Справа № 817/1140/14
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2014-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Мацький Є.М.
УХВАЛА

іменем України

"22" вересня 2014 р.
Справа № 817/1140/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Мацького Є.М.

суддів:
Євпак В.В.

Капустинського М.М.,

при секретарі
Волянській О.В. ,

за участю сторін:

представника позивача - ОСОБА_7;

представника відповідача- Якимчука Д.
М.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Житомирі апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у Рівненському районі Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області на постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
"25" липня 2014 р. у справі за позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до
Державної податкової інспекції у
Рівненському районі Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області про визнання протиправними
та скасування рішень ,

ВСТАНОВИВ:

До Рівненського окружного
адміністративного суду звернувся
фізична особа-підприємець ОСОБА_4 з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Рівненському
районі Головного управління
Міндоходів у Рівненській області про
визнання протиправними та скасування
рішень. З урахуванням заяви про зміну
предмета позову (а.с.66-72 т.1) позивач
просив визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення: № 002 від
04.02.2014 по податку з доходів фізичних
осіб на загальну суму 54479,94 грн., №
002 від 04.02.2014 по податку на додану
вартість на загальну суму 7731,00 грн., №
002 від 04.02.2014 за платежем
"адміністративні штрафи та інші
санкції на загальну суму 510,00 грн.;
податкову вимогу № 48-25 від 26.03.2014 про
сплату податкового боргу в сумі 68806,61
грн.; вимогу про сплату боргу (недоїмки)
№ Ф-29 від 05.03.2014 зі сплати єдиного
внеску, штрафів та пені в розмірі 151064,35
грн.; рішення № 002 від 16.01.2014 про
застосування штрафних санкцій в
розмірі 15278,19 грн. за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 25 липня 2014
року позовні вимоги задоволено
частково.

Визнано протиправними та скасовано
податкове повідомлення-рішення №
002 від 04.02.2014, яким збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
"податок з доходів фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької діяльності"
на загальну суму 54479,94 грн., у тому числі
за основним платежем на 36319,96 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями на
18158,98 грн.

Визнано протиправною та скасовано
податкову вимогу № 48-25 від 26.03.2014 про
сплату податкового боргу в сумі 68806,61
грн.

Визнано протиправною та скасовано
вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-29
від 05.03.2014 зі сплати єдиного внеску в
частині недоїмки в сумі 99495,16 грн., в
частині штрафів в сумі 13463,64 грн., всього
в сумі 112958,8 грн.

Визнано протиправним та скасовано
рішення № 002 від 16.01.2014 в частині
штрафних санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску в розмірі
13463,64 грн.

В решті позову відмовлено.

Присуджено на користь позивача ФОП
ОСОБА_4 із Державного бюджету України
судовий збір у розмірі 360,68 грн.

В апеляційній скарзі ДПІ у
Рівненському районі Рівненської
області, посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просило скасувати постанову суду в
частині задоволення позовних вимог та
прийняти нову, якою відмовити в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Апелянт зазначив, що плановою
документальною виїзною перевіркою ФОП
ОСОБА_4 (акт № 00005/1712-1702/НОМЕР_1 від 16.01.2014)
було встановлено ряд порушень, зокрема
встановлено, що до складу витрат за 2012
рік підприємцем віднесено витрати з
інформаційно-консультаційних послуг в
розмірі 100130 грн. Жодних доказів пошуку
постачальників продукції та пошуку
орендарів офісних приміщень
підприємцем надано не було. Так, згідно
з актами здачі-прийняття виконаних
робіт було проведено пошук
постачальників продукції, пошук
орендарів офісних приміщень та
інформаційно-консультаційних послуг.
Проте відсутні будь-які відомості про
те, які саме роботи
інформаційно-консультаційного
характеру та в якому обсязі виконані
суб'єктом господарської діяльності, в
чому полягали
інформаційно-консультаційні послуги.
Також при перевірці встановлено
відсутність обгрунтування щодо
економічної доцільності витрат на
вказані послуги, а саме доказів
направлення таких витрат на
максимізацію доходів чи мінімізацію
витрат, тобто на отримання прибутку в
цілому, що відповідає сутності
господарської діяльності, чим порушено
п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України.

Крім цього, за результатами перевірки
встановлено, що ФОП ОСОБА_4 дохід від
будівельно-монтажних робіт за адресою
АДРЕСА_2 не отримував, в результаті чого
завищено суму валових витрат за 2012 рік
на 39828,18 грн., чим порушено п.177.2 ст.177,
п.138.4 ст.138 Податкового кодексу України.

Також завищено валові витрати на суму
503837,19 грн. в зв'язку з віднесенням ФОП
ОСОБА_4 до складу валових витрат суми,
яка не має документального
підтвердження, чим порушено п.177.2 ст.177
Податкового кодексу України, та на суму
84151,53 грн. в зв'язку з віднесенням до
складу валових витрат будівельних
матеріалів та послуг по ремонту по
АДРЕСА_1, чим порушено пп.139.1.5 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України.

Всього ФОП ОСОБА_4 завищено витрати за
2012 рік на суму 730473,61 грн.
Оподатковуваний дохід визначений
перевіркою за 2012 рік в розмірі 242359,99
грн. та донараховано податок з доходів
фізичних осіб в сумі 36319,96 грн.

Також проведеною перевіркою
встановлено, що відповідно до наданих
актів форми №КБ-2в ПП "Ранг"
використовував електроенергію ФОП
ОСОБА_4, при цьому рахунки та податкові
накладні не виписувались. Таким чином
встановлено заниження податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість перевіреного періоду на суму
6185 грн., чим порушено п.187.1 ст.187
Податкового кодексу України.

Крім цього, відповідно до п.2 ч.1 ст.7, ч.11
ст.8 Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування"
донарахована за результатами
перевірки сума єдиного внеску
становить 129887,57 грн., в т.ч. за 2011 рік в
сумі 45788,64 грн. (акт перевірки №
43/5/1751/НОМЕР_1 від 28.05.2012), за 2012 рік в сумі
84098,93 грн. (внаслідок заниження чистого
оподатковуваного доходу в результаті
вищевказаних порушень).

Обгрунтовуючи правомірність
податкової вимоги № 48-25 від 26.03.2014,
апелянт зазначив, що спірна вимога
винесена ФОП ОСОБА_4 на підставі даних
інтегрованої картки платника, в якій
рахувався податковий борг за
узгодженими грошовими зобов'язаннями.

Перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на підставі
наказу № 251 від 02.12.2013 р., направлень від
16.12.2013 з 16.12.2013 по 27.12.2013 уповноваженими
особами ДПІ у Рівненському районі
проведено документальну планову
виїзну перевірку ФОП ОСОБА_4,
податковий номер НОМЕР_1, щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування і сплати податків і зборів
за період з 01.01.2012 по 31.12.2012, дотримання
законодавства щодо укладення
трудового договору, оформлення
трудових відносин з працівниками,
виконання вимог валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011 по
31.12.2012.

Результати перевірки оформлені актом
від 16.01.2014 № 00005/1712-1702/НОМЕР_1, відповідно
до висновків якого встановлено
порушення:

п.185.1 ст.185, ст.187, абз. 1 п.188.1 ст.188, п.193.1
ст.193 Податкового кодексу України,
встановлено заниження податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 6185,00 грн.;

п.6 ст.128 Господарського кодексу
України, п.44.1, п.44.3 ст.44, пп.139.1.5 п.139 ст.139,
п.167.1 ст.167, п.177.1, п.177.2, п.177.4, п.177.10 ст.177
Податкового кодексу України,
донараховано податок з доходів
фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності в сумі 36319,96
грн. за 2012 рік; встановлено неналежне
ведення обліку доходів та витрат,
включення в декларацію про отримані
доходи та понесені витрати за 2012 рік
перекручених даних;

п.1 пп.2 ч.1 ст.7, ч.5 ст.8, п.1 ч.2 ст.6, п.1 ч.1, ч.4,
ч.5 ст.7, ч.4,8,11 ст.8, ч.2 ст.9 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", в результаті
чого донараховано не нарахований
єдиний внесок за період, що
перевірявся, на суму 129887,57 грн., в т.ч. за
2011 рік в сумі 45788,64 грн., за 2012 рік в сумі
84098,93 грн. (а.с.12-26 т.1).

Подані платником податків заперечення
на акт перевірки органом державної
податкової служби були відхилені
(а.с.73-76 т.1).

На підставі акта перевірки від 16.01.2014 №
00005/1712-1702/НОМЕР_1 ДПІ у Рівненському
районі прийнято:

податкове повідомлення-рішення №
002 від 04.02.2014, яким збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
"податок з доходів фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької діяльності"
на загальну суму 54479,94 грн., у тому числі
за основним платежем на 36319,96 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями на
18158,98 грн. (а.с.29 т.1);

податкове повідомлення-рішення №
002 від 04.02.2014, яким збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
"податок на додану вартість" на
загальну суму 7731,00 грн., у тому числі за
основним платежем на 6185,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями на
1546,00 грн. (а.с.28 т.1);

податкове повідомлення-рішення №
002 від 04.02.2014, яким збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
"адміністративні штрафи та інші
санкції" на загальну суму 510,00 грн. (а.с.30
т.1);

вимогу про сплату боргу (недоїмки) від
16.01.2014 № Ю-002 зі сплати єдиного
внеску в сумі 129887,57 грн. (а.с.31 т.1);

рішення № 002 від 16.01.2014 про
застосування штрафних санкцій в
розмірі 15278,19 грн. за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску в сумі
129887,57 грн. (а.с.32 т.1).

Вищевказані рішення органу державної
податкової служби були отримані
платником податків 08.02.2014 (а.с.157 т.4).

18.02.2014 ФОП ОСОБА_4 подав скаргу на
податкові повідомлення-рішення від
04.02.2014 № 002, № 002, № 002
та вимогу про сплату боргу (недоїмки)
від 16.01.2014 № Ю-002 в порядку
адміністративного оскарження (а.с.33-37
т.1).

05.03.2014 ДПІ у Рівненському районі
винесено вимогу про сплату боргу
(недоїмки) №Ф-29 зі сплати єдиного
внеску, штрафів та пені в розмірі 151064,35
грн. (на підставі картки особового
рахунку, без зазначення відповідного
акта перевірки) (а.с.39 т.1).

18.03.2014 Головним управлінням Міндоходів
у Рівненській області прийнято рішення
№ 176/14/17-00-10-05-105/42 про продовження строку
розгляду скарги до 27.04.2014 (а.с.38 т.1).

26.03.2014 ФОП ОСОБА_4 подав до Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області скаргу на вимогу про сплату
боргу (недоїмки) від 05.03.2014 № Ф-29 та
рішення № 002 від 16.01.2014 (а.с.40-42 т.1).

26.03.2014 ДПІ у Рівненському районі
винесено податкову вимогу № 48-25 від
26.03.2014 про сплату податкового боргу в
сумі 68806,61 грн. (а.с.44 т.1).

27.03.2014 р. рішенням про результати
розгляду скарги № 216/14/17-00-10-05-105/42
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області скаргу ФОП ОСОБА_4
задоволено частково, скасовано вимогу
ДПІ у Рівненському районі від 16.01.2014 №
Ю-002 про сплату єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на суму 129 887,57
грн. та зобов'язано ДПІ у Рівненському
районі винести вимогу про сплату боргу
(недоїмки) зі сплати єдиного внеску на
суму 129 887,57 грн. (недоїмка), за формою,
яка передбачена Інструкцією про
порядок нарахування і сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, затвердженої
наказом Міндоходів України від 09.09.2013 №
455, зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 19.09.2013 за № 1622/24154
(а.с.46-47 т.1).

25.04.2014 рішенням про результати розгляду
скарги № 267/14/17-00-10-05-105/42 Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області залишено без змін податкові
повідомлення-рішення ДПІ у
Рівненському районі від 04.02.2014 №
002, №002, № 002, а скаргу
платника податків в цій частині - без
задоволення (а.с.77-79 т.1).

Перевіряючи правомірність податкового
повідомлення-рішення № 002 від
04.02.2014 по податку з доходів фізичних
осіб - суб'єктів підприємницької
діяльності на загальну суму 54479,94 грн.,
суд першої інстанції встановив
наступне.

Як зазначено в пп.2.1.2 акта перевірки,
перевіркою правильності визначення
загального оподатковуваного доходу,
отриманого від провадження
підприємницької діяльності у 2012 році,
встановлено завищення загального
оподатковуваного доходу в сумі 488113,62
грн. у зв'язку з арифметичною помилкою
при підрахунку доходу (а.с.17 т.1).

Так, суд встановив, що в додатку 5 до
розділу ІІІ податкової декларації про
майновий стан і доходи позивачем
задекларовано суму одержаного доходу
за 2012 рік 2888683,00 грн. (а.с.128 т.2), а в Книзі
обліку доходів та витрат відображено
суму доходу 2400573,89 грн. (а.с.148 т.3); за
даними перевірки - 2400569,98 грн. Виявлену
розбіжність в частині завищення
задекларованого доходу представник
позивача не заперечив та пояснив
декларуванням доходу та витрат з
урахуванням податку на додану
вартість. Відповідно до п.177.3 ст.177
Податкового кодексу України для
фізичної особи-підприємця,
зареєстрованого як платник податку на
додану вартість, не включаються до
витрат і доходу суми податку на додану
вартість, що входять до ціни придбаних
або проданих товарів (робіт, послуг).

Також з акта перевірки, письмового
заперечення проти позову та пояснень
представника відповідача в судовому
засіданні встановлено, що перевіркою
правильності визначення вартості
документально підтверджених витрат,
пов'язаних зі здійсненням діяльності,
відображених в додатку 5 до податкової
декларації, встановлено завищення
валових витрат в сумі 730473,61 грн. у
зв'язку з включенням: 1) суми
інформаційно-консультаційних та
посередницьких послуг в розмірі 100 130
грн.; 2) електроенергії в розмірі 39828,18
грн.; 3) розбіжність у визначенні
валових витрат на суму 503837,19 грн.
виникла у зв'язку з віднесенням ФОП
ОСОБА_4 до складу валових витрат суми,
яка не має документального
підтвердження; 4) розбіжність у
визначенні валових витрат на суму 84151,53
грн. виникла в зв'язку з віднесенням ФОП
ОСОБА_4 до складу валових витрат
будівельних матеріалів та послуг по
ремонту по АДРЕСА_1, чим порушено пп.139.1.5
п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України.

Суд зауважив, що встановлену загальну
суму завищення витрат 730473,61 грн.
податковим органом обраховано невірно
(в сторону збільшення), позаяк сума її
вищевказаних складових частин (100130,00 +
39828,18 + 503837,19 + 84151,53) становить 727946,9 грн.

Оскільки орган державної податкової
служби вказує на завищення позивачем
валових витрат внаслідок, зокрема, їх
документального не підтвердження (на
суму 503837,19 грн.), суд першої інстанції
зазначив, що відповідно до Порядку
оформлення результатів документальних
перевірок щодо дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, платниками податків
- фізичними особами, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
N 395 від 14.03.2013, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 12.04.2013 за
№ 607/23139 (далі - Порядок № 395) перед
початком проведення документальної
перевірки діяльності платника
податків за місцезнаходженням
податкового органу посадова особа,
відповідальна за проведення перевірки,
зобов'язана прийняти надані платником
податків оригінали документів,
пов'язаних із провадженням діяльності
за період, що перевіряється.

Зазначені документи приймаються за
описом, складеним платником податків
за власним бажанням.

Опис наданих для перевірки документів
складається у двох примірниках
особисто платником податків у
присутності посадової особи,
відповідальної за проведення
перевірки. В описі в обов'язковому
порядку зазначається кожний переданий
документ із указанням його
найменування, номера та дати видачі. У
разі наявності значної кількості
однотипних документів, наприклад
накладних на придбання товару, в описі
допускається запис із зазначенням
назви однотипних документів (накладна),
їх кількості, за який період діяльності
вони надані та кількості аркушів.

У кінці опису платником податків
повинно бути зазначено, що для
проведення перевірки документи надані
в повному обсязі, інші документи,
пов'язані із провадженням діяльності,
відсутні.

Посадова особа, яка здійснює перевірку,
ознайомившись із наданими для
перевірки документами, перевіривши їх
наявність за описом, робить у ньому
запис про прийняття для проведення
документальної перевірки документів,
пов'язаних із провадженням діяльності,
зазначає дату їх прийняття та ставить
особистий підпис.

У разі відмови платника податків або
його законних представників від
особистого складання опису такий опис
складається посадовою особою,
відповідальною за проведення
перевірки, у присутності платника
податків. При цьому цей факт
зазначається в акті перевірки.

Один примірник опису додається до
матеріалів перевірки, інший
залишається у платника податків (пункт
1.3 Порядку № 395).

В пункті 1.13 акта перевірки зазначено,
що опис наданих для перевірки
документів складений особисто
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 в
присутності інспектора органу
державної податкової служби.

Дослідженням опису документів, наданих
для перевірки ФОП ОСОБА_4, встановлено,
що в порушення Порядку №395 в описі не
зазначено номери та дати видачі
документів, їх кількість, за який
період діяльності вони видані та
кількість аркушів. При цьому такий опис
документів виконаний та підписаний
лише ревізорами-інспекторами,
застереження платника податків щодо
повноти наданих до перевірки
документів відсутнє, підпис платника
податків відсутній, разом з тим в акті
перевірки не зазначено, що платник
податків від складання опису
відмовився (а.с.161 т.4).

Вищевказані недоліки при проведенні
документальної перевірки та
документуванні її результатів
унеможливлюють достовірне
встановлення обставин справи в частині
повноти документів, врахованих
документальною перевіркою.

Відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Згідно з пп.44.1 ст.44 Податкового кодексу
України для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Суд першої інстанції встановив, що за
2012 рік позивачем задекларовано
вартість документально підтверджених
витрат, пов'язаних з господарською
діяльністю, в загальній сумі 2873313,00 грн.,
у тому числі: вартість придбаних
товарно-матеріальних цінностей, що
реалізовані або використані у
виробництві продукції, в сумі 108763,00
грн., витрати на оплату праці та
нарахування на заробітну плату в сумі
23370,00 грн., інші витрати, включаючи
вартість виконаних робіт, наданих
послуг, в сумі 2741180,00 грн. (а.с.128 т.2).

В Книзі обліку доходів та витрат за 2012
рік позивачем відображено витрат на
загальну суму 2610163,45 грн. (а.с.148 т.3).

В ході судового розгляду
адміністративної справи досліджено
надані позивачем первинні
розрахункові, платіжні документи на
підтвердження формування валових
витрат перевіреного періоду (а.с.155-250
т.1, 1-119, 155-248 т.2, 4-158 т.3) та встановлено, що
записи в Книзі обліку доходів та витрат
позивача підтверджуються відповідними
первинними документами.

Розбіжність між даними обліку платника
податків (документально
підтвердженими) та задекларованими
показниками витрат за 2012 рік становить
263 149,55 грн. (2873313,00 - 2610163,45), що, з
урахуванням встановленого завищення
на суму 488 113,62 грн. валового доходу, не
призвело до заниження об'єкта
оподаткування.

За встановлених обставин висновки
органу державної податкової служби про
завищення позивачем валових витрат на
суму 503837,19 грн., які не підтверджені
документально, не підтверджені
належними й допустимими доказами, не
відповідають встановленим обставинам
справи та спростовуються дослідженими
судом першої інстанції доказами.

Такий висновок суду першої інстанції є
законним та обгрунтованим, і з ним
погоджується колегія суддів.

Щодо завищення валових витрат у зв'язку
з включенням суми
інформаційно-консультаційних та
посередницьких послуг в розмірі 100130
грн., електроенергії в розмірі 39828,18
грн.; на суму 84151,53 грн. в зв'язку з
включенням вартості будівельних
матеріалів та послуг по ремонту по
АДРЕСА_1, суд першої інстанції зазначив
наступне.

Відповідно до пунктів 1.4-1.7 Порядку № 395
акт - службовий документ, який
підтверджує факт проведення
документальної перевірки діяльності
платника податків і є носієм доказової
інформації про виявлені порушення
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби.

Акт документальної перевірки повинен
містити систематизований виклад
виявлених під час перевірки фактів
порушень норм податкового, валютного
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби.

За результатами документальної
перевірки в акті викладаються всі
суттєві обставини діяльності платника
податків, які стосуються фактів
виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби.

Факти виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та повною мірою, з
посиланнями на первинні або інші
документи, які зафіксовані в обліку та
підтверджують наявність зазначених
фактів.

Суд першої інстанції встановив, що
всупереч установленому порядку акт
перевірки не містить
систематизованого викладу виявлених
під час перевірки фактів порушень норм
податкового законодавства; жодне з
наведених вище порушень податкового
законодавства в частині завищення
валових витрат не обгрунтоване
посиланнями на первинні або інші
документи, які зафіксовані в обліку та
підтверджують наявність зазначених
фактів; не зазначено контрагентів,
номерів та дат господарських
договорів, номерів та дат актів
виконаних робіт, видаткових накладних,
інших розрахункових чи платіжних
документів, за якими податковим
органом не визнано витрати позивача.

За таких обставин суд першої інстанції
правильно встановив, що акт перевірки
від 16.01.2014 № 00005/1712-1702/НОМЕР_1 не є носієм
доказової інформації про виявлені
порушення вимог податкового
законодавства, а відтак є неналежним
доказом у справі.

Покликання апелянта, що ФОП ОСОБА_4
завищив валові витрати за 2012 рік на
суму 100130 грн.
інформаційно-консультаційних та
посередницьких послуг не можуть бути
визнані обгрунтованими з урахуванням
такого.

У відповідності до п. 14.1.27. Податкового
кодексу України витрати - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Пунктом 177.2 статті 177 Податкового
кодексу України визначено, що об'єктом
оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

До переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу (пункт 177.4
статті 177 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 138.1 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту
138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших
витрат, визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу (пункт 138.2 статті 138
Податкового кодексу України).

Відповідно до статті 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" N 996-XIV від 16.07.1999
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Статтею 4 цього Закону визначено, що
бухгалтерський облік та фінансова
звітність грунтуються на таких
основних принципах, зокрема, як
превалювання сутності над формою -
операції обліковуються відповідно до
їх сутності, а не лише виходячи з
юридичної форми.

Доводи апелянта про те, що відповідно
до розділу ІІІ Податкового кодексу
України інформаційно-консультаційні
послуги не відносяться до витрат, є
безпідставними, позаяк згідно з пп.138.10.2
п.138.10 ст.138 Податкового кодексу України
до складу інших витрат включаються
адміністративні витрати, спрямовані на
обслуговування та управління
підприємством, зокрема, згідно з пп. "г" -
винагороди за консультаційні,
інформаційні, аудиторські та інші
послуги, що отримує платник податку для
забезпечення господарської
діяльності.

За своєю суттю
інформаційно-консультаційні послуги -
це система організації праці, за якою
виробничі рішення приймаються на
основі спеціального вивчення ринку,
прогнозування та управління ним. До
системи інформаційно-консультаційних
послуг входить вивчення кон'юнктури та
динаміки платоспроможного попиту на
продукцію, що виробляється
(збувається); аналіз змін цін на
продукцію та її замінники;
прогнозування доходів, потреб у
певному товарі; використання реклами
як основного способу нецінової
боротьби з конкуруючими суб'єктами
господарювання, стимулювання збуту
продукції; планування товарного
асортименту з урахуванням
соціально-психологічних настанов
різних груп споживачів; спеціальна
організація обслуговування
споживачів, яка передбачає максимальне
наближення товару до потенційного
споживача.

Суд першої інстанції встановив, що
09.01.2012 між ФОП ОСОБА_4 (замовник) та ФОП
ОСОБА_5 (виконавець) укладено договір
про надання
інформаційно-консультаційних послуг
№09/01-12, відповідно до умов якого
виконавець зобов'язується за завданням
замовника надати
інформаційно-консультаційні послуги, а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити їх. Сторони погодили, що
виконавець інформує (консультує)
замовника з наступних питань: розвиток
ринку офісної нерухомості у 2012 році в м.
Рівне; дослідження показників та
динаміки уторговування для ринків
торгової і офісної нерухомості в м.
Рівне за 2012 рік; аналіз даних про стан
ринку нерухомості в м. Рівне за 2012 рік;
доцільність розміщення фінансових
інвестицій на ринку нерухомості в м.
Рівне. Послуги надаються замовнику із
встановлених питань шляхом усного та
письмового консультування.
Підтвердженням надання послуг за цим
договором є акт здачі-прийняття
наданих послуг, який складається та
підписується сторонами в двох
екземплярах протягом трьох робочих
днів після фактичного надання послуг.
За надання послуг за цим договором
замовник сплачує виконавцеві плату в
розмірі 65000,00 грн. Договір діє з моменту
його підписання до 31.12.2012 (а.с.99 т.1).

Також, 02.01.2012 між ФОП ОСОБА_4 (замовник)
та ФОП ОСОБА_5 (виконавець) укладено
договір про надання посередницьких
послуг № ДГ-02/01-12. Відповідно до умов
договору, замовник дає завдання, а
виконавець зобов'язується надавати
замовникові такі посередницькі
послуги: пошук потенційних
постачальників кабельної продукції;
пошук потенційних орендарів офісних
приміщень. Підтвердженням надання
послуг за цим договором є акт
здачі-прийняття наданих послуг, який
складається та підписується сторонами
в двох екземплярах протягом трьох
робочих днів після фактичного надання
послуг. За надані послуги за цим
договором замовник сплачує
виконавцеві плату в розмірі 35000,00 грн.
Договір діє з моменту його підписання
до 31.12.2012 (а.с.100 т.1).

Фактичне надання
інформаційно-консультаційних послуг
за договором від 09.01.2012 №09/01-12
підтверджується актами
здачі-прийняття робіт (надання послуг):
№ ОУ-0000029 від 30.03.2012 на суму 20000,00 грн.
(без ПДВ); № ОУ-060 від 20.06.2012 на суму 20000,00
грн.; № ОУ-103 від 30.09.2012 на суму 20000,00 грн.;
№ ОУ-117 від 30.10.2012 на суму 5000,00 грн.
(а.с.161,168,177,182 т.1).

Досліджені судом акти здачі-прийняття
робіт (надання послуг) відповідають
вимогам Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" N 996-XIV від 16.07.1999,
оскільки містять всі визначені Законом
реквізити. При цьому, враховуючи
значний описовий обсяг
інформаційно-консультаційних послуг,
визначених договором №09/01-12 від 09.01.2012,
зміст наданих послуг детально
розкритий виконавцем в досліджених
судом звітах про надання
інформаційно-консультаційних послуг
до цього договору.

Фактичне надання посередницьких
послуг за договором № ДГ-02/01-12 від 02.01.2012
підтверджується актом здачі-прийняття
робіт (надання послуг): № ОУ-000019 від
16.02.2012 (пошук постачальників кабельної
продукції; пошук орендарів офісних
приміщень) на суму 35000,00 грн. (а.с.188 т.1).

Досліджений судом акт здачі-прийняття
робіт (надання послуг) відповідає
вимогам Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" N 996-XIV від 16.07.1999,
оскільки містить всі визначені Законом
реквізити. Враховуючи значний описовий
обсяг наданих посередницьких послуг,
зміст наданих послуг детально
розкритий виконавцем в досліджених
судом звітах про надання
посередницьких послуг до договору
№ДГ-02/01-12 від 02.01.2012 р.

Фактична оплата ФОП ОСОБА_4 отриманих
інформаційно-консультаційних та
посередницьких послуг підтверджується
дослідженими судом доказами:
квитанціями до прибуткових касових
ордерів, звітами про використання
коштів наданих під звіт, виписками
банку по рахунку позивача
(а.с.159-160,169-172,179,183-187,198 т.1), всього на суму
95245,00 грн.

Суд враховав, що згідно з
реєстраційними даними видами
діяльності ФОП ОСОБА_4 за КВЕД: є 41.20
"Будівництво житлових і нежитлових
будівель" (основний), 68.20 "Надання в
оренду й експлуатацію власного чи
орендованого нерухомого майна";
відповідно до наданих до перевірки
документів ФОП ОСОБА_4 здійснював
інвестиційну діяльність, здавав в
оренду нежитлові приміщення, про що
зазначено в акті перевірки та
сторонами не заперечується.

Також матеріалами справи
стверджується, що 20.11.2011 між ФОП ОСОБА_4
(замовник) та Приватним підприємством
"Ранг" (генпідрядник) укладено договір
генерального підряду по капітальному
будівництву № 20/01-11, предметом якого є
виконання будівельних, монтажних,
пусконалагоджувальних та інших робіт,
пов'язаних з новим будівництвом об'єкту
"Адміністративний центр" за адресою
АДРЕСА_2 (а.с.131-149 т.1).

20.06.2011 між ФОП ОСОБА_4 (забудовник) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "СОМ 70" (інвестор)
укладено договір про участь в
інвестуванні будівництва
адміністративного центру за адресою
АДРЕСА_2. Відповідно до додатку № 2 до
цього договору графіком будівництва
зазначеного об'єкта на 2012 рік було
передбачено загальнобудівельні роботи
по надпідземній частині; зовнішні
інженерні мережі і обладнання (а.с.123-130
т.1).

На праві власності ФОП ОСОБА_4 належить
будівля офісного центру за адресою
АДРЕСА_1 (пункт 1.8 акта перевірки).

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що
придбання позивачем
інформаційно-консультаційних послуг,
які полягають у вивченні та
прогнозуванні розвитку ринку офісної
нерухомості в м. Рівне, доцільності
розміщення фінансових інвестицій на
ринку нерухомості, а також
посередницьких послуг з пошуку
потенційних постачальників кабельної
продукції (для забезпечення
будівництва об'єктів нерухомості) та
потенційних орендарів офісних
приміщень, - перебуває в
безпосередньому зв'язку з
господарською діяльністю позивача та
спрямоване на її оптимізацію.

Крім цього, судом встановлено, що в
березні-квітні 2012 року ФОП ОСОБА_4 було
укладено ряд договорів оренди
приміщень офісів, розташованих по
АДРЕСА_1, зокрема, з особами, які
зазначені як потенційні орендарі в
звіті ФОП ОСОБА_5 про надання
посередницьких послуг № 2 від 16.02.2012
(а.с.5-16 т.4), що свідчить про фактичне
використання придбаних послуг в
господарській діяльності позивача та
отримання від них доходу.

З огляду на вищенаведене, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що висновок органу державної
податкової служби про завищення ФОП
ОСОБА_4 витрат за 2012 рік на суму 100130,00
грн. інформаційно-консультаційних та
посередницьких послуг, які не
підтверджені документально та не
пов'язані з господарською діяльністю, -
є безпідставним, не підтверджений
належними та допустимими доказами, не
відповідає обставинам справи та
спростовується дослідженими доказами.

Що стосується висновку апелянта про
завищення ФОП ОСОБА_4 витрат по
електроенергії в розмірі 39828,18 грн. в
порушення п.138.4 ст.138 Податкового
кодексу України, суд першої інстанції
зазначив наступне.

Суд встановив, що 16.08.2011 між Публічним
акціонерним товариством "АЕС
Рівнеобленерго" (постачальник) та
ОСОБА_4 укладено договір № 270031835 про
постачання електричної енергії на
будівництві житлово-адміністративного
центру по АДРЕСА_2 (а.с.102-122 т.1).

Фактичне постачання електричної
енергії позивачу підтверджене
рахунками за активну електроенергію,
актами прийняття-передавання
електричної енергії, податковими
накладними ПАТ "АЕС Рівнеобленерго"
(а.с.240-250 т.1, 1-36 т.2), які відповідають
вимогам до первинних документів Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні".

Оплата позивачем придбаної
електроенергії підтверджена виписками
банку (а.с.82-119 т.2).

Відповідно до п.138.1 ст.138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту
138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з
пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Підпунктом 138.1.1 цієї статті визначено,
що витрати операційної діяльності
включають:

собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів
140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.

Згідно з п.138.4 ст.138 Податкового кодексу
України витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, крім
нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Підпунктом 138.8.5 п.138.8 ст.138 Податкового
кодексу України передбачено, що до
складу загальновиробничих витрат
включаються, зокрема: г) витрати на
утримання, експлуатацію та ремонт,
страхування, оперативну оренду
основних засобів, інших необоротних
активів загальновиробничого
призначення; д) витрати на опалення,
освітлення, водопостачання,
водовідведення та інші послуги з
утримання виробничих приміщень.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що
витрати на електроенергію в сумі 39828,18
грн. на об'єкті будівництва
адміністративного центру по АДРЕСА_2
правомірно віднесені позивачем до
витрат операційної діяльності як
загальновиробничі витрати
перевіреного періоду. При цьому, суд
зауважує, що у зв'язку з відсутністю в
акті перевірки покликань на первинні
документи бухгалтерського обліку,
неможливо встановити, на підставі яких
розрахункових чи платіжних документів
податковим органом обраховано суму
витрат 39828,18 грн., яка не визнана
перевіркою.

З урахуванням наведеного, висновки
податкового органу про завищення ФОП
ОСОБА_4 витрат в сумі 39828,18 грн. судом
першої інстанції правомірно визнані
такими, що не підтверджені належними й
допустимими доказами.

Що стосується доводів апелянта про
завищення валових витрат на суму 84151,53
грн. в зв'язку з віднесенням ФОП ОСОБА_4
до складу валових витрат витрати на
будівельні матеріали та послуги по
ремонту по АДРЕСА_1, чим порушено пп.139.1.5
п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України,
суд першої інстанції зазначив
наступне.

Відповідно до пп.138.8.5 п.138.8 ст.138
Податкового кодексу України до складу
загальновиробничих витрат
включаються:

г) витрати на утримання, експлуатацію
та ремонт, страхування, оперативну
оренду основних засобів, інших
необоротних активів
загальновиробничого призначення.

Відповідно до пп.138.10.2 п.138.10 ст.138
Податкового кодексу України до складу
інших витрат включаються
адміністративні витрати, спрямовані на
обслуговування та управління
підприємством:

в) витрати на утримання основних
засобів, інших необоротних
матеріальних активів
загальногосподарського використання
(оперативна оренда (у тому числі оренда
легкових автомобілів), придбання
пально-мастильних матеріалів, стоянка,
паркування легкових автомобілів,
страхування майна, амортизація, ремонт,
опалення, освітлення, водопостачання,
водовідведення, охорона).

Матеріалами справи стверджено, що
ОСОБА_4 є співвласником (з часткою 37/100)
будівлі офісного центру по АДРЕСА_1 в м.
Рівне (а.с.154 т.2) та використовує
зазначене нерухоме майно в
підприємницькій діяльності, про що
зазначено в акті перевірки та
відповідачем не заперечується.

Суд встановив, що між ПП "Ранг"
(продавець) та ФОП ОСОБА_4 (покупець)
укладено договори поставки від 01.02.2012
б/н, від 31.05.2012 № 2 на постачання
будівельних матеріалів, кабельної
продукції, обладнання (а.с.228,235 т.1).

25.06.2012 між ФОП ОСОБА_4 (замовник) та
Приватним підприємством "Ранг"
(виконавець) укладено договір про
виконання робіт № 25/06-12, умовами якого
передбачено виконання ремонтних робіт
офісного приміщення по АДРЕСА_1 в м.
Рівне (а.с.199 т. 1). Сторонами договору
підписано договірну ціну на поточний
ремонт офісного центру, локальний
кошторис (а.с.200-101, 202-211 т.1).

Фактичне виконання поточного ремонту
підтверджується актом приймання
виконаних будівельних робіт форми КБ-2в
за липень 2012 року, довідкою про
вартість виконаних робіт та витрати за
липень 2012 року, відповідно до яких
вартість виконаних робіт становить
45000,00 грн., вартість матеріальних
ресурсів 17959 грн. (а.с.212,213-222 т.1).
Виконавцем робіт ПП "Ранг" позивачу
виписано податкову накладну на
загальну суму 45600,00 грн. (а.с.223 т.1).

Фактична поставка постачальником ПП
"Ранг" позивачу будівельних матеріалів
підтверджена видатковими накладними №
РН-000003 від 31.05.2012 на суму 5333,62 грн., у т.ч.
ПДВ 888,94 грн.; № РН-000002 від 31.05.2012 на суму
4304,62 грн., у т.ч. ПДВ 717,44 грн.; № РН-0000009
від 28.08.2012 на суму 21753,60 грн.; № РН-000006
від 31.07.2012 на суму 2065,27 грн., у т.ч. ПДВ 344,21
грн., № РН-000007 від 31.07.2012 на суму 2934,73
грн., у т.ч. ПДВ 489,12 грн. (а.с.231,233,238 т.1,
а.с.191,193 т.3).

Продавцем ПП "Ранг" виписано позивачу
податкові накладні: від 31.05.2012 № 34 на
суму 5333,62 грн., у т.ч. ПДВ 888,94 грн.; від
31.05.2012 № 33 на суму 4304,62 грн.; № 63 від
28.08.2012 на суму 21753,60 грн., у т.ч. ПДВ 3625,6
грн.; № 51 від 31.07.2012 на суму 5000,00 грн., у
т.ч. ПДВ 833,33 грн. (а.с.232,234, 239 т.1, а.с.194 т.3).

Оплата ФОП ОСОБА_4 придбаних
будівельних матеріалів та робіт
(послуг) підтверджена звітами про
використання коштів, наданих під звіт,
квитанціями до прибуткового касового
ордера, виписками банку
(а.с.224-227,229-230,236-237 т.1).

Також з матеріалів справи встановлено,
що ФОП ОСОБА_4 в перевіреному періоді
придбавав товари (кабель АВВГ 4*240) від
постачальника ТзОВ "Статус-Груп" по
видаткових накладних: № РН-0000009 від
25.09.2012 на суму 8125,16 грн., у т.ч. ПДВ 1354,19
грн., № РН-0000001 від 10.02.2012 на суму 49788,00
грн., у т.ч. ПДВ 8298,00 грн., № РН-000002 від
13.02.2012 на суму 49788,00 грн., у т.ч. ПДВ 8298,00
грн., № 14 від 14.02.2012 № РН-0000003 від 14.02.2012
на суму 49788,00 грн., № РН-0000004 від 15.02.2012 на
суму 49788,00 грн., у т.ч. ПДВ 8298,00 грн.
(а.с.10,24,26,28,30 т.3).

Постачальником ТОВ "Статус-Груп" на
зазначені господарські операції
виписано податкові накладні: № 15 від
25.09.2012, № 1 від 10.02.2012, № 2 від 13.02.2012, № 3
від 14.02.2012, № 5 від 15.02.2012 (а.с.11,25,27,31 т.3).

Розрахунки позивачем за поставлений
товар проведені в безготівковій формі,
що підтверджується виписками банку
(а.с.6-9 т.3).

Товарність вищевказаних господарських
операцій з виконання ремонтних робіт
та постачання матеріалів відповідачем
не заперечується.

Таким чином, вищевказані витрати
позивача підтверджені відповідними
первинними бухгалтерськими
документами, які відповідають вимогам
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", та підлягали врахуванню при
визначенні об'єкта оподаткування
перевіреного періоду.

Суд першої інстанції зауважив, що у
зв'язку з відсутністю в акті перевірки
покликань на господарські договори,
первинні документи бухгалтерського
обліку, не зазначення
контрагентів-постачальників неможливо
встановити, на підставі яких
розрахункових чи платіжних документів
податковим органом обраховано суму
витрат 84151,53 грн., яка не визнана
перевіркою.

Суд першої інстанції вірно визнав
необгрунтованим застосування
апелянтом до спірних правовідносин
пп.139.1.5 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу
України, оскільки відповідно до
зазначеної норми не включаються до
складу витрат: витрати на придбання,
виготовлення, будівництво,
реконструкцію, модернізацію та інше
поліпшення основних засобів та
витрати, пов'язані з видобутком
корисних копалин, а також з придбанням
(виготовленням) нематеріальних
активів, які підлягають амортизації
згідно зі статтями 144-148 цього Кодексу, з
урахуванням пунктів 146.11 і 146.12 статті 146
та пункту 148.5 статті 148 цього Кодексу.

Разом з тим, з досліджених судом
доказів встановлено, що в 2012 році в
адміністративному центрі по АДРЕСА_1 в
м. Рівне ФОП ОСОБА_4 здійснювався
поточний ремонт, а не будівництво,
реконструкція, модернізація чи інше
поліпшення основних засобів.

За встановлених обставин, суд першої
інстанції вірно визнав, що висновок
органу державної податкової служби про
завищення ФОП ОСОБА_4 витрат на суму
84151,53 грн. не підтверджений належними й
допустимими доказами, не відповідає
встановленим судом обставинам справи
та спростовується дослідженими
доказами.

Відповідно до статті 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких грунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

За результатами судового розгляду
адміністративної справи суд першої
інстанції дійшов правильного
висновку, що апелянт не виконав
процесуального обов'язку доказування
та не довів допущеного позивачем
порушення пп.139.1.5 п.139 ст.139, п.167.1 ст.167,
п.177.1, п.177.2, п.177.4, п.177.10 ст.177 Податкового
кодексу України, що мало наслідком
заниження податкового зобов'язання по
податку з доходів фізичних осіб в сумі
36319,96 грн. за 2012 рік. Відтак
донарахування позивачу податкового
зобов'язання на зазначену суму колегія
суддів вважає неправомірним, що
виключає застосування штрафних
(фінансових) санкцій. За таких обставин
податкове повідомлення-рішення №
002 від 04.02.2014, яким збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
"податок з доходів фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької діяльності"
на загальну суму 54479,94 грн., у тому числі
за основним платежем на 36319,96 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями на
18158,98 грн. також є протиправним та
підлягав скасуванню.

Перевіряючи правомірність податкової
вимоги № 48-25 від 26.03.2014, суд першої
інстанції встановив та врахував
наступне.

В податковій вимозі № 48-25 від 26.03.2014
зазначено, що станом на 24.03.2014 сума
податкового боргу позивача за
узгодженими грошовими зобов'язаннями
становить 68806,61 грн., а саме:

по податку на доходи фізичних осіб в
сумі 840,75 грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями;

по податку на доходи фізичних осіб в
сумі всього 58737,09 грн., у тому числі
основний платіж 37111,30 грн., штрафні
(фінансові) санкції 18158,98 грн., пеня 3466,81
грн.;

по податку на додану вартість в сумі
всього 8718,77 грн., у тому числі основний
платіж 5625,42 грн., штрафні (фінансові)
санкції 2163,30 грн., пеня 930,05 грн.;

адміністративні штрафи та інші санкції
в сумі 510,00 грн.

Підпунктом 14.1.153 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України
встановлено, що податкова вимога -
письмова вимога органу державної
податкової служби до платника податків
щодо погашення суми податкового боргу.

Згідно з пунктами 59.1 та 59.3 статті 59
Податкового кодексу України, у разі
коли платник податків не сплачує
узгодженої суми грошового зобов'язання
в установлені законодавством строки,
орган державної податкової служби
надсилає (вручає) йому податкову вимогу
в порядку, визначеному для надсилання
(вручення) податкового
повідомлення-рішення. Податкова вимога
надсилається не раніше першого
робочого дня після закінчення
граничного строку сплати суми
грошового зобов'язання.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України,
податковий борг - сума узгодженого
грошового зобов'язання (з урахуванням
штрафних санкцій за їх наявності), але
не сплаченого платником податків у
встановлений цим Кодексом строк, а
також пеня, нарахована на суму такого
грошового зобов'язання

Таким чином, податкова вимога може бути
винесена податковим органом тільки
щодо узгодженого грошового
зобов'язання, не сплаченого платником
податків.

Пунктом 57.3 статті 57 Податкового
кодексу України встановлено, що у разі
визначення грошового зобов'язання
контролюючим органом за підставами,
зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6
пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу,
платник податків зобов'язаний сплатити
нараховану суму грошового зобов'язання
протягом 10 календарних днів, що
настають за днем отримання податкового
повідомлення-рішення, крім випадків,
коли протягом такого строку такий
платник податків розпочинає процедуру
оскарження рішення контролюючого
органу. У разі оскарження рішення
контролюючого органу про нараховану
суму грошового зобов'язання платник
податків зобов'язаний самостійно
погасити узгоджену суму, а також пеню
та штрафні санкції за їх наявності
протягом 10 календарних днів, наступних
за днем такого узгодження.

Відповідно до пунктів 56.14 - 56.17.5 статті 56
Податкового кодексу України, строки
подання скарги на податкове
повідомлення-рішення або будь-яке інше
рішення контролюючого органу можуть
бути продовжені за правилами і на
підставах, визначених пунктом 102.6
статті 102 цього Кодексу.

Скарга, подана із дотриманням строків,
визначених пунктом 56.3 цієї статті,
зупиняє виконання платником податків
грошових зобов'язань, визначених у
податковому повідомленні-рішенні
(рішенні), на строк від дня подання
такої скарги до контролюючого органу
до дня закінчення процедури
адміністративного оскарження.

Протягом зазначеного строку податкові
вимоги з податку, що оскаржується, не
надсилаються, а сума грошового
зобов'язання, що оскаржується,
вважається неузгодженою.

Днем подання скарги вважається день
фактичного отримання скарги
відповідним контролюючим органом, а в
разі надсилання скарги поштою - дата
отримання відділенням поштового
зв'язку від платника податків
поштового відправлення із скаргою, яка
зазначена відділенням поштового
зв'язку в повідомленні про вручення
поштового відправлення або на
конверті.

Процедура адміністративного
оскарження закінчується:

днем, наступним за останнім днем
строку, передбаченого для подання
скарги на податкове
повідомлення-рішення або будь-яке інше
рішення відповідного контролюючого
органу у разі, коли така скарга не була
подана у зазначений строк;

днем отримання платником податків
рішення відповідного контролюючого
органу про повне задоволення скарги;

днем отримання платником податків
рішення центрального органу
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику;

днем звернення платника податків до
контролюючого органу із заявою про
розстрочення, відстрочення грошових
зобов'язань, що оскаржувались.

День закінчення процедури
адміністративного оскарження
вважається днем узгодження грошового
зобов'язання платника податків.

Дослідженням карток особового рахунку
ФОП ОСОБА_4 судом встановлено наступне.

По податку на доходи фізичних осіб
станом на 31.01.2014 р. по КОР рахується
переплата в сумі 178,41 грн. Нарахування в
сумі 36319,96 грн. основного платежу та
18158,98 грн. проведено 18.02.2014 на підставі
податкового повідомлення-рішення №
02 від 04.02.2014 та відображено суму
недоїмки 54300,53 грн. станом на 18.02.2014 з
одночасним нарахуванням пені в сумі
3466,81 грн. (а.с.117-118 т.3).

По податку на додану вартість станом на
13.02.2014 по КОР рахується переплата в сумі
559,58 грн. Нарахування в сумі 6185,00 грн.
основного платежу та 1546,00 грн. штрафних
(фінансових) санкцій проведено 18.02.2014 як
недоїмка на підставі податкового
повідомлення-рішення № 002 від
04.02.2014 (а.с.110-115 т.3).

Також станом на 18.02.2014 по КОР за
адміністративними штрафами та іншими
санкціями проведено суму 510,00 грн. на
підставі податкового
повідомлення-рішення №002 від
04.02.2014 (а.с.119 т.3).

Як зазначалося вище, матеріалами
справи стверджено, що ФОП ОСОБА_4
оскаржив всі податкові
повідомлення-рішення, прийняті на
підставі акта перевірки від 16.01.2014
№00005/1712-1702/НОМЕР_1, подавши скаргу в
адміністративному порядку №17/02 від
17.02.2014 до Головного управління
Міндоходів у Рівненській області.

Головним управлінням Міндоходів у
Рівненській області 18.03.2014 було
прийнято рішення № 176/14/17-00-10-05-105/42 про
продовження до 27.04.2014 строку розгляду
скарги на податкові
повідомлення-рішення № 002 від
04.02.2014, № 002 від 04.02.2014, № 002
від 04.02.2014. При цьому рішення про
результати розгляду скарги платника
податків прийняте податковим органом
вищого рівня 25.04.2014 (а.с.77-79 т.1).

Таким чином, станом на 26.03.2014 року на час
прийняття податкової вимоги № 48-25
грошові зобов'язання, визначені в
оскаржуваних податкових
повідомленнях-рішеннях, є
неузгодженими.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що на час
прийняття податкової вимоги № 48-25 від
26.03.2014 у ФОП ОСОБА_4 відсутній
податковий борг в розмірі 68806,61 грн.
Відтак, податкова вимога прийнята в
порушення матеріального закону,
необгрунтовано, без урахування
фактичних обставин справи, а тому
підлягала до скасування.

Щодо донарахування за результатами
перевірки суми єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та застосування
штрафної санкції, суд першої інстанції
зазначив наступне.

Матеріалами справи стверджено, що на
підставі акта перевірки податковим
органом надіслано ФОП ОСОБА_4 вимогу
про сплату боргу (недоїмки) № Ю-002
від 16.01.2014 в сумі 129887,57 грн., яку позивач
оскаржив в адміністративному порядку,
про що зазначено вище.

Відповідно до п.4 ст.25 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" N 2464-VI від 08.07.2010,
у разі незгоди з розрахунком суми
недоїмки платник єдиного внеску
узгоджує її з органом доходів і зборів
шляхом оскарження вимоги про сплату
єдиного внеску в адміністративному або
судовому порядку.

Скарга на вимогу про сплату єдиного
внеску подається до органу доходів і
зборів вищого рівня у письмовій формі
протягом десяти календарних днів, що
настають за днем отримання платником
єдиного внеску вимоги про сплату
єдиного внеску, з повідомленням про це
органу доходів і зборів, який прийняв
вимогу про сплату єдиного внеску.

Орган доходів і зборів, який розглядає
скаргу платника єдиного внеску,
зобов'язаний прийняти вмотивоване
рішення та надіслати його платнику
єдиного внеску протягом 30 календарних
днів, наступних за днем отримання
скарги, на адресу платника єдиного
внеску поштою з повідомленням про
вручення або надати йому під розписку.
Якщо протягом цього строку вмотивоване
рішення органом доходів і зборів не
надсилається платнику єдиного внеску,
така скарга вважається повністю
задоволеною на користь платника
єдиного внеску.

Відтак до закінчення процедури
адміністративного оскарження сума
недоїмки 129887,57 грн., яка вказана у
вимозі про сплату боргу (недоїмки) №
Ю-002 від 16.01.2014, є неузгодженою.

Разом з тим, суд першої інстанції
встановив, що ще до закінчення
процедури адміністративного
оскарження вимоги про сплату боргу
(недоїмки) № Ю-002 від 16.01.2014 в
розмірі 129887,57 грн. ДІП у Рівненському
районі ГУ Міндоходів у Рівненській
області надіслано ФОП ОСОБА_4 ще одну
вимогу про сплату боргу (недоїмки) від
05.03.2014 № Ф-29 в якій вказано, що станом на
28.02.2014 заборгованість зі сплати єдиного
внеску, штрафів та пені становить 151064,35
грн.

Суд першої інстанції встановив, що
актом документальної планової виїзної
перевірки ФОП ОСОБА_4 від 28.05.2012 №
43/5/7712 за період з 01.01.2009 по 31.12.2011
було донараховано податок з доходів
фізичних осіб від підприємницької
діяльності в розмірі 20661,6 грн. у зв'язку
з встановленим завищенням витрат за 2011
рік всього в сумі 131955,73 грн. внаслідок
порушень: в сумі 104585,00 грн. по
взаємовідносинах з ФОП ОСОБА_5, ФОП
ОСОБА_6; в сумі 27370,73 грн. сплаченої
орендної плати за земельну ділянку по
АДРЕСА_2 (а.с.18-38 т.4).

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 01.03.2013 року
в справі №2а/1770/4352/2012 за позовом ФОП
ОСОБА_4 до Державної податкової
інспекції у Рівненському районі
Рівненської області Державної
податкової служби про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,
залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 01.08.2013,
позов задоволено частково. Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення від 11.06.2012 за №
1 в частині визначення грошового
зобов'язання з податку з доходів з
фізичних осіб в розмірі 5235,53 грн., у тому
числі 4652,65 грн. за основним платежем,
582,88 грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями. В решті позову відмовлено
(а.с.120-126,127-130 т.3).

Вищевказаним судовим рішенням, яке
набрало законної сили, встановлено, що
твердження податкового органу щодо
неправомірного включення до витрат
орендної плати в розмірі 27370,73 грн. є
безпідставними, оскільки орендована
земельна ділянка за адресою АДРЕСА_2
надана для будівництва та
обслуговування
житлово-адміністративного центру та в
подальшому використовується позивачем
для здійснення господарської
діяльності з метою отримання доходу, а
понесені витрати орендної плати є
витратами, пов'язаними з отриманням
такого доходу.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно зі статтею 255 КАС України
постанова або ухвала суду, яка набрала
законної сили, є обов'язковою для осіб,
які беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Обставини, які були встановлені
постановою, що набрала законної сили, в
одній адміністративній справі не
можуть оспорюватися в іншій судовій
справі за участю тих самих сторін.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" N 2464-VI від 08.07.2010,
єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пункті 4
(крім фізичних осіб - підприємців, які
обрали спрощену систему оподаткування)
та 5 частини першої статті 4 цього
Закону, - на суму доходу (прибутку),
отриманого від їх діяльності, що
підлягає обкладенню податком на доходи
фізичних осіб, та на суму доходу, що
розподіляється між членами сім'ї
фізичних осіб - підприємців, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності. При цьому
сума єдиного внеску не може бути меншою
за розмір мінімального страхового
внеску за кожну особу за місяць, у якому
отримано дохід (прибуток).

З огляду на наведене, донарахування ФОП
ОСОБА_4 єдиного соціального внеску за
2011 рік в частині об'єкта оподаткування
в сумі 27370,73 грн. за ставкою 34,7%, що
становить 9497,64 грн., - суд першої
інстанції правильно вважав
неправомірним.

Оскільки в ході судового розгляду
даної адміністративної справи в
повному обсязі не підтверджено
висновки податкового органу про
заниження ФОП ОСОБА_4 оподатковуваного
доходу за 2012 рік, відтак донарахування
єдиного соціального внеску за 2012 рік в
сумі 84098,93 грн. суд першої інстанції
правильно визнав неправомірним.

За встановлених обставин суд дійшов
обгрунтованого висновку, що вимога про
сплату боргу (недоїмки) № Ф-29 від 05.03.2014
зі сплати єдиного внеску в частині
недоїмки в сумі 99495,16 грн. (135786,19 - 36291,00) є
протиправною та підлягала до
скасування.

Також спірною вимогою № Ф-29 від 05.03.2014
вимагається від ФОП ОСОБА_4 сплатити
суму штрафу 15278,19 грн.

Суд встановив, що штраф в сумі 15278,19 грн.
застосовано до позивача рішенням
№002 від 16.01.2014 за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів своєчасно не нарахованого
єдиного внеску в сумі 129887,57 грн. на
підставі акта перевірки від 16.01.2014 №
00005/1712-1702/283197712.

Відповідно до п.3 ч.11 ст.25 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" N 2464-VI від 08.07.2010
за донарахування територіальним
органом доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску накладається штраф у розмірі 5
відсотків зазначеної суми за кожний
повний або неповний звітний період, за
який донараховано таку суму, але не
більш як 50 відсотків суми
донарахованого єдиного внеску.

З наданого апелянтом розрахунку
штрафної санкції встановлено, що
штрафна санкція в загальній сумі 15278,19
грн. складається з суми 6868,30 грн. за
донараховану суму єдиного внеску 45788,64
грн. за 2011 рік та суми 8409,89 грн. за
донараховану суму єдиного внеску 84098,93
грн. за 2012 рік (а.с.156 т.4).

Як зазначено вище, правомірно
донарахованим суд вважав єдиний внесок
в сумі 36291,00 грн. за 2011 рік. Таким чином,
правомірним суд вважав застосування до
позивача штрафної санкції в розмірі 5%
від суми своєчасно не нарахованого
платником єдиного внеску за 2011 рік 36291,00
грн., що становить 1814,55 грн.

З таким висновком суду першої
інстанції погоджується і колегія
суддів.

Таким чином, штрафна санкція в сумі
13463,64 грн. (15278,19 - 1814,55) застосована до ФОП
ОСОБА_4 безпідставно, а відтак рішення
№002 від 16.01.2014 в частині штрафних
санкцій в розмірі 13463,64 грн. та вимога №
Ф-29 від 05.03.2014 в частині штрафів в сумі
13463,64 грн. є протиправними і правильно
скасовані судом.

Відповідно до статті 159 КАС України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Отже, за приписами вищевказаної статті,
правильне застосування норм
матеріального та процесуального права
необхідне для гарантування
справедливого результату судочинства
та справедливого процесу його
здійснення, що забезпечує такий
результат. Для ухвалення
обґрунтованого рішення суду необхідно
правильно оцінити докази, оцінка яких
здійснюється на основі внутрішнього
переконання, що має бути засноване на
повному, безпосередньому, всебічному
та об'єктивному дослідженні доказів.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду
першої інстанції про часткове
задоволення позову ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні усіх
обставин справи в їх сукупності. Судом
вірно встановлено характер спірних
взаємовідносин та обґрунтовано
застосовано норми матеріального права
до їх вирішення. Порушень норм
процесуального закону, які б могли
призвести до прийняття невірного
рішення , не встановлено. Твердження
апеляційної скарги зазначений
висновок суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206,212,254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Рівненському
районі Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
залишити без задоволення, а постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від "25" липня 2014
р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Є.М. Мацький

судді:
В.В. Євпак

М.М. Капустинський

Повний текст cудового рішення
виготовлено "22" вересня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: Фізична особа-підприємець
ОСОБА_4 АДРЕСА_3

3- відповідачу: Державна податкова
інспекція у Рівненському районі
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області вул.
Відінська,8,м.Рівне,33028

- ,