Справа № 821/580/14
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2014-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2014 р.м.ОдесаСправа № 821/580/14

Категорія: 5.1.2 Головуючий в 1 інстанції:
Пекний А.С.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

Головуючого - судді Скрипченка В.О.,

Суддів Золотнікова О.С., Осіпова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання
Сівєлькіної С.Є.,

представника позивача Гурової К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі апеляційну
скаргу Державної інспекції сільського
господарства в Херсонській області та
державного інспектора сільського
господарства Горбенка Дмитра
Сергійовича на постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від 12
березня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Приватного
підприємства «Віатранс» до Державної
інспекції сільського господарства в
Херсонській області та державного
інспектора сільського господарства
Горбенка Дмитра Сергійовича, третя
особа: Приватне підприємство
«Югагротрейд», про визнання
протиправним рішення, визнання
протиправною бездіяльності та
зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

21 лютого 2014 року Приватне підприємство
«Віатранс» (далі - ПП «Віатранс»)
звернулося до суду з позовом до
Державної інспекції сільського
господарства в Херсонській області
(далі - відповідач-1,
Держсільгоспінспекція в Херсонській
області, ДІСГ в Херсонській області) та
державного інспектора сільського
господарства Горбенка Дмитра
Сергійовича (далі - відповідач-2), в
якому просило визнати незаконною
бездіяльність відповідача-2 щодо не
відібрання 25.01.2014 р. при завантаженні
судна «ZAFER N» партією сої врожаю 2013 р.
загальною вагою 1800 метричних тон проб
зерна при інспектуванні вантажу за
заявою позивача від 23.01.2014 р. №121;
визнати незаконним рішення
Держсільгоспінспекції в Херсонській
області від 28.01.2014 р. №02.01-10/443 про
відмову ПП «Віатранс» у видачі
сертифікату якості на сою 2013 року
врожаю загальною вагою 1800 метричних
тон за заявою від 23.01.2014р. №121, яка
звантажена на теплохід «ZAFER N»;
зобов'язати відповідача-1 видати
позивачу сертифікат якості на
зазначену партію сої.

В обґрунтування позову зазначено про
протиправність рішення, оформленого
листом №02.01-10/443 від 28.01.2014 р., яким
Держсільгоспінспекція в Херсонській
області відмовила ПП «Віатранс» у
видачі сертифікату якості зерна - сої
врожаю 2013 р. загальною вагою 1800
метричних тон за заявою позивача від
23.01.2014 р. №121, яка завантажена на
теплохід «ZAFER N», з підстав ненадання
відповідачу-2 можливості відібрати
проби для перевірки відповідності
якості партії вказаної сої показникам,
які вказані в контракті від 09.01.2014р.
№090114, при завантаженні зерна на
теплохід.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 12 березня
2014 року позов ПП «Віатранс» задоволено
частково. Визнано протиправним та
скасовано оформлене листом від 28 січня
2014 року №02.01-10/443 рішення Державної
інспекції сільського господарства в
Херсонській області про відмову
Приватному підприємству «Віатранс» у
видачі сертифікату якості на сою 2013
року врожаю загальною вагою 1800
метричних тон за заявою від 23 січня 2014
року №121, яка звантажена на теплохід
«ZAFER N». Зобов'язано Державну інспекцію
сільського господарства в Херсонській
області у відповідності із
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 23 липня 2009 року
№848 Порядком видачі сертифіката якості
зерна та продуктів його переробки
вирішити питання щодо видачі
Приватному підприємству «Віатранс»
сертифікату якості на сою 2013 року
врожаю загальною вагою 1800 метричних
тон за заявою від 23 січня 2014 року №121,
яка звантажена на теплохід «ZAFER N». У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим у
справі судовим рішенням відповідачі
подали апеляційну скаргу, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального права та неповне
з'ясування обставин справи, просять
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою у
задоволені позову ПП «Віатранс»
відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, пояснення на неї
представника позивача Гурової К.В.,
вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла таких
висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що
на підставі укладеного із Приватним
підприємством «Югагротрейд» (далі -
третя особа, ПП «Югагротрейд») договору
від 06.03.2013р. №67-13 позивач здійснює
транспортно-експедиційне
обслуговування вантажів ПП
«Югагротрейд» для відправки на
експорт.

На виконання цього договору позивач в
інтересах третьої особи вчиняв дії по
відправці судном «ZAFER N» на експорт
вантажу - сої 2013 року врожаю загальною
вагою 1800 метричних тон, який прибув до
місця завантаження теплоходом - баржею
«Бежецк» з с. Львово.

Зокрема, 13.01.2014 р. між ПП «Віатранс» та
відповідачем-1 укладено договір №92-13/3
про проведення робіт з огляду
(інспектування) зерна та продуктів його
переробки та видачі сертифіката
якості; 23.01.2014 р. до ДІСГ в Херсонській
області позивачем було подано заяву
про видачу сертифікату якості зерна та
продуктів його переробки, яка
зареєстрована відповідачем-1 під №121.

Державним інспектором сільського
господарства Горбенком Д.С. 25.01.2014 р.
здійснено попередню перевірку якості
підготовлених партій сої до
відвантаження на теплоході «Бежецк»,
для чого ним відібрано проби зерна та
здійснено огляд трюмів теплоходу «ZAFER
N», про що складено відповідний акт.

Після цього відповідач-2 відбув з
відібраними пробами зерна до
лабораторії для здійснення аналізу
якості підготовлених партій сої.

В цей же час розпочато перевантаження
партії сої з теплоходу «Бежецк» на
судно «ZAFER N», яке закінчено 26.01.2014 р.

Рішенням ДІСГ в Херсонській області,
оформленим листом від 28.01.2014 р. №02.01-10/443
відмовлено ПП «Віатранс» у видачі
сертифікату якості на сою 2013 року
врожаю загальною вагою 1800 метричних
тон за заявою від 23.01.2014р. №121, яка
звантажена на теплохід «ZAFER N».

Це рішення мотивовано тим, що ПП
«Віатранс» не надало державному
інспектору при завантаженні судна «ZAFER
N» можливості відібрати проби зерна з
метою перевірки відповідності якості
сої показникам, вказаним у контракті на
її поставку, що є порушенням умов
договору №92-13/3 про проведення робіт з
огляду (інспектування) зерна та
продуктів його переробки та видачі
сертифіката якості, а також тим, що
завантаження сої на судно «ZAFER N» без
участі відповідача-2 є порушенням
Порядку видачі сертифіката якості
зерна та продуктів його переробки,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 23 липня 2009 р. № 848.

Задовольняючи позовні вимоги ПП
«Віатранс», суд першої інстанції
виходив з наступного, з чим
погоджується апеляційний суд.

Спірні правовідносини вичерпно
урегульовані нормами Закону України
«Про зерно та ринок зерна в Україні»
від 4 липня 2002 року №37-IV та Порядку
видачі сертифіката якості зерна та
продуктів його переробки, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 23 липня 2009 р. № 848.

Відповідно до п. 27 ч. 1 ст. 1 Закону
України «Про зерно та ринок зерна в
Україні», якість зерна та продуктів
його переробки - сукупність споживчих
властивостей зерна та продуктів його
переробки, які відповідають вимогам
державних стандартів, технічних умов,
фітосанітарних і
ветеринарно-санітарних норм та інших
нормативних документів.

Згідно із ст. 21 Закону України «Про
зерно та ринок зерна в Україні», якість
зерна та продуктів його переробки, що
виробляються в Україні або ввозяться
на митну територію України, має
відповідати державним стандартам та
іншим нормативним документам. Якість
експортного зерна та продуктів його
переробки може відповідати вимогам, що
зафіксовані сторонами в експортному
контракті.

Експортно-імпортні операції із зерном
та продуктами його переробки, а також
переміщення зерна та продуктів його
переробки територією України (за
винятком зерна та продуктів його
переробки, що переміщуються територією
України в режимі прохідного митного
транзиту без перевантаження, та зерна,
яке використовується для насіннєвих
цілей) проводяться за наявності
сертифіката якості зерна та продуктів
його переробки, в якому зазначаються
якість зерна та продуктів його
переробки, показники їх безпечності,
наявність або відсутність генетично
модифікованих організмів.

Сертифікат якості зерна та продуктів
його переробки видається на платній
основі центральним органом виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері нагляду (контролю) в
агропромисловому комплексі, у порядку,
який встановлюється Кабінетом
Міністрів України.

Рішення про видачу або відмову у видачі
сертифіката якості зерна та продуктів
його переробки при переміщенні
територією України та при експортних
операціях із зерном та продуктами його
переробки приймається протягом трьох
днів після надходження від суб'єкта
ринку зерна заяви про видачу
сертифіката якості на партію зерна та
продуктів його переробки і завершення
завантаження транспортного засобу, а
при імпортних операціях із зерном та
продуктами його переробки - протягом
трьох днів після надходження від
суб'єкта ринку зерна заяви про видачу
сертифіката якості на партію зерна та
продуктів його переробки і прибуття
завантаженого транспортного засобу до
митниці призначення. Якщо після
закінчення зазначеного строку рішення
про видачу або відмову у видачі
сертифіката якості на партію зерна та
продуктів його переробки не буде
прийнято, вважається, що суб'єкту ринку
зерна надано такий сертифікат. При
цьому доказом подання заяви про видачу
сертифіката якості на партію зерна та
продуктів його переробки є копія
зазначеної заяви з відміткою про дату
її прийняття центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері нагляду (контролю) в
агропромисловому комплексі.

Сертифікат якості зерна та продуктів
його переробки діє протягом строку
перевезення вантажу та розвантаження у
пункті призначення.

На виконання цієї правової норми
постановою Кабінету Міністрів України
від 23 липня 2009 р. № 848 затверджено
Порядок видачі сертифіката якості
зерна та продуктів його переробки.

Відповідно до п.п. 3-6 Порядку № 848,
сертифікат якості видається на платній
основі і діє протягом строку
перевезення вантажу та розвантаження в
пункті призначення.

Сертифікація зерна та продуктів його
переробки включає огляд
(інспектування) зерна та продуктів його
переробки і видачу сертифіката якості
за місцем огляду (інспектування).

Для отримання сертифіката якості
замовник: подає територіальному
органові Держсільгоспінспекції заяву,
в якій зазначаються інформація про
об'єкт сертифікації та зобов'язання
щодо забезпечення умов для відбору
проб відповідно до нормативних
документів (у разі здійснення
експортно-імпортних операцій та
переміщення територією України до
заяви додається копія контракту);
укладає з територіальним органом
Держсільгоспінспекції договір про
проведення робіт з огляду
(інспектування) зерна та продуктів його
переробки.

Сертифікат якості видається після
проведення робіт з огляду
(інспектування) зерна та продуктів його
переробки.

Огляд (інспектування) зерна та
продуктів його переробки проводиться з
метою забезпечення правильності
взаєморозрахунків між суб'єктами ринку
зерна шляхом видачі сертифіката
якості, запобігання відвантаженню
зерна та продуктів його переробки,
показники якості і безпеки яких не
відповідають вимогам державних
стандартів та інших нормативних
документів або експортних контрактів.

Огляд (інспектування) зерна та
продуктів його переробки включає:
попередню перевірку відповідності
якості підготовлених партій до
відвантаження; огляд транспортних
засобів (залізничних вагонів, морських
і річкових суден, критих автомобілів,
контейнерів тощо); відбір проб з партії
зерна та продуктів його переробки;
проведення аналізу зерна та продуктів
його переробки з визначенням
показників якості і безпеки, зокрема на
наявність генетично модифікованих
організмів; проведення аналізу зерна
та продуктів його переробки на
відповідність якості і безпеки вимогам
державних стандартів та інших
нормативних документів або
експортного контракту; формування проб
з партії зерна та продуктів його
переробки для зберігання.

Пунктом 7 Порядку № 848 конкретизовані
процедури огляду (інспектування) зерна
та продуктів його переробки в
залежності від способів їх
транспортування - залізничними
вагонами, автомобілями, контейнерами
або морським або річковим судном,
контейнерами.

Так, державний інспектор сільського
господарства проводить такі роботи з
огляду (інспектування) партії зерна та
продуктів його переробки, що
відвантажуються морським або річковим
судном, контейнерами: оглядає трюми
пред'явленого під завантаження судна
за участю представника адміністрації
судна та представника порту і за
результатами огляду складає акт огляду
трюмів судна про придатність
транспортного засобу для завантаження
та забезпечення незмінності
кількісно-якісного стану вантажу під
час транспортування, копію якого подає
адміністрації судна; проводить під час
завантаження судна відбір проб з
партії зерна та продуктів його
переробки відповідно до вимог діючих
стандартів, у тому числі для передачі
їх акредитованим лабораторіям з метою
визначення наявності або відсутності
генетично модифікованих організмів;
визначає показники у відібраних пробах
відповідно до вимог нормативних
документів та вносить їх у відомість
реєстрації якості проб для розрахунку
середньозважених показників у цілому
по партії завантаженого зерна та
продуктів його переробки; за
визначеними середньозваженими
показниками якості заповнює картку
аналізу зерна за формою № 47, яка є
підставою для оформлення сертифіката
якості; проводить аналіз зерна та
продуктів його переробки на
відповідність їх показників якості і
безпеки вимогам державних стандартів
та інших нормативних документів або
експортного контракту; з метою
підтвердження показників якості і
безпеки партії зерна та продуктів його
переробки при виникненні спірних
питань формує генеральну пробу для
зберігання з урахуванням маси кожної
пред'явленої партії; оформляє справу на
кожну оглянуту (проінспектовану)
партію зерна та продуктів його
переробки, в якій містяться: заява на
проведення огляду (інспектування);
копія експортного контракту (при
здійсненні експортних операцій); акт
огляду трюмів судна; інформація про
кількість та якість зерна, що підлягає
відвантаженню; відомість реєстрації
якості та безпеки проб партії; картка
аналізу зерна за формою № 47; копія
сертифіката якості; копія коносамента.

Згідно із п. 11 порядку № 848, строк
прийняття рішення про видачу або
відмову у видачі сертифіката якості,
підстави для відмови у видачі
сертифіката якості та його анулювання
визначаються статтею 21 Закону України
«Про зерно та ринок зерна в Україні».

Отже, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з того, що видачі
сертифікату якості передує визначена
Законом України «Про зерно та ринок
зерна в Україні» та Порядком № 848
процедура, яка включає в себе певну
послідовність дій як суб'єкта
господарювання, так і органу
Держсільгоспінспекції.

В межах цієї процедури суб'єкт
господарювання звертається до органу
Держсільгоспінспекції із заявою про
видачу сертифікату, сплачує кошти за
його видачу, укладає договір про
проведення робіт з огляду
(інспектування) зерна та продуктів його
переробки, в подальшому посадовою
особою органу Держсільгоспінспекції
здійснюється огляд (інспектування)
зерна і за відсутності визначених
Законом України «Про зерно та ринок
зерна в Україні» підстав для відмови у
видачі сертифікату якості зерна такий
сертифікат видається суб'єкту
господарювання протягом установленого
цим законом строку.

Крім того, слід підкреслити, що ч. 4 ст. 21
Закону України «Про зерно та ринок
зерна в Україні» визначений перелік
підстав для відмови у видачі
сертифікату і цей перелік є вичерпним.

Так, підставою для відмови у видачі
сертифіката якості зерна та продуктів
його переробки є: подання суб'єктом
ринку зерна необхідних документів не в
повному обсязі; невідповідність якості
зерна та продуктів його переробки
державним стандартам, крім випадків,
коли якість експортного зерна та
продуктів його переробки відповідає
вимогам, що зафіксовані сторонами в
експортному контракті; відсутність
документів, що підтверджують
безпечність зерна та продуктів його
переробки, та документів, що
засвідчують наявність або відсутність
у зерні та продуктах його переробки
генетично модифікованих організмів;
невідповідність транспортного засобу
встановленим вимогам.

Відмовляючи позивачу у видачі
сертифікату якості зерна, відповідач-1
послався на ненадання позивачем
можливості державному інспектору при
завантаженні судна «ZAFER N» відібрати
проби зерна з метою перевірки
відповідності якості сої показникам,
вказаним у контракті на її поставку, а
також завантаження сої на судно «ZAFER N»
без участі відповідача-2.

Як встановлено судами 1-ї та 2-ї
інстанцій, і це не заперечується
сторонами, позивач 23.01.2014 р. звернувся
до відповідача-1 із заявою установленої
форми щодо видачі сертифікату якості
на зерно, до якої були додані всі
необхідні документи, а також уклав із
ДІСГ в Херсонській області договір про
проведення робіт з огляду
(інспектування) зерна та продуктів його
переробки та видачі сертифіката
якості.

Також позивачем 25.01.2014 р. забезпечено
доступ відповідача-2 до вантажу та
транспортних засобів, якими
переміщувався вантаж - теплоходів
«Бежецк» та «ZAFER N».

Відповідачем-2 здійснено огляд трюмів
пред'явленого під завантаження судна,
про що складено відповідний акт, а
також відібрано проби зерна сої для
попередньої перевірки якості
підготовлених партій сої, після чого
він відбув з відібраними пробами зерна
до лабораторії для здійснення аналізу.

В цей же час розпочато перевантаження
партії сої з теплоходу «Бежецк» на
судно «ZAFER N», яке закінчено на
наступний день - 26.01.2014 р.

Ні 25.01.2014 р., ані 26.01.2014 р. відповідачем-2 в
ході завантаження судна «ZAFER N» не
здійснювались відбори проб зерна, що є
складовою частиною процедури огляду
(інспектування) партії зерна.

Суд першої інстанції правильно
врахував, що відповідачами не наведено
підкріплених доказами обставин, які б
перешкоджали відповідачу-2 бути
присутнім при завантаженні зерна на
судно «ZAFER N» та відібрати проби зерна.

В апеляційній скарзі зазначається про
те, що таке відбулось внаслідок
нехтування позивачем своїх обов'язків
забезпечити умови для відбору проб
відповідно до нормативних документів,
а саме позивач після від'їзду
відповідача-2 до лабораторії повторно
не доставив інспектора на територію
порту та на судно «ZAFER N» під час його
завантаження.

Проте, з таким твердженням погодитися
не можна.

Так, Законом України «Про зерно та
ринок зерна в Україні», Порядком № 848 та
укладеним між відповідачем-1 і ПП
«Віатранс» договором № 92-13/3 про
проведення робіт з огляду
(інспектування) зерна та продуктів його
переробки та видачі сертифіката якості
не встановлено жодних конкретних
обов'язків позивача щодо забезпечення
умов для відбору проб.

Сторонами не заперечується той факт, що
саме позивачем було доставлено 25.01.2014 р.
відповідача-2 до місця перевантаження
зерна до початку його перевантаження
на інше судно.

Відтак з судом першої інстанції
зроблений вірний висновок про те, що
позивач виконав свої зобов'язання щодо
забезпечення умов для відбору проб
зерна.

При цьому колегія суддів відхиляє
посилання апеляційної скарги на те, що
позивач не мав права приступати до
завантаження зерна на судно «ZAFER N» за
відсутності відповідача-2 та надання
складеної ним аналізної картки на
зерно, адже Законом України «Про зерно
та ринок зерна в Україні», Порядком № 848
та Положенням про Державну інспекцію
сільського господарства України,
затвердженим Указом Президента
України від 13 квітня 2011 р. № 459/2011, не
передбачено повноважень посадових
осіб Держсільгоспінспекції дозволяти
або забороняти відвантаження зерна, як
і не поставлено можливість
відвантаження зерна у залежність від
присутності при цьому державного
інспектора чи складеної ним аналізної
картки.

До того ж Порядком № 848 не визначено
конкретної та чіткої послідовності дій
державного інспектора при проведенні
огляду (інспектування) зерна.

Відповідно до змісту п.п. 6, 7 Порядку №
848, ними встановлені лише дії
інспектора, які у своїй сукупності
складають процедуру огляду
(інспектування) зерна, за наслідками
якої приймається рішення про видачу
або про відмову у видачі сертифікату
якості зерна.

Так, п. 6 Порядку № 848 визначає загальні
умови здійснення процедури огляду
(інспектування) зерна, в той час як п. 7
цього ж Порядку розрізняє і деталізує
дві окремі процедури огляду в
залежності від способів
транспортування зерна (залізничними
вагонами, автомобілями, контейнерами
або морським або річковим судном,
контейнерами), тобто норми вказаного
пункту є спеціальними по відношенню до
норми, встановленої п. 6 Порядку.

З матеріалів справи вбачається, що
вантаж - партія зерна сої 2013 року врожаю
загальною вагою 1800 метричних тон,
власником якої є ПП «Югагротрейд»,
надійшла до місця перевантаження для
подальшого транспортування на експорт
на теплоході - баржі «Бежецк».

Матеріали справи містять Сертифікат
якості зерна сої 2013 року врожаю
загальною вагою 1800 метричних тон,
виданий власнику зерна ДІСГ в
Херсонській області 25.01.2014 р. серії ЄА №
818701 для транспортування зерна баржею
«Бежецк» зі станції відправлення - с.
Львово Херсонської області.

Також зі справи вбачається, що цей
вантаж переміщався баржею «Бежецк» з
опломбованими трюмами.

З урахуванням цього колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про сумнівність доводів
відповідачів про необхідність
обов'язкового проведення попереднього
аналізу зерна, оскільки його якість на
час перевантаження на теплохід «ZAFER N»
вже була підтверджена виданим
відповідачем-1 Сертифікатом якості
зерна від 25.01.2014 р. серії ЄА № 818701.

Твердження відповідачів про
неможливість взяття відповідачем-2 до
уваги зазначеного сертифікату ними
ніяким чином не обґрунтована, в тому
числі не вказано жодної правової норми,
яка б це передбачала.

Отже, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про те, що виконання
відповідачем-2 процедури огляду
(інспектування) зерна не в повному
обсязі - без обов'язкового відібрання
проб зерна, відбулось не з вини
позивача.

Як вірно зазначено судом першої
інстанції, наведене не могло слугувати
причиною для відмови позивачу у видачі
сертифікату якості на зерно, оскільки
ст. 21 Закону України «Про зерно та ринок
зерна в Україні» визначений вичерпний
перелік підстав для відмови у видачі
сертифікату і в даному випадку жодної з
таких підстав не існувало.

До того ж, ні одна з передбачених ст. 21
Закону України «Про зерно та ринок
зерна в Україні» підстав для відмови у
видачі сертифікату якості зерна не
зазначена у оскаржуваному рішенні від
28 січня 2014 року № 02.01-10/443.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про те, що оскаржене
рішення ДІСГ в Херсонській області від
28 січня 2014 року №02.01-10/443 є протиправним
та підлягає скасуванню, а позовні
вимоги в цій частині - задоволенню.

Вирішуючи питання правомірності та
обґрунтованості позовних вимог про
зобов'язання відповідача-1 видати
позивачу сертифікат якості на сою 2013
року врожаю загальною вагою 1800
метричних тон за заявою від 23.01.2014р. №121,
яка звантажена на теплохід «ZAFER N», суд
першої інстанції правильно врахував за
можливе з метою досягнення повного
захисту прав та інтересів позивача
покласти на відповідача-1 обов'язок у
відповідності із порядком №848 вирішити
питання щодо видачі ПП «Віатранс»
сертифікату якості на зерно. Тобто
позовні вимоги у цій частині також
підлягають задоволенню.

В іншій частині постанова суду першої
інстанції сторонами не оскаржувалася.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про наявність підстав
для частково задоволення позову ПП
«Віатранс».

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Відповідач,
який є суб'єктом владних повноважень,
свою позицію апеляційному суду не
довів та не обґрунтував.

Колегія суддів вважає висновки суду
першої інстанції правильними і такими,
що відповідають вимогам ст. ст. 2, 7, 10, 11,
70, 71 КАС України та не приймає доводи,
наведені в апеляційній скарзі про те,
що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та не допустив
порушень норм матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи, а наведені в апеляційній скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують.

Відтак, апеляційна скарга Державної
інспекції сільського господарства в
Херсонській області та державного
інспектора сільського господарства
Горбенка Дмитра Сергійовича
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної інспекції
сільського господарства в Херсонській
області та державного інспектора
сільського господарства Горбенка
Дмитра Сергійовича - залишити без
задоволення, а постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 12
березня 2014 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
ухвали апеляційного суду в повному
обсязі.

Головуючий
В.О.Скрипченко

Суддя
О.С.Золотніков

Суддя
Ю.В.Осіпов