідно до вимог статті 19 цього
Закону, складало 3 особи. Проте
кількість інвалідів, які працювали на
підприємстві у 2008 році складало 2 особи.
Таким чином, невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів становить одне робоче місце.
Середня заробітна плата працівника за
2008 рік становила 28259,26 грн, а отже сума
адміністративно-господарських санкцій
за одне робоче місце, не зайняте
інвалідом, становить 28259,26 грн. Позивач
просив стягнути з приватного
підприємства «Елтіз» суму
адміністративно-господарських санкцій
в розмірі 28259,26 грн та пеню в розмірі 553,70
грн.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 13 липня 2009
року в задоволенні позову прокурора
Ленінського району м. Запоріжжя, який
діє в інтересах Запорізького обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів, відмовлено.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 27 жовтня 2010 року апеляційну скаргу
Запорізького обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
залишено без задоволення, а постанову
Запорізького окружного
адміністративного суду від 13 липня 2009
року - без змін.

Вказуючи на допущені, на думку
Запорізького обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів,
судами першої та апеляційної інстанцій
неповне з'ясування обставин, які мають
значення у справі, та порушення норм
чинного процесуального та
матеріального законодавства, що
призвело до неправильного вирішення
даного спору, позивач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій та ухвалити нове
судове рішення, яким задовольнити
позов.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
при розгляді справи по суті
встановлено, що згідно звіту про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів за формою №10-ПІ за 2008 рік
приватного підприємства «Елтіз»
середньооблікова чисельність штатних
працівників облікового складу
підприємства у 2008 році склала 81 особу,
норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів становив 3
особи.

Приватним підприємством «Елтіз» були
надані до Правобережного міжрайонного
центру зайнятості звіти форми 3-ПН про
наявність вакантних робочих місць для
працевлаштування інвалідів станом на 1
лютого 2008 року, 3 березня 2008 року, 1
квітня 2008 року, 1 липня 2008 року, 1 серпня
2008 року, 1 вересня 2008 року, 1 листопада
2008 року, 1 грудня 2008 року та 31 грудня
2008 року.

Листом Правобережного міжрайонного
центру зайнятості від 6 липня 2009 року
№1608 повідомлено Запорізьке обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів про те, що приватне
підприємство «Елтіз» щомісячно до
червня 2008 року надавало звіти за формою
3-ПН про наявність вакантної посади для
інвалідів - намотувальник котушок
трансформатора. Проте оскільки за
вказаною посадою інвалідів на обліку у
центрі зайнятості не перебувало,
вакансія за допомогою служби
зайнятості не була укомплектована.

За правилами статті 19 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» від 21 березня 1991
року № 875-ХІІ (далі - Закон № 875-ХІІ) для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Згідно з частиною 9 статті 19 Закону №
875-ХІІ підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, в яких за
основним місцем роботи працює 8 і
більше осіб, реєструються у
відповідних відділеннях Фонду
соціального захисту інвалідів за своїм
місцезнаходженням і щороку подають цим
відділенням звіт про зайнятість та
працевлаштування інвалідів.

Частиною першою статті 20 Закону №
875-ХІІ встановлено, що підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, які
використовують найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком, збором (обов'язковим
платежем), обов'язкова сплата яких
передбачена Конституцією України та
Законом України «Про систему
оподаткування» від 25 червня 1991 року №
1251-XII, а заходом впливу на
правопорушника у сфері господарювання
у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Разом із тим, відповідно до частини
першої статті 218 Господарського
кодексу України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою наведеної статті
передбачено, що учасник господарських
відносин відповідає, зокрема, за
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Згідно зі статтею 18 Закону № 875-ХІІ (у
редакції до 18 березня 2006 року)
працевлаштування інвалідів
здійснюється центральним органом
виконавчої влади з питань праці та
соціальної політики, органами
місцевого самоврядування,
громадськими організаціями інвалідів.
Законом України «Про внесення змін до
деяких законів України щодо реалізації
інвалідами права на трудову
зайнятість» від 23 лютого 2006 року № 3483-IV
зазначену статтю було викладено в
іншій редакції, а Закон № 875-ХІІ
доповнено статтею 18-1, за змістом якої
пошук підходящої роботи для інваліда
здійснює державна служба зайнятості.

Таким чином, обов'язок підприємства зі
створення робочих місць для інвалідів
не супроводжується його обов'язком
займатися пошуком інвалідів для
працевлаштування.

Враховуючи викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли висновку про
необґрунтованість застосування до
приватного підприємства «Елтіз»
адміністративно-господарських санкцій
та пені за невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів.

Проте такі висновки судів першої та
апеляційної інстанцій не можна вважати
обґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 17 Закону
№ 875-ХІІ з метою реалізації творчих і
виробничих здібностей інвалідів та з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації їм забезпечується право
працювати на підприємствах, в
установах, організаціях, а також
займатися підприємницькою та іншою
трудовою діяльністю, не забороненою
законом.

Право інвалідів на працю, їх
працевлаштування реалізується шляхом
створення спеціального робочого місця,
адаптацією основного й додаткового
обладнання, технічного оснащення і
пристосування тощо з урахуванням
обмежених можливостей інваліда.

Статтею 18 Закону № 875-XII встановлено
обов'язок підприємств, установ,
організацій, фізичних осіб, які
використовують найману працю, виділяти
та створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації та забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством;
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

У поданих протягом 2010 року звітах про
наявність вакансій для
працевлаштування інвалідів
відповідачем були зазначені вакансії
намотувальника котушок
трансформаторів,
газоелектрозварювальників. Усі робочі
місяця, як зазначав у звітах сам
відповідач, віднесені до робіт з
тяжкими умовами праці. Яким чином
зазначені робочі місця адаптовані для
роботи інвалідів, у звітах не
зазначено. Не встановлено зазначених
обставин і судами попередніх
інстанцій.

Відповідно до статті 18-1 Закону № 875-XII
пошук підходящої роботи для інваліда
здійснює державна служба зайнятості.

Проте при цьому є чинними і такими , що
підлягають виконанню, положення статті
19 цього Закону, відповідно до яких
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.

Виконанням нормативу робочих місць у
кількості, визначеній згідно з
частиною першою цієї статті,
вважається працевлаштування
підприємством, установою,
організацією, у тому числі
підприємством, організацією
громадських організацій інвалідів,
фізичною особою, яка використовує
найману працю, інвалідів, для яких це
місце роботи є основним.

Тобто належним виконанням нормативу
робочих місць у кількості, визначеній
згідно з частиною першою цієї статті,
вважається або самостійне
працевлаштування підприємством
інвалідів, для яких це місце роботи є
основним, або утворення спеціально
адаптованих для роботи інвалідів у
відповідності до вимог статей 17 та 18
Закону № 875-XII чи з урахуванням
обмежених можливостей інваліда
необхідної кількості робочих місць для
працевлаштування інвалідів державною
службою зайнятості.

Надання інформації про вакантні робочі
місця, які не пристосовані і не можуть
бути використані для роботи інвалідів,
не може вважатися належним виконанням
підприємством обов'язку щодо
працевлаштування інвалідів.

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Запорізького
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
задовольнити частково.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 13 липня 2009
року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 27 жовтня 2010 року скасувати, а справу
направити на новий судовий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.