Справа № 2а-130/11/1370
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2014-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2014 року
Справа № 20517/11/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

головуючого судді:
Ліщинського А.М.,

суддів:
Довгої О.І., Запотічного І.І.

при секретарі судового засідання:
Керод Х.І.

з участю відповідача:
ОСОБА_1

та представника відповідача:
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 28
лютого 2011 року у справі за позовом
Державної податкової інспекції у
Залізничному районі м. Львова до ОСОБА_1
про стягнення податку з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин і механізмів в сумі 69
080,00 грн.,-

В С Т А Н О В
И Л А:

05.01.2011 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача про стягнення податку з
власників транспортних засобів та
інших самохідних машин і механізмів в
сумі 69 080,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
відповідач згідно Закону України «Про
податок з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів» повинен був сплатити
податок з власників транспортних
засобів до бюджету Залізничного району
м. Львова в сумі 69 080,00 грн. за першу
державну реєстрацію автомобілів, однак
доказів про зарахування вказаного
податку в дохід державного бюджету не
було надано, що у свою чергу є підставою
для його стягнення в примусовому
порядку.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 28 лютого 2011
року адміністративний позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
АДРЕСА_1) до місцевого бюджету
Залізничного району м. Львова (ЗКПО
22389398, р/р 0003, код платежу 12020200, банк
одержувача - ГУДКУ у Львівській
області, МФО 825014) податок з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин і механізмів в сумі 69
080,00 грн.

Відповідач постанову оскаржив, не
погодившись із зазначеним судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та є незаконною, просить оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову,
якою направити направити справу на
новий розгляд до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі покликається на
те, що він ніяких транспортних засобів
не придбавав та в органах ВРЕР не
реєстрував. Про реєстрацію цих
автомобілів на його ім`я вперше
дізнався із вказаного позову. Яким
чином та на якій підставі на його ім`я
була проведена державна реєстрація
автомобілів йому невідомо.

У ході апеляційного розгляду позивач
ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2
надали пояснення та просять
задовольнити апеляційну скаргу.

Інші особи які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, що не перешкоджає розгляду
справи в їх відсутності згідно з ч.4 ст.
196 КАС України.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її задовольнити з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги позивача,
суд першої інстанції виходив з того, що
сума податку з власників транспортних
засобів, яка мала бути сплачена
відповідачем під час першої реєстрації
до місцевого бюджету Залізничному
району м. Львова, не зарахована на
єдиний казначейський рахунок
державного бюджету, що підтверджується
довідкою ДПІ у Залізничному районі м.
Львова від 08.10.2010 року за № 27186/9/19-023.
Відповідач належними та допустимими
доказами не спростував вказане та не
підтвердив виконання покладеного на
нього обов'язку із сплати податку.

Проте, колегія суддів вважає, що даний
висновок суду першої інстанції не
можна визнати обґрунтованим.

Правильність вирішення справи
відповідно до вимог ст.13 КАС України
забезпечується системою: апеляційною
та касаційною. Можливість апеляційного
та касаційного оскарження судових
рішень є принципом адміністративного
судочинства, що спрямований на
забезпечення прав осудності
(законності та обґрунтованості)
судових рішень.

Правовідносини з приводу предмету
адміністративного позову між
позивачем та відповідачам були
врегульовані положеннями Законe
України «Про систему оподаткування»,
Закону України «Про податок з
власників транспортних засобів та
інших самохідних машин і механізмів»
та Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» в редакції чинній
на час їх дії.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, що відповідач
ОСОБА_1, проживає за адресою: АДРЕСА_2 та
являється власником транспортних
засобів марки Фольксваген Т4, д.н.з.
НОМЕР_2, 2000 року випуску, об'єм двигуна
2148 куб. см., Мерседес-Бенц ВІТО 110Д,
д.н.з.НОМЕР_3, об'єм двигуна 2299 куб.см., 1997
р.випуску, та Мерседес Бенц ВІТО110, 1998
р.випуску, д.н.з.НОМЕР_4, об'єм двигуна 2299
куб.см. які відповідно до ст. 2 Закону
України «Про податок з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин і механізмів», є
об'єктом оподаткування.

Вказані транспортні засоби належить
ОСОБА_1, не зняті з реєстрації в органах
ДАІ, а отже, відповідач є платником
податку з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів та зобов'язаний сплачувати
належні суми податків і зборів
(обов'язкових платежів) у встановлені
законами терміни.

Відповідно до матеріалів справи
відповідачем проведено першу
реєстрацію в Україні вказаних вище
транспортних засобів, при цьому,
квитанції про сплату податку з
власників транспортних засобів та
інших самохідних машин і механізмів
відповідачем не долучено, що
підтверджується листом Львівського
відділу реєстраційно-екзаменаційної
роботи УДАІ ГУ МВС України у Львівській
області від 31.08.2010 року вих. № 9/2074.

Згідно з розрахунком боргу ДПІ у
Залізничному районі м. Львова, сума
податку, що підлягає сплаті
відповідачем становить 69080 грн. 00 коп.,
що також підтверджується інформацією
ПАТ КБ «ПриватБанк». Вказана сума
податку відповідачем не сплачена, що
підтверджується довідкою ДПІ у
Залізничному районі м. Львова від 08.10.2010
року № 27186/9/19-023.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
систему оподаткування», під податком і
збором (обов'язковим платежем) до
бюджетів та до державних цільових
фондів слід розуміти обов'язковий
внесок до бюджету відповідного рівня
або державного цільового фонду,
здійснюваний платниками у порядку і на
умовах, що визначаються законами
України про оподаткування.

Пункт 3 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про
систему оподаткування» встановлює
обов'язок платника податків і зборів
сплачувати належні суми податків і
зборів (обов'язкових платежів) у
встановлені законами терміни.
Відповідно до ч. 4 цієї статті, обов'язок
фізичної особи щодо сплати податків і
зборів припиняється із сплатою податку
і збору або його скасуванням, а також у
разі смерті платника.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 14 Закону України
«Про систему оподаткування», податок з
власників транспортних засобів та
інших самохідних машин і механізмів
належить до загальнодержавних
податків.

Податок з власників транспортних
засобів, самохідних машин і механізмів,
порядок його обчислення і сплати
встановлюються Законом України «Про
податок з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів».

Згідно рішення Львівського окружного
адміністративного суду від 24.07.2014 року,
визнано протиправною та скасовано
проведену на ім'я ОСОБА_1 зареєстровано
транспортні засоби марки Фольксваген
Т4, д.н.з. НОМЕР_2, Мерседес-Бенц ВІТО 110Д,
д.н.з.НОМЕР_3 та Мерседес Бенц ВІТО110,
д.н.з.НОМЕР_4. Рішення набрало законної
сили.

Колегія суддів зазначає, що відповідач
не виступав платником податку з
власників транспортних засобів та
інших самохідних машин і механізмів,
адже вказаних транспортних засобів, на
підставі реєстрації яких йому
донараховано суму податку з власників
транспортних засобів, в органах ВРЕР не
реєстрував, а рішення про його
реєстрацію прийняте Львівським ВРЕР
УДАІ без його відома, з порушенням при
цьому встановленого законом порядку
такої реєстрації.

Суд акцентує увагу на практиці
Європейського суду з прав людини. Так, у
пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у
справі «Компанія «Вестберґа таксі
Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд
визначив, що «…адміністративні суди,
які розглядають скарги заявників
стосовно рішень податкового
управління, мають повну юрисдикцію у
цих справах та повноваження скасувати
оскаржені рішення. Справи мають бути
розглянуті на підставі поданих
доказів, а довести наявність підстав,
передбачених відповідними законами,
для призначення податкових штрафів має
саме податкове управління.».

Відповідно до статті 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно з
статтею 86 КАС України оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Мотивація та докази, наведені у
апеляційній скарзі, дають
адміністративному суду апеляційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовують правову
позицію суду першої інстанції.

За таких обставин справи, колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції прийшов до
помилкового висновку, оскільки при
розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд
апеляційної інстанції скасовує судове
рішення та ухвалює нове, коли має місце
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
недоведеність таких обставин,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи чи питання.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги являються
суттєвими і складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198 п.3, 202, 205,
207, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В
И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити,
а постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 28 лютого 2011
року у справі №2а-130/11/1370 скасувати та
прийняти нову, якою відмовити в позові.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до касаційної
інстанції протягом двадцяти днів
шляхом подання скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
А.М.Ліщинський

Судді
О.І.Довга

І.І.Запотічний