Справа № 806/1668/14
Суддя: Бондарчук І.Ф.
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Літвин
Суддя-доповідач:Бондарчук І.Ф.
УХВАЛА

іменем України

"16" вересня 2014 р.
Справа № 806/1668/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Бондарчука І.Ф.

суддів:
Моніча Б.С.

Хаюка С.М.,

при секретарі
Степанській А.В. ,

за участю сторін:

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Малинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області на постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
"31" липня 2014 р. у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Малинська фабрика
спеціального паперу" до Малинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області
про визнання протиправними та
скасування податкових повідомлень -
рішень ,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2014 року позивач звернувся з
позовом, в якому просив визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення від 24 березня 2014
р. №, №, №.

В обґрунтування позовних вимог
покликався на безпідставність
зменшення суми від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток, донарахування контролюючим
органом податкових зобов'язань з
податку на прибуток та податку на
доходи фізичних осіб за найманих
працівників за податковими
повідомленнями-рішеннями від 24.03.2014
року №, №, №.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 31 липня 2014
року позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення
Малинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області від 24 березня 2014 р. №,
№ повністю, № на суму 1145014
грн. В задоволенні решти вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції як таку, що постановлена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права та ухвалити нову
постанову, якою відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції покликався на те, що
позовні вимоги позивача щодо
скасування податкових повідомлень -
рішень № та № є
обґрунтованими, а № частково
обґрунтованим.

Колегія суддів погоджується з
наведеним висновком, виходячи з
наступного.

Встановлено, що відповідачем проведено
планову виїзну документальну
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2011 р. по
31.12.2012 р., про що складено акт від 27.02.2014
року №19/22-10/32876028.

В акті перевірки зазначено про
порушення підприємством вимог п.п.14.1.36
п. 138.4, п.138.8 ст.138, п.161.2 ст.161 Податкового
кодексу України, в результаті чого
занижено податок на прибуток в сумі 513249
грн., в тому числі по періодах: 2 квартал
2012 року в сумі 240781 грн., за 3 квартал 2012
року в сумі 22627 грн., за 4 квартал 2012 року
в сумі 249841 грн. та завищено від'ємне
значення об'єкта оподаткування податку
на прибуток за 2012 р. в сумі 1192771 грн. Крім
того, в акті перевірки зазначено, що
підприємством порушено вимоги "Порядку
заповнення та подання податковими
агентами податкового розрахунку сум
доходу, нарахованого (сплаченого) на
користь платників податків, і сум
утриманого з них податку", згідно
наданих для перевірки первинних
документів (видаткових касових
ордерів), які включались до розрахунку
нарахованого (сплаченого) доходу і
утриманого з них податку Ф.1-ДФ під
ознакою "157".

На підставі акту перевірки Малинською
ОДПІ було прийнято оскаржувані
податкові повідомлення - рішення:

- № від 24.03.2014 р. про зменшення суми
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток в
сумі розміром 1192771 грн.;

- № від 24.03.2014 року про збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на прибуток приватних підприємств у
розмірі 769874 грн., з яких 513249 грн. -
основний платіж, а 256625 грн. - штрафні
(фінансові) санкції;

- № від 24.03.2014 року про збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на доходи фізичних осіб та найманих
працівників у розмірі 510 грн.

Так, що стосується податкових
повідомлень - рішень від 24 березня 2014
року № та №, колегія суддів
зазначає наступне.

Згідно акту перевірки позивачем
порушено вимоги п.п.14.1.36 п. 138.4, п.138.8
ст.138, п.161.2 ст.161 Податкового кодексу
України.

Зокрема, в акті перевірки вказується на
те, що дані порушення відбулись
внаслідок того, що товариством
проведено реалізацію за цінами нижче
собівартості, які не призвели до
збільшення економічних вигод у вигляді
надходження активів або зменшення
поточних зобов'язань, не прийняли
участі у зростанні власного капіталу
та дана операція не була спрямована на
отримання доходу, в результаті чого
завищено собівартість реалізованої
продукції на загальну суму 3831062 грн.

З приводу вказаних порушень в акті
перевірки податковим органом також
встановлено взаємовідносини позивача
з придбання сировини, послуг
матеріалів, обладнання та в подальшому
реалізації готової продукції з
пов'язаними особами. При цьому,
посилаючись на вимоги п. 153.2 ст. 153
Податкового кодексу України,
відповідач робить висновок про те, що
операції з продажу/обміну товарів,
виконання робіт, надання послуг з
пов'язаними з таким платником податку
особами не можуть призводити до
виникнення збитків.

Відповідно до п.14.1.36 ст.14 Податкового
кодексу України господарська
діяльність - діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Пунктом 138.8 ст.138 Податкового кодексу
України передбачено, що собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
складається з витрат, прямо пов'язаних
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг, а
саме: прямих матеріальних витрат;
прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну).

Згідно п. 138.4 ст. 138 Податкового кодексу
України витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, крім
нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

При цьому слід зазначити, що
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
формується за правилами п.138.6
(собівартість придбаних та
реалізованих товарів) та п.138.8
(собівартість виготовлених і
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг) ст.138 Податкового
кодексу України. Зазначені пункти ст.138
Податкового кодексу України не містять
обмежень щодо формування собівартості
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг залежно від розміру
доходу від реалізації товарів,
виконаних робіт, наданих послуг в
загальному випадку.

Підпунктами 153.2.1 - 153.2.3 п.153.2 ст.153
Податкового кодексу України
передбачено, що дохід, отриманий
платником податку від продажу товарів
(виконання робіт, надання послуг)
пов'язаним особам, визначається
відповідно до договірних цін, але не
менших від звичайних цін на такі
товари, роботи, послуги, що діяли на
дату такого продажу, у разі, якщо
договірна ціна на такі товари (роботи,
послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (роботи, послуги).

Витрати, понесені платником податку у
зв'язку з придбанням товарів (робіт,
послуг) у пов'язаної особи,
визначаються виходячи з договірних
цін, але не вищих за звичайні ціни, що
діяли на дату такого придбання, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(роботи, послуги) відрізняється більше
ніж на 20 відсотків від звичайної ціни
на такі товари (роботи, послуги).

Положення підпунктів 153.2.1 і 153.2.2 цього
пункту поширюються також на операції з
особами, які: не є платниками цього
податку; сплачують податок за іншими
ставками, ніж платник податку на
прибуток.

У відповідності до п.п.14.1.71 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України звичайна
ціна - ціна товарів (робіт, послуг),
визначена сторонами договору, якщо
інше не встановлено цим Кодексом. Якщо
не доведено зворотне, вважається, що
така звичайна ціна відповідає рівню
ринкових цін.

Таким чином, якщо не доведене зворотне,
звичайною вважається ціна, визначена
сторонами договору. При цьому обов'язок
доведення невідповідності ціни
договору рівню звичайних цін
покладається на контролюючий орган.

Для визначення звичайної ціни
використовується інформація про
укладені на момент продажу такого
товару (роботи, послуги) договори з
ідентичними (однорідними) товарами
(роботами, послугами) у співставних
умовах. Однак при цьому необхідно
враховувати, чи є умови таких договорів
співставними, важливе значення також
мають і властивості товарів, які є
предметом купівлі-продажу.

Судом першої інстанції вірно
зазначено, що при встановленні факту
невідповідності рівня звичайних цін,
за якими здійснювались спірні
операції, податковим органом не було
використано інформацію про укладені на
момент продажу послуги договори з
ідентичними (однорідними) послугами у
співставних умовах.

За загальним правилом база
оподаткування операцій з придбання
продукції, визначається виходячи з її
договірної (контрактної) вартості, але
не нижче звичайної ціни на такі товари,
роботи, послуги, що діяли на дату такого
продажу. Обрахування витрат позивача,
понесених у зв'язку з придбанням
товарів (робіт, послуг) у пов'язаної
особи, за ніби то звичайними цінами, не
підтверджено документально. Разом з
тим, твердження відповідача про те, що
здійснення господарських операцій з
пов'язаними особами не можуть
призводити до виникнення збитків нічим
не обґрунтоване.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про недотримання
контролюючим органом при реалізації
своїх повноважень щодо визначення
податкових зобов'язань з податку на
прибуток внаслідок визначення
звичайних цін у невстановлений законом
спосіб, а тому відповідачем не доведено
завищення товариством собівартості
реалізованої продукції, придбання та в
подальшому реалізації готової
продукції з пов'язаними особами, за
ціною нижчою ніж звичайні (п. п. 153.2.1 п.
153.2 ст. 153, п. п. 14.1.71 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України).

Крім того, актом перевірки зафіксовано
порушення вимог п.161.2 ст.161 Податкового
кодексу України. Вказане порушення
відбулось внаслідок того, що
підприємством неправомірно віднесено
до складу рядка 05.1 СВ Декларацій
„Собівартість придбаних
(виготовлених) та реалізованих товарів
(робіт, послуг)" вартість сировини
целюлози бавовняної із бавовняного
лінту (листова) листи білого кольору
придбаного від BORSON INDUSTRIAL LTD (Британські
Віргінські Острови), який відповідно до
Розпорядження Кабінету Міністрів
України від 23.02.2011 р. №143-р має офшорний
статус.

Відповідно до п.161.2 ст.161 Податкового
кодексу України у разі укладення
договорів, які передбачають здійснення
оплати товарів (робіт, послуг) на
користь нерезидентів, що мають
офшорний статус, чи при здійсненні
розрахунків через таких нерезидентів
або через їх банківські рахунки,
незалежно від того, чи здійснюється
така оплата (в грошовій або іншій формі)
безпосередньо або через інших
резидентів або нерезидентів, витрати
платників податку на оплату вартості
таких товарів (робіт, послуг)
включаються до складу їх витрат у сумі,
що становить 85 відсотків вартості цих
товарів (робіт, послуг).

Судом встановлено офшорний статус
Британських Віргінських Островів, з
яким позивач мав взаємовідносини в
перевіряємий період згідно умов
імпортованих контрактів від 06.07.2012 року
та від 28.09.2012 року, відповідно до яких
товариство придбавало та здійснювало
оплату на користь нерезидента
целюлозу бавовняну із бавовняного
лінту (листова) листи білого кольору.
Відповідно до досліджених документів,
позивачем на виробництво спеціального
паперу проведено списання до складу
собівартості придбаної продукції
всього в сумі 318381 грн.

Судом першої інстанції вірно
зазначено, що витрати ТОВ "Малинська
фабрика спеціального паперу" на оплату
товару, придбаного у нерезидента, який
має офшорний статус, повинно було
включити до складу витрат у розмірі 85 %,
що відповідає сумі 270623,85 грн. Однак,
позивачем було включено до складу
витрат у сумі, що становить 100 відсотків
вартості цих товарів, у зв'язку з чим
ним завищено від'ємне значення об'єкта
оподаткування податку на прибуток на
суму 47757 грн.

Враховуючи викладене, а також те, що
представником позивача визнано
неправомірність віднесення ТОВ
"Малинська фабрика спеціального
паперу" до складу рядка 05.1 СВ
Декларацій „Собівартість придбаних
(виготовлених) та реалізованих товарів
(робіт, послуг)" вартість сировини
целюлози бавовняної із бавовняного
лінту (листова) листи білого кольору
придбаного від BORSON INDUSTRIAL LTD (Британські
Віргінські Острови), колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що дане податкове
повідомлення-рішення в частині 47757 грн.
винесено правомірно та скасуванню не
підлягає.

Крім того встановлено, що податковим
повідомленням-рішенням № від 24
березня 2014 року неправомірно
нараховано штрафні санкції в розмірі
256625 грн., яка становить 50 % суми
визначеного податкового зобов'язання.

Так, відповідно до п. 123.1 ст. 123
Податкового кодексу України у разі
якщо контролюючий орган самостійно
визначає суму податкового
зобов'язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків на
підставах, визначених підпунктами 54.3.1,
54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу, це тягне за собою
накладення на платника податків штрафу
в розмірі 25 відсотків суми визначеного
податкового зобов'язання, завищеної
суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів
визначенні контролюючим органом суми
податкового зобов'язання з цього
податку, зменшення суми бюджетного
відшкодування тягне за собою
накладення на платника податків штрафу
у розмірі 50 відсотків суми
нарахованого податкового зобов'язання,
завищеної суми бюджетного
відшкодування.

Зокрема, правовий аналіз п. 123.1 ст. 123
Податкового кодексу України дає
підстави дійти висновку про те, що
ознаки повторності виникають в тому
випадку, коли визначення податковим
органом податкового зобов'язання
відбувається після того, як протягом
останніх 1095 днів контролюючим органом
вже було вчинено дії по визначенню
податкового зобов'язання відносно
одного і того самого платника податків.

Судом першої інстанції вірно
зазначено, що в ході судового розгляду
справи не встановлено та відповідачем
не надано доказів визначення
контролюючим органом суми податкового
зобов'язання протягом 1095 днів, що
передували дню винесення спірного
податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи викладене, колегія судів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що прийняті відповідачем
податкові повідомлення - рішення від 24
березня 2014 року № про зменшення
суми від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток в
розмірі 1145014грн. та № про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на прибуток приватних
підприємств у розмірі 769874 грн., з яких
513249 грн. - основний платіж, а 256625 грн. -
штрафні (фінансові) санкції є
протиправними, та підлягають
скасуванню.

Крім того встановлено, що перевіркою
дотримання обов'язків щодо подання
податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платника податку, і сум утриманого з
них податку встановлено подання
підприємством не у повному обсязі
податкової звітності про суми доходів,
нарахованих (сплачених) на користь
платника податків, суми утриманого з
них податку, чим порушено п.119.2 ст.119 ПК
України. Крім того, перевіркою
дотримання встановленого порядку
заповнення податкового розрахунку,
достовірності, повноти відображення в
ньому відповідних відомостей
встановлено, що до податкового
розрахунку (форма 1 ДФ) не повністю
включені суми доходів, виплачених само
зайнятим особам під ознакою « 157».

Судом вірно зазначено, що в акті
перевірки відсутні посилання на наявні
трудові договори з фізичними особами
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, не надано такої інформації
відповідачем і суду.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
позивач не мав з вище переліченими
особами господарських відносин, як з
фізичними особами, оскільки усі
господарські відносини з даними
особами проводились як із суб'єктами
господарювання.

Позивач мав господарські відносини з
фізичними особами - підприємцями, а
тому не є податковим агентом відносно
суб'єктів господарювання та не мав
обов'язку подавати до податкового
органу звіт 1-ДФ.

Таким чином, податковим органом не
виконано покладений на нього ч. 2 ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України обов'язок доказування
правомірності винесення свого рішення
№ від 24.03.2014 року, а тому
оскаржуване рішення щодо визначення
штрафної (фінансової) санкцій в сумі 510
грн. підлягає скасуванню.

Суд першої інстанції дав належну
оцінку обставинам справи, вірно
застосував Законодавство, яке регулює
ці правовідносини та ухвалив правильне
рішення, яке відповідає вимогам
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому апеляційну
скаргу потрібно залишити без
задоволення, а постанову Житомирського
окружного адміністративного суду без
змін.

За таких обставин, доводи, наведені в
апеляційній скарзі, спростовуються
матеріалами справи, а висновок суду
першої інстанції є таким, що
ґрунтується на належних та допустимих
доказах.

Згідно ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Малинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області
залишити без задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "31" липня 2014
р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
І.Ф.Бондарчук

судді: (підпис)
Б.С. Моніч

(підпис)
С.М.Хаюк

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ І.Ф.Бондарчук

Повний текст cудового рішення
виготовлено "17" вересня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Товариство з
обмеженою відповідальністю "Малинська
фабрика спеціального паперу" вул.
Неманихіна,2,м.Малин,Житомирська
область,11600

3- відповідачу/відповідачам: Малинська
об'єднана державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області
пл.Соборна,10,м.Малин,Житомирська
область,11603

4 - представник позивача Саленко
Володимир Юрійович - ,