Справа № 818/1855/14
Суддя: В.М. Соколов
Дата ухвалення: 2014-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2014 р.
Справа №818/1855/14

Сумський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Соколова В.М.

за участю секретаря судового засідання
- Заіченко А.М.,

представників позивача - Блажко М.І.,

- Северин Н.С.,

- Ррадільчук В.А.,

представників відповідача -
Васильченко М.П.,

- Москаленко
О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Суми
адміністративну справу №818/1855/14 за
позовом приватного підприємства
"Спецкомплект" до Роменської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Сумській області про
скасування податкових
повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство "Спецкомплект"
(далі по тексту - позивач, ПП
"Спецкомплект") звернулося до Сумського
окружного адміністративного суду з
позовом до Роменської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Сумській області (далі по тексту -
відповідач, Роменська ОДПІ), в якому
просить, з урахуванням заяви про
зменшення позовних вимог, скасувати
податкові повідомлення-рішення
Роменської ОДПІ № від 08.05.2014 в
частині донарахування податку на
прибуток в сумі 23091,00 грн.; № від
10.07.2014 в частині донарахування
зобов'язань з податку на додану
вартість в розмірі 1260,27 грн. та №
від 05.02.2014, в частині визначення
штрафної санкції в сумі 155040,00 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що порушення,
описані посадовими особами Роменської
ОДПІ в акті перевірки не обґрунтовані
економічними розрахунками, посиланням
на первинні документи чи вимогами
чинного законодавства, що давали б
підстави донараховувати такі суми
податків та застосовувати фінансові
санкції. Вище зазначені податкові
повідомлення-рішення є незаконними,
винесені з порушенням діючого
податкового законодавства, оскільки
сума податку 23 091,00 грн. позивачу
донарахована безпідставно, без
врахування первинних документів, що
надавались для перевірки, а тому
підлягає скасуванню.

Крім того, позивач вважає посилання
відповідача на розбіжності в Системі
автоматичного співставлення
податкового зобов'язання та
податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України по
контрагенту покупця - ТОВ "Адалід - Гран"
в сумі 3780,81 грн. (яка нібито заявлена до
податкового кредиту названим
контрагентом), безпідставним,
упередженим у відношенні до позивача.

Щодо встановлення факту не
роздрукування та не зберігання
фіскальних звітних чеків в книгах
обліку розрахункових операцій всього в
кількості 456 штук і зазначення, що за
кожне не роздрукування передбачена
відповідальність у вигляді фінансової
санкції в розмірі двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, позивач зазначає, що
визначення поняття "не зберігання" є
неточним і некоректним, бо в зазначені
дні РРО не вмикався, так як в цьому не
було потреби, бо не проводились
готівкові розрахунки і це можна
побачити з КОРО, порядкова нумерації
наявних Z-звітів, що підклеєні в дану
книгу, не порушена, що підтверджує, що у
інші дні операції не здійснювались.

У судовому засіданні представники
позивача підтримали позовні вимоги в
повному обсязі та просили їх
задовольнити.

Представники відповідача у судовому
засіданні заперечували проти
задоволення позовних вимог з підстав,
викладених у письмових запереченнях
(а.с.113-114) та зазначили, що перевіркою
було встановлено, що у періоді з 01.07.2010
по 31.12.2012 позивач застосував пільгу з
податку на прибуток підприємств в сумі
134035,00 грн., при цьому підприємство не
вело окремий облік доходу (прибутку),
який звільняється від оподаткування
згідно з нормами Податкового кодексу
України (п. 152.11 ст. 152).

Крім того, перевіркою встановлено
заниження податкового зобов'язання з
податку на додану вартість на 1260,27 грн.
за рахунок того, що підприємством не
було відображено у податкових
зобов'язаннях податок на додану
вартість по відвантаженим
товарно-матеріальним цінностям
покупцю ТОВ "Адалід-Гран".

Крім цього, перевіркою було
встановлено, що у робочі дні
підприємства у період з 02.07.2010 по 31.12.2012
не роздруковані на реєстраторі
розрахункових операцій Datecs МР-50
заводський номер №ДУ02013198 фіскальний
номер № фіскальні звітні чеки та
не забезпечено їх збереження у книгах
обліку розрахункових операцій за
№/1, №/2 у кількості 456 звітів.

Суд, заслухавши представників сторін,
перевіривши матеріали справи та
оцінивши докази в їх сукупності, дійшов
висновку, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню, з огляду на
наступне.

У судовому засіданні встановлено, що
посадовими особами податкового органу
згідно з п. 77.4 ст.77 Податкового Кодексу
України відповідно до плану-графіка
проведення планових виїзних перевірок
суб'єктів господарювання та наказу
начальника Роменської ОДПІ від 25.11. 2013
р. № 223 була проведена планова виїзна
перевірка з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства, за результатами якої
було складено акт №19/2201/32191331 від 22.01.2014
(а.с.12-37). За результатами перевірки було
донараховано податок на доходи у сумі
242 579,00 грн.; податок на додану вартість у
сумі 15980,00 грн.; штрафні санкції за
перевищення строків використання під
звіт готівки у сумі 5983,65 грн.; штрафні
санкції за порушення порядку щоденного
роздрукування та зберігання "Z-звітів" у
сумі 156 400,00 грн.; штрафні санкції за не
проведення розрахункових операцій
через належним чином зареєстрований
РРО у сумі 1 грн.

Позивачем листом № 16 від 28.01.2014 було
подано заперечення на висновки до акта
перевірки, яке було розглянуте спільно
з представниками позивача 31.01.2014.
Відповідь на заперечення викладена у
листі № 634/22-321 від 31.01.2014.

За результатами перевірки посадовими
особами Роменської ОДПІ були винесені
податкові повідомлення-рішення:

- № від 05.02.2014 щодо застосування
штрафних (фінансових) санкцій в сумі 155
380,00 грн. (а.с.42);

- № від 05.02.2014 щодо донарахування
грошового зобов'язання по податку на
прибуток в сумі 242 579,00 грн. та штрафної
санкції в сумі 162 690,75 грн.;

- № від 05.02.2014 щодо донарахування
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість в сумі 9496,25 грн. та
штрафної санкції в сумі 2218,06 грн.

Позивач не погодився із вказаними вище
податковими повідомленнями-рішеннями
та подав скаргу до Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у Сумській області.
Рішенням про результати розгляд
первинної скарги № 6199/10/18-28-10-03-04-43/50-ск
від 18.04.2014 було скасовано:

- по податку на прибуток в загальній
сумі 259 657,75 грн., в тому числі: основного
платежу 108 544,00 грн. та 151113,75 грн.
фінансових санкцій;

- по податку на додану вартість на
загальну суму 890,00 грн., у тому числі:
основного платежу 712,00 грн. та 178,00 грн.
фінансових санкцій. В іншій частині
первинна скарга була залишена без
задоволення.

За результатами розгляду скарги та
часткового скасування грошового
зобов'язання, Роменською ОДПІ було
винесено податкове
повідомлення-рішення № 0 від
08.05.2014 про донарахування податкового
зобов'язання по податку на прибуток на
суму 145 612,00 грн., у тому числі: основний
платіж - 134 035,00 грн. та 11 577,00 грн.
штрафних санкцій (а.с.40).

Не погодившись з рішенням по первинній
скарзі, позивач оскаржив його до
Міністерства доходів та зборів
України. Рішенням про результати
розгляд скарги №11547/6/ 99-99-10-01-15 від
18.04.2014, отриманий позивачем 01.07.2014, було
зменшено донарахування з податку на
додану вартість на загальну суму 5341,25
грн., у тому числі: основного платежу
4273,00 грн. та 1068,25 грн. фінансових
санкцій, в іншій частині скаргу
залишено без задоволення (а.с.93-97).

За результатами розгляду повторної
скарги та часткового зменшення
грошового зобов'язання, Роменською
ОДПІ було винесено податкове
повідомлення-рішення № від 10.07.2014
про донарахування податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 5 639,31 грн., у тому числі:
за основним платежем - 4 511,45 грн. та 1127,86
грн. штрафних санкцій (а.с.41).

Частково задовольняючи позовні вимоги,
суд виходить з наступного.

Щодо грошового зобов'язання,
визначеного у податковому
повідомленні-рішенні № від 08.05.2014
по податку на прибуток приватних
підприємств на суму 145612,00 грн., варто
зазначити наступне.

Варто зауважити, що позивач не
погоджується з донарахуванням суми
податку в розмірі 23091,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що у
періоді з 1 липня 2010 року по 31 грудня 2012
року ПП "Спецкомплект" застосувало
пільгу з податку на прибуток
підприємств в сумі 134035,00 грн., у тому
числі за 2011 рік - 87729,00 грн. і за 2012 рік -
46306,00 грн. При цьому, підприємство не
вело окремий облік доходу (прибутку),
який звільняється від оподаткування
згідно з нормами Податкового кодексу
України (п. 152.11 ст. 152 Податкового
кодексу України).

Так згідно з п. 152.11 статті 152
Податкового кодексу України, платники
податку дохід (прибуток) яких повністю
та/або частково звільнено від
оподаткування цим податком, а також ті,
що проводять діяльність, яка підлягає
патентуванню, ведуть окремий облік
доходу (прибутку), який звільняється
від оподаткування згідно з нормами
цього Кодексу, або доходу, отриманого
від діяльності, що підлягає
патентуванню. При цьому: до складу
витрат таких платників податку,
пов'язаних з отриманням доходу
(прибутку), що не звільняється від
оподаткування, не включаються витрати,
пов'язані з отриманням такого
звільненого доходу (прибутку).

Тобто, облік прибутку від провадження
звільненої діяльності ведеться окремо
від іншої діяльності (далі - звичайна
діяльність), яка обкладається податком
на прибуток на загальних підставах.

Перевіркою визначено коефіцієнт
відношення суми доходів (прибутку), що
підлягають оподаткуванню згідно з
розділом III Податкового кодексу
України на загальних підставах, до
загальної суми доходів (прибутку) з
урахуванням звільнених. Даний
коефіцієнт використовувався при
розподілі витрат, що одночасно
пов'язані як з діяльністю, дохід
(прибуток) від провадження якої
звільняється від оподаткування, так і з
іншою діяльністю.

Тобто, ПП "Спецкомплект" окремо облік
доходу (прибутку), який звільняється
від оподаткування згідно з нормами ПК
України не вівся.

При цьому представники позивача не
заперечували проти наявності такого
порушення, натомість наполягали, що
посадовими особами податкового органу
при проведенні перевірки та формуванні
її висновків не було враховано залишок
не включених валових витрат в розмірі
109 715,74 грн. по рах. 92 та 93, котрі не були
включені до декларації по податку на
прибуток за 2012 рік.

При цьому, на вимогу суду представники
позивача не надали первинних
документів, що підтверджували
наявність залишку не включених валових
витрат в розмірі 109715,74 грн. по рах. 92 та
93, котрі не були включені до декларації
по податку на прибуток за 2012 рік

В той же час, відповідно до ч.1 ст.69 та ч.1
ст.70 Кодексу адміністративного
судочинства України, доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів,
висновків експертів. Належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмету доказування.

Відповідно до ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно ч.6 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо особа, яка бере участь у справі,
без поважних причин не надасть докази
на пропозицію суду для підтвердження
обставин, на які вона посилається, суд
вирішує справу на основі наявних
доказів.

Суд, відповідно до ст.86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Таким чином суд не приймає до уваги
твердження позивача про не врахування
посадовими особами податкового органу
при проведенні перевірки залишку не
включених валових витрат в розмірі 109
715,74 грн. по рах. 92 та 93, котрі не були
включені до декларації по податку на
прибуток за 2012 рік, оскільки останнім
не були надані будь-які належні та
допустимі докази з цього приводу.

Таким чином, посадовими особами
податкового органу правомірно було
донараховано позивачу грошове
зобов'язання з податку на прибуток в
сумі 134 035,00 грн. та застосовано штрафну
санкцію в сумі 11 577,00 грн., а тому в цій
частині позовні вимоги не підлягають
задоволенню.

Щодо грошового зобов'язання,
визначеного у податковому
повідомленні-рішенні № від 10.07.2014
по податку на додану вартість на суму 5
639,31 грн., варто зазначити наступне.

Варто зазначити, що позивач не
погоджується з донарахуванням
зобов'язання з ПДВ в сумі 1260,27 грн.

Порушення описано в акті перевірки
наступним чином.

Встановлено, зокрема, заниження
податкових зобов'язань по податку на
додану вартість за жовтень 2010 року на
суму 1 260,27 грн. по контрагенту - покупцю
ТОВ "Адалід-Гран". Позивачем по даному
контрагенту було задекларовано
податкові зобов'язання з ПДВ згідно
податкових накладних:

- №12 від 02.10.2012 на суму 7561,62 грн., у тому
числі ПДВ - 1260,27 грн.;

- №89 від 15.10.2012 на суму 7 561,62 грн. у тому
числі ПДВ - 1 260,27 грн.

Натомість ТОВ "Адалід-Гран" відобразило
податковий кредит в сумі 3780,81 грн.,
тобто різниця складає 1260,27 грн.

Дане порушення виявлене за даними
системи автоматичного співставлення
податкового зобов'язання та
податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України.

При цьому, в ході судового розгляду
справи встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що між
ТОВ "Адалід-Гран" та ПП "Спецкомплект"
було укладено договір поставки №164/08
від 28.08.2012, відповідно до якого
продавець (ПП "Спецкомплект") передало
покупцю (ТОВ "Адалід-Гран")
товарно-матеріальні цінності.

Загальна сума податкових зобов'язань
по ПДВ внаслідок здійснення поставок
товарно-матеріальних цінностей на
адресу ТОВ "Адалід-Гран" становила 2520,54
грн., що підтверджується податковим
накладним :

- № 12 від 02.10.2012 на суму 7 561,62 грн. (в т.ч.
сума ПДВ - 1 260,27 грн.) (а.с.101);

- № 89 від 15.10.2012 на суму 7 561,62 грн. (в т.ч.
сума ПДВ - 1 260,27 грн.) (а.с.102).

Фактичне здійснення господарської
операції підтверджується також актом
звіряння стану взаєморозрахунків на
31.10.201, витягом з Реєстру виданих та
отриманих податкових накладних за
жовтень 2012 року, видатковою накладною
№ РН-0001249 від 17 жовтня 2012 р. на суму 15123,24
грн. (в т.ч. ПДВ-2 520.54 грн.), подорожнім
листом №367008 вантажного автомобіля від
17.10.2012. Оплата за отримані
товарно-матеріальні цінності
проведена контрагентом 17.10.2012
(а.с.103-105,125).

Крім того, як слідує з копії листа № 02/04
від 29.04.2014 ТОВ "Адалід-Гран" поданий
уточнюючий розрахунок на помилково
включену до податкового кредиту до
Декларації по ПДВ за жовтень 2012 року на
суму 1 260,27 грн. Про подання уточнюючого
розрахунку також свідчить копія
квитанція № 2 про подання уточнюючого
розрахунку в електронному вигляді
(а.с.99-100).

При цьому, як випливає з акта перевірки,
всі необхідні первинні документи, що
підтверджують фактичне виконання
правочину з постачання товару були
досліджені в ході перевірки.

Отже, розбіжність у показниках
податкового зобов'язання та
податкового кредиту у позивача та його
контрагента ТОВ "Адалід-Гран" виникла
внаслідок помилкового включення
останнім до складу податкового кредиту
в декларації по ПДВ за жовтень 2012 року 1
260,27 грн.

Надаючи правову оцінку матеріалам
справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 187.1. ст. 187 ПК України,
датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Позивачем правомірно визначено
податкові зобов'язання з ПДВ по
податковим накладним № 12 від 02.10.2012 на
суму 7 561,62 грн. (в т.ч. сума ПДВ - 1 260,27 грн.)
(а.с.101) та № 89 від 15.10.2012 на суму 7 561,62 грн.
(в т.ч. сума ПДВ - 1 260,27 грн.) (а.с.102).
Натомість, причина виникнення
розбіжностей, про що зазначалось вище,
полягала у помилковому включенні ТОВ
"Адалід-Гран" до складу податкового
кредиту зайвих 1260,27 грн. Відтак, якщо
контрагент не виконав своїх
зобов'язань по належному формуванню
первинних документів для
підтвердження податкового кредиту з
ПДВ, то це не може тягнути
відповідальності та негативних
наслідків саме щодо позивача.

Даний висновок також узгоджується із
практикою Європейського Суду з прав
людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти
Болгарії" (заява № 3991/03).

Враховуючи наведені норми, а також те,
що в судовому засіданні було
підтверджено правомірність формування
позивачем податкового зобов'язання з
ПДВ по господарським операціям з
контрагентом ТОВ "Адалід-Гран" саме в
сумі 2520,54 грн., суд дійшов висновку про
неправомірність висновків посадових
осіб податкового органу про
донарахування ПП "Спецкомплект"
податку на додану вартість за жовтень
2012 року в сумі 1 260,27 грн.

З огляду на викладені вище обставини,
суд дійшов висновку, що податкове
повідомлення-рішення від 10.07.2014 за №
000001220 в частині донарахування
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість в сумі 1260,27 грн. не
відповідає вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України,
у зв'язку з чим воно підлягає визнанню
протиправним та скасуванню.

Щодо грошового зобов'язання,
визначеного у податковому
повідомленні-рішенні № від 05.02.2014
про застосування штрафних (фінансових)
санкцій за не роздрукування щоденного
Z-звіту в сумі 155380,00 грн., варто
зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
акту перевірки, для здійснення
підприємницької діяльності ПП
"Спецкомплект" у перевіряємому періоді
для проведення розрахунків за
готівкові кошти мало зареєстрований
реєстратор розрахункових операцій Datecs
МР-50, №ДУ02013198, фіскальний №, дата
реєстрації 13 березня 2006 року.

Перевіркою встановлено, що ПП
"Спецкомплект" у робочі дні
підприємства у період з 02.07.2010 по 31.12.2012
не роздруковувало на реєстраторі
розрахункових операцій Datecs МР-50
заводський номер №ДУ02013198 фіскальний
номер № фіскальні звітні чеки та
не забезпечило їх збереження у книгах
обліку розрахункових операцій за
№/1, №/2 у кількості 456 звітів.

Перевіркою книг обліку розрахункових
операцій за №/1, зареєстрованої у
Роменській ОДПІ 13.03.2006, та за №/2,
зареєстрованої у Роменській ОДПІ
02.09.2010, до реєстратора розрахункових
операцій Datecs МР-50 заводський номер
№ДУ02013198 фіскальний номер №
встановлено факт незабезпечення
фіскальних звітних чеків у кількості 4
звітів, а саме: у книзі КОРО за №/2,
зареєстрованої у Роменській ОДНІ
02.09.2010, яка використовувалась у період з
02.09.2010 по 31.12.2012 відсутні (незбережені)
фіскальні звітні чеки ("Z-звіти") за №258
від 05.01.2012, за №259 від 05.01.2012, за №315 від
02.10.2012, за №00189 від 21.01.2011.

Надаючи правову оцінку матеріалам
справи, суд виходить з наступного.

Згідно з п. 9 ст. 3 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" суб'єкти господарювання, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані
щоденно друкувати на реєстраторах
розрахункових операцій (за виключенням
автоматів з продажу товарів (послуг)
фіскальні звітні чеки і забезпечувати
їх зберігання в книгах обліку
розрахункових операцій.

В силу вимог пункту 4.6 Порядку
реєстрації, опломбування та
застосування реєстраторів
розрахункових операцій за товари
(послуги), затвердженому наказом
Державної податкової адміністрації
України від 01.12.2000 за № 614 (далі-Порядок),
суб'єкт підприємницької діяльності
повинен забезпечити друкування
X-звітів, Z-звітів та інших документів
(крім розрахункових), що передбачено
експлуатаційною документацією на РРО,
підрахунок готівки на місці проведення
розрахунків під час здійснення
перевірки господарської одиниці на
вимогу представника контролюючого
органу.

Відповідно до пункту 9 статті 3
зазначеного Закону суб'єкти
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг, зобов'язані
щоденно друкувати на РРО (за
виключенням автоматів з продажу
товарів (послуг) фіскальні звітні чеки
і забезпечувати їх зберігання в КОРО.

Згідно з пунктом 4 статті 17 цього
Закону, у разі невиконання щоденного
друку фіскального звітного чека або
його не зберігання в КОРО за рішенням
відповідних органів державної
податкової служби України до суб'єктів
підприємницької діяльності
застосовується фінансова санкція у
розмірі двадцяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Не виконуючи протягом певного періоду
обов'язок щодня друкувати фіскальний
звітний чек, суб'єкт підприємницької
діяльності вчиняє продовжуване
порушення.

Отже за вчинення порушень, про які
йдеться у пункті 4 статті 17 Закону №
265/95-ВР, відповідний орган державної
податкової служби України може
застосувати лише одну фінансову
санкцію в розмірі двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян незалежно від кількості
випадків невиконання щоденного друку
фіскального звітного чека та/або його
не зберігання в КОРО, виявлених під час
перевірки суб'єкта підприємницької
діяльності, який здійснює розрахункові
операції за товари (послуги).

Аналогічна правова позиція щодо
застосування зазначених норм
матеріального права була висловлена
колегією суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України, зокрема у постанові від 16
квітня 2013 року № 21-89а13.

Таким чином, у зв'язку із вчиненням
правопорушення описаного вище, до
позивача підлягає застосуванню
фінансова санкція в розмірі 20
неоподаткованих мінімумів доходів
громадян (17,00 грн. х 20 = 340,00 грн.), а не за
кожен факт відсутності та незбереження
фіскальних "Z-звітів".

З огляду на викладені вище обставини,
суд дійшов висновку, що податкове
повідомлення-рішення Роменської ОДПІ
№ від 05.02.2014 в частині
донарахування грошового зобов'язання в
сумі 155040,00 грн. не відповідає вимогам
чинного законодавства, ч.3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства, у
зв'язку з чим в цій частині підлягає
скасуванню.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України Якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Позивачем при подачі позовної заяви
було сплачено судовий збір згідно
платіжного доручення №190 від 09.07.2014 в
сумі 487,20 грн. (а.с.98).

З огляду на викладене вище, ПП
"Спецкомплект" підлягає відшкодуванню
з Державного бюджету України судовий
збір пропорційно частині задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов приватного
підприємства "Спецкомплект" до
Роменської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Сумській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень - задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Роменської ОДПІ № від 10.07.2014 в
частині донарахування грошового
зобов'язання в сумі 1260,27 грн.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Роменської ОДПІ № від 05.02.2014 в
частині донарахування грошового
зобов'язання в сумі 155040,00 грн.

В задоволенні інших позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь приватного підприємства
"Спецкомплект" () витрати
зі сплати судового збору пропорційно
задоволеним позовним вимогам.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через Сумський
окружний адміністративний суд шляхом
подачі апеляційної скарги на постанову
суду протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис)
В.М. Соколов

Повний текст постанови складено 08.09.2014
року.

З оригіналом згідно

Суддя
В.М. Соколов