Справа № 802/3034/14-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2014-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

10 вересня 2014 р.
Справа № 802/3034/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Мультян Марини
Бондівни,

за участі секретаря судового
засідання: Щербацької Ольги
Сергіївни

представників сторін:

позивача: Васильєвої О.В.- представник
на підставі довіреності

відповідача: Прокопюк О.В., Слугоцького
А.В.- представники на підставі
довіреності

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю "Барський
комбікормовий завод"

до: Жмеринської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області

про: визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом звернулось
товариство з обмеженою
відповідальністю "Барський
комбікормовий завод" (далі - ТОВ
"Барський комбікормовий завод") до
Жмеринської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області (далі - Жмеринська ОДПІ) про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач
зазначив, що не погоджується з
висновками податкового органу,
викладеними у акті перевірки № 412/22/3559915
від 30 квітня 2013 року та, відповідно, із
прийнятими податковими
повідомленнями-рішеннями № та №
від 26 червня 2014 року вважає їх
протиправними та просить скасувати.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримала та просила
суд задовольнити його у повному обсязі,
посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві.

Представники відповідача проти
задоволення адміністративного позову
заперечували та просили врахувати
подані письмові заперечення (том 1 а.с.
159-168).

Заслухавши пояснення учасників
судового засідання, оцінивши наявні у
справі докази, на засадах всебічного,
повного і об'єктивного розгляду в
судовому процесі всіх обставин справи
в їх сукупності, судом встановлено
наступне.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Барський
комбікормовий завод" зареєстровано
Барською районною державною
адміністрацією 23 жовтня 2008 року
відповідно до свідоцтва про державну
реєстрацію юридичної особи Серії А00 №
577997.

На податковий облік товариство з
обмеженою відповідальністю "Барський
комбікормовий завод" взято до Барської
міжрайонної державної податкової
інспекції 24 жовтня 2008 року відповідно
до довідки № 95/18-14 від 19 грудня 2012 року
(том 1 а.с. 18).

Згідно довідки АБ № 556759 товариство з
обмеженою відповідальністю "Барський
комбікормовий завод" включено до
Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України
(том 1 а.с. 22).

11 лютого 2014 року Жмеринською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області на адресу
товариства з обмеженою
відповідальністю "Барський
комбікормовий завод" направлено запит
№ 634/22/35599215, згідно з яким Жмеринська
ОДПІ просить в терміни передбачені
законодавством надати інформацію та її
документальне підтвердження
(засвідчені підписом платника податків
або його посадовою особою та скріплені
печаткою копії первинних,
бухгалтерських та інших документів, що
підтверджують фінансово-господарські
відносини (угоди (договори, контракти) з
додатками та специфікаціями; видаткові
та податкові накладні, акти прийому -
передачі виконаних робіт/послуг,
довіреності, обігово-сальдові
відомості; товарно-транспортні
накладні, прибуткові ордери;
банківські виписки, які підтверджують
факт взаєморозрахунків між
контрагентами; інші документи), щодо
здійснення фінансово-господарських
відносин з СФГ "Аграрій", ПП "Пагамент",
ТОВ "Ліга" та ТОВ
"Інтерпроект-Інжинірінг".

Листом № 29 від 24 лютого 2014 року
позивачем надано відповідь на запит №
634/22/35599215 від 11 лютого 2014 року (том 1 а.с.
28-32).

На підставі наказу № 319 від 09 квітня 2014
року виданого Жмеринського об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області головним державним
податковим ревізором-інспектором
відділу податкового контролю
юридичних осіб Жмеринської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області Слугоцьким Андрієм
Васильовичем проведена невиїзна
позапланова документальна перевірка
товариства з обмеженою
відповідальністю "Барський
комбікормовий завод" з питань
дотримання вимог податкового
законодавства з податку на додану
вартість з контрагентом СФГ "Аграрій"
за період з 01 листопада 2011 року по 31
грудня 2011 року; ПП "Пагамент" за період з
01 січня 2012 року по 31 січня 2012 року та ТОВ
"Ліга" за період з 01 квітня по 30 квітня
2012 року.

За результатами проведеної перевірки
відповідачем складено акт № 412/22/35599215
від 30 квітня 2014 року висновками якого
встановлено порушення п.п. 198.1, п.п 198.2,
п.п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу
України № 2755- VI від 02 грудня 2010 року в
результаті чого ТОВ "Барський
комбікормовий завод" в перевіряємому
періоді занижено суму податку на
додану вартість, що підлягає сплаті в
бюджет на загальну суму 118594 грн. в тому
числі за січень 2012 року в сумі 93110 грн.
та за квітень 2012 року в сумі 25484 грн.;
п.п. 198, п.п. 198.2, п.п. 198.3, п.п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України № 2755- VI від
02 грудня 2010 року в результаті чого ТОВ
"Барський комбікормовий завод" в
перевіряємому періоді завищено
залишок від'ємного значення
відображений в рядку 24 декларації з
податку на додану вартість за січень 2012
року на загальну суму20223 грн.

Позивачем були подані заперечення № 57
від 22 травня 2014 року на зазначений акт
перевірки.

Проте, згідно відповіді на заперечення
№ 4440/Б/22-008 від 30 травня 2014 року висновки
описані в акті про результати
документальної невиїзної позапланової
перевірки № 412/22/35599215 від 30 квітня 2014
року залишено без змін (том 1 а.с. 60-69).

На підставі зазначеного акту перевірки
26 червня 2014 року Жмеринською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області винесено
податкові-повідомлення рішення форми
"Р" № про зменшення розміру
від'ємного значення суми податку на
додану вартість на суму 20223 грн. (том 1
а.с. 72) та податкове
повідомлення-рішення форми "Р" №
про збільшення суми грошового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість із вироблених в
Україні товарів (робіт, послуг) на суму
147891 грн. тому числі за основним
платежем на суму 118594 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) 59297 грн. (том 1 а.с. 73).

Суд, визначаючись щодо заявлених
позовних вимог, заперечень відповідача
та наданих у справу доказів, виходив з
наступного.

Правовідносини, що виникли між
сторонами врегульовані нормами
Конституції України, Податкового
Кодексу України, Законом України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні".

Відповідно до статті 67 Конституції
України кожен зобов'язаний сплачувати
податки і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом. При цьому,
юридична відповідальність особи,
згідно із статтею 61 Конституції
України, має індивідуальний характер.

Для цілей оподаткування, згідно п.44.1 ст.
44 ПК України, платники податків
зобов'язані вести облік доходів,
витрат та інших показників, пов'язаних
з визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних,
не підтверджених документами.

В силу ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію
та підтверджує її здійснення. В свою
чергу, господарська операція - це дія
або подія, яка викликає зміни в
структурі активів та зобов'язань,
власному капіталі підприємства.

Згідно п. п. 14.1.181 ст. 14 ПК України,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Порядок формування податкового
кредиту з податку на додану вартість
визначений статтею 198 Податкового
кодексу України.

Так, відповідно до п.198.1 ст. 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Згідно із п. 198.2. статті 198 ПК України,
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг, дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3. ст.198 Податкового кодексу
України визначено, що податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6. ст. 198 Податкового кодексу
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу).

Згідно до п.п.200.1, 200.2 та 200.3 ст. 200
Податкового кодексу України, сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду. При позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, така сума
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету у строки, встановлені цим
розділом. При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

Разом з тим, згідно з п.201.11 ст. 201
Податкового кодексу України, підставою
для нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту без
отримання податкової накладної, також
є: а) транспортний квиток, готельний
рахунок або рахунок, який
виставляється платнику податку за
послуги зв'язку, інші послуги, вартість
яких визначається за показниками
приладів обліку, що містять загальну
суму платежу, суму податку та
податковий номер продавця, крім тих,
форма яких встановлена міжнародними
стандартами; б) касові чеки, які містять
суму отриманих товарів/послуг,
загальну суму нарахованого податку (з
визначенням фіскального номера та
податкового номера постачальника). При
цьому з метою такого нарахування
загальна сума отриманих товарів/послуг
не може перевищувати 200 гривень за день
(без урахування податку).

Правовий аналіз наведеного
нормативного положення свідчить про
те, що право платника податків на
податковий кредит виникає у випадку
підтвердження господарських операцій
податковими накладними чи іншими
первинними документами.

З аналізу наведених вище норм випливає,
що визначальним фактором для
формування податкового кредиту
платником податку на додану вартість є
відповідність податкової накладної
порядку її заповнення та подальше
використання придбаних товарів
(основних фондів) в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку. Однак,
наявність лише податкової накладної не
є підставою для формування податкового
кредиту. Для включення сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
необхідна наявність і інших первинних
документів, які б свідчили про
реальність такої господарської
операції.

Судом встановлено, що в ході проведення
перевірки податковим органом зроблено
висновок про відсутність
фінансово-господарської діяльності
товариства та відповідно про те, що
взаємовідносини між товариством з
обмеженою відповідальністю "Барський
комбікормовий завод" та товариством з
обмеженою відповідальністю "Ліга",
сільськогосподарським фермерським
господарством "Аграрій" та товариством
з обмеженою відповідальністю
"Пагамент" здійснювалися з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства і не були спрямовані на
настання реальних правових наслідків.

Суд не погоджується з висновками
податкового органу викладеними в акті
перевірки з огляду на наступне.

Досліджені матеріали адміністративної
справи свідчать, що видами діяльності,
які мало право здійснювати товариство
з обмеженою відповідальністю "Барський
комбікормовий завод" за період, що
перевірявся, які він фактично
здійснював це оптова торгівля зерном
та кормами для тварин.

Товариством з обмеженою
відповідальністю "Барський
комбікормовий завод" подано податкову
декларацію з податку на додану
вартість за січень 2012 року та додатків 5
"Розшифровки податкових зобов'язань та
податкового кредиту в розрізі
контрагентів", реєстру виданих та
отриманих податкових накладних,
встановлено, що товариство з обмеженою
відповідальністю "Барський
комбікормовий завод" податкові
накладні було включено до податкового
кредиту декларації з податку на додану
вартість за січень 2012 року.

Оцінюючи взаємовідносини позивача з
ТОВ "Ліга", СФГ "Аграрій" та ПП "Пагамент"
суд виходить із того, що в межах
дослідження питання про правомірність
формування податкового кредиту,
визначення суми податку на додану
вартість, що підлягає сплаті до
бюджету, варто враховувати наявність,
по-перше, договір на надання певних
послуг, по-друге, відповідних
документів на підтвердження виконання
таких договорів та зв'язку понесених
витрат з господарською діяльністю
підприємства, по-третє, податкові
накладні, видаткові накладні,
банківські виписки, платіжні
доручення, товарно-транспортні
накладні.

Суд, досліджуючи взаємовідносини
товариства з обмеженою
відповідальністю "Барський
комбікормовий завод" з ТОВ "Ліга"
встановив наступні факти, які свідчать
про реальність господарських операцій
між ними.

28 березня 2012 року між товариством з
обмеженою відповідальністю "Ліга"
(Продавець) та товариством з обмеженою
відповідальністю "Барський
комбікормовий завод" (Покупець)
укладено договір поставки № 28-03-2012 (том
1 а.с. 83-84).

Пунктом 1.1 визначено, що Продавець
зобов'язується поставити, а Покупець
прийняти і оплатити металоконструкції
в кількості і номенклатурі відповідно
до Специфікації (Додаток 1). Сума
поставлених металоконструкцій за
договором складає 48576,00 грн. в т.ч. ПДВ 20%
8096,00 грн. (п. 2.1 Договору).

Покупець зобов'язаний провести 100%
оплату отриманого товару. Оплата за
товар проводиться в національній
валюті України після отримання
платіжної вимоги Продавця (п.3.1
Договору).

Поставка товару проводиться на умовах
EXW (склад Продавця) м. Дніпропетровськ,
відповідно до правил "Інкотермс-2000".
Умови поставки - самовивіз. Продавець
зобов'язаний поставити товар на
протязі 30 днів з моменту підписання
договору (п. 4.1.-4.2 Договору).

На виконання умов зазначеного вище
договору, до перевірки та до матеріалів
справи долучено Специфікацію Додаток
№ 1 до договору № 28-03-2012 року від 28
березня 2012 року (том 1 а.с. 85), видаткову
накладну № 930 від 30 квітня 2012 року (том 1
а.с. 86), податкову накладну № 176 від 04
квітня 2012 року (том 1 а.с. 87), банківські
виписки (том 1 а.с. 88),
товарно-транспортну накладну №1 та № 2
від 28 серпня 2012 року (том 1 а.с. 90).

02 квітня 2012 року між товариством з
обмеженою відповідальністю "Ліга"
(Продавець) та товариством з обмеженою
відповідальністю "Барський
комбікормовий завод" (Покупець)
укладено договір поставки № 02-04-2012 (том
1 а.с. 76-77).

Пунктом 1.1 визначено, що Продавець
зобов'язується поставити, а Покупець
прийняти і оплатити металоконструкції
в кількості і номенклатурі відповідно
до Специфікації (Додаток 1). Сума
поставлених металоконструкцій за
договором складає 104328,00 грн. в т.ч. ПДВ 20%
- 17388,00 грн.

Покупець зобов'язаний провести 100%
оплату отриманого товару. Оплата за
товар проводиться в національній
валюті України після отримання
платіжної вимоги Продавця (п.3.1
Договору).

Поставка товару проводиться на умовах
EXW (склад Продавця) м. Дніпропетровськ,
відповідно до правил "Інкотермс-2000".
Умови поставки - самовивіз. Продавець
зобов'язаний поставити товар на
протязі 30 днів з моменту підписання
договору (п. 4.1.-4.2 Договору).

На виконання умов зазначеного вище
договору, до перевірки та до матеріалів
справи долучено Специфікацію Додаток
№ 1 до договору № 02-04-2012 року від 02
квітня 2012 року (том 1 а.с. 78), видаткову
накладну № 941 від 30 квітня 212 року (том
а.с. 79), податкову накладну № 177 від 04
квітня 2012 року та № 178 від 19 квітня 2012
року (том 1 а.с. 81-82),
товарно-транспортну накладну № 2 від 29
серпня 2012 року (том 1 а.с. 89).

Суми податку на додану вартість за
зазначеними податковими накладними
включено до податкового кредиту в
декларації з податку на додану
вартість за січень 2012 року та
відображені у реєстрі отриманих
податкових накладних, які відповідають
даним додатку 5 до податкових
декларацій з податку на додану
вартість за січень 2012 року.

Статтею 719 Цивільного кодексу України
визначено, що за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін. Законом можуть бути
передбачені особливості регулювання
укладення та виконання договорів
поставки, у тому числі договору
поставки товару для державних потреб.

30 квітня 2012 року між товариством з
обмеженою відповідальністю "Ліга"
(Зберігач) та товариством з обмеженою
відповідальністю "Барський
комбікормовий завод" (Поклажодавець)
укладено договір зберігання № 30-04-12
(том 1 а.с. 91). Відповідно до даного
договору Зберігач зобов'язується
прийняти на зберігання майно зазначене
в п. 1.2 Договору передане йому
Поклажодавцем.

Пунктом 1.2 Договору визначено, що
предметом зберігання являються
металоконструкції. Доставка на склад
майна на зберігання покладається на
Поклажодавця. Плата за зберігання
складає 300 грн. за місяць в т.ч. ПДВ (п. 2.1
Договору). Плата за зберігання
розраховується і оплачується по факту
виконаних робіт відповідно до
виставленого рахунку-фактури від
Зберігача. Срок зберігання не більше 12
місяців (п. 2.2-2.3 Договору). Пунктом 3.1
визначено, що Зберігач на
підтвердження прийняття майна для
зберігання видає акт передачі.

На підтвердження виконання п. 3.1.
Договору № 30-04-12 від 30 квітня 2012 року
відповідно до акту передачі № 1 від 30
квітня 2012 року ТОВ "Барський
комбікормовий завод" (Поклажодавець)
передав для зберігання ТОВ "Ліга"
(Зберігач) металоконструкції (том 1 а.с.
93). Відповідно до акту передачі № 2 від
29 серпня 2012 року Зберігач передав
металоконструкції Поклажедавцеві (том
1 а.с. 94).

Окрім того, як зазначено в акті
перевірки та представником
відповідача, що для перевірки ТОВ
"Барський комбікормовий завод" не було
надано журналу обліку вантажів, що
надійшли за типовою формою № М-1,
довіреності на одержання цінностей за
типовою формою № М-2, які підтверджують
транспортування продукції,
товарно-транспортних накладихі та
дорожній лист вантажного автомобілю.

Також податковий орган посилається на
акт перевірки № 7199/22-4/24609852 від 21 грудня
2012 року про проведення невиїзної
документальної перевірки контрагента
ТОВ "Ліга", висновками якого
встановлено, що ТОВ "Ліга" за юридичною
адресою не знаходиться, що обумовлює
відсутність первинних та
бухгалтерський документів: договорів,
накладних, товарно-транспортних
накладних, податкових накладних,
реєстрів отриманих та виданих
податкових накладних, банківських
виписок та будь-яких інших первинних
бухгалтерських документів, регістрів
бухгалтерського обліку, що засвідчують
здійснення господарської операції.
Проте, податковий орган не врахував те,
що Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 27 лютого 2013
року визнано протиправними дії
державної податкової інспекції у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби,
які полягають у проведенні перевірки
за результатами якої було складено акт
№ 7199/22-4/24609852 від 21 грудня 2012 року.
Постанова набула законної сили.

Щодо господарських операцій
товариства з обмеженою
відповідальністю "Барський
комбікормовий завод" із СФГ "Аграрій"
суд зазначає наступне.

У листопаді 2011 року відповідно до
видаткової накладної № 139 від 25
листопада 2011 року та податкової
накладної № 5/2 від 25 листопада 2011 року
ТОВ "Барський комбікормовий завод"
придбано у ТОВ "Аграрій" соняшник
кількістю 62,857 тонн на загальну суму 220000
в тому числі ПДВ 36666,67 коп. оплату
проведено відповідно до платіжного
доручення № 96 від 10 листопада 2011 року
на загальну суму 70000 грн. в тому числі
ПДВ 11666 грн. та платіжного доручення № 96
від 09 вересня 2011 року на загальну суму
150000 грн. в тому числі ПДВ 25000 грн.,
прибутковий ордер № 2511 від 25 листопада
2011 року. Згідно видаткової накладної №
160 від 15 грудня 2011 року та податкової
накладної № 15/2 від 15 грудня 2011 року ТОВ
"Барський комбікормовий завод"
придбано у СФГ "Аграрій" пшеницю
кількістю 44 тонни на загальну суму 110000
грн. в тому числі ПДВ 18333 грн.,
прибутковий ордер б/н від 15 грудня 2011
року.

Окрім того, як зазначено в акті
перевірки, що для перевірки ТОВ
"Барський комбікормовий завод" не було
надано журналу обліку вантажів, що
надійшли за типовою формою № М-1,
довіреності на одержання цінностей за
типовою формою № М-2,
товарно-транспортних накладних та
дорожнього листа вантажного
автомобіля.

Щодо не надання Журналу обліку
вантажів, що надійшли та довіреностей
на одержання матеріальних цінностей,
суд зазначає наступне.

Форма М-1 "Журнал обліку вантажів", що
надійшли затверджена наказом
Міністерства статистики України № 193
від 21 червня 1996 року. Журнал обліку
вантажів, що надійшли (форма № М-1),
застосовується для обліку та контролю
за надходженням і оприбуткуванням
матеріальних цінностей, а не для
підтвердження транспортування
продукції, як помилково вважає
відповідач.

Також суд не приймає до уваги тверджень
відповідача про те, що позивачем не
було надано до перевірки довіреності
на одержання цінностей за типовою
формою № М-2, оскільки такі довіреності
не є первинними бухгалтерськими
документами в розумінні вимог закону,
що дають право на формування
показників податкової звітності і їх
відсутність у позивача не може бути
підставою для висновків про
нереальність господарських операцій
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце.

Суд вважає, що вимога податкового
органу підтвердити отримання
позивачем товару
товарно-транспортними накладними, є
протиправною, оскільки законодавець не
ставить в залежність відсутність
транспортних документів на
перевезення вантажу (товару) на
формування бази оподаткування, а
Правилами перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
що затверджені наказом Міністерства
транспорту України №363 від 14.10.1997 р., на
які посилається відповідач, не
встановлюються правила податкового
обліку валових витрат та податкового
кредиту з ПДВ платників податків, а
встановлюються права, обов'язки та
відповідальність власників
автомобільного транспорту
(перевізників). За їх порушення останні
можуть бути притягнуті до
відповідальності органами, що
здійснюють контроль за дотриманням
вимог законодавства про автомобільний
транспорт у процесі виконання
перевезень вантажів. Таким чином,
розроблені Міністерством транспорту
України Правила стосуються винятково
порядку здійснення перевезень і не
мають відношення до бухгалтерського та
податкового обліку підприємств, які є
відправниками вантажу й
вантажоодержувачами, не можуть
встановлювати правила ведення
зазначених видів обліку. При цьому
документи, обумовлені такими
правилами, зокрема товарно-транспортна
накладна та подорожній лист, не є
документами первинного
бухгалтерського обліку, що
підтверджують придбання та реалізацію
товарно-матеріальних цінностей та не
відносяться до обов'язкових документів
податкової звітності, передбаченої
Податковим кодексом України.

Щодо господарських операцій
товариства з обмеженою
відповідальністю "Барський
комбікормовий завод" із ТОВ "Пагамент",
суд зазначає наступне.

Відповідно до податкової декларації з
податку на додану вартість та
розшифровки податкового кредиту та
податкових зобов'язань в розрізі
контрагентів за січень 2012 року ТОВ
"Барський комбікормовий завод"
задекларовано дозволений податковий
кредит - 58333,33 грн. податковий кредит
сформований по контрагенту "Пагамент".
Так, з метою отримання первинних
бухгалтерських документів, що
підтверджують правомірність включення
сум ПДВ до складу податкового кредиту
за січень 2012 року по
фінансово-господарським відносинах з
контрагентом ПП "Пагамент" Жмеринською
ОДПІ надіслано на адресу ТОВ "Барський
комбікормовий завод" запит у відповідь
на який зазначено, що з ПП "Пагамент" у
січні 2012 року фінансово-господарські
відносини не здійснювались і
податковий орган помилково вказав
назву ПП "Пагамент" замість ТОВ
"Виробнича компанія "Віконні системи".
ТОВ "Барський комбікормовий завод" мало
фінансово-господарські відносини з ТОВ
"Виробнича компанія "Віконні системи" в
період з 01 січня 212 року по 31 січня 2012
року.

Однак, як встановлено в судовому
засіданні ПП "Пагамент" являється
правонаступником ТОВ "Виробнича
компанія "Віконні системи" відповідно
до витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців (том 1 а.с. 192-193). Також,
в судовому засіданні встановлено, що з
питань дотримання вимог податкового
законодавства з податку на додану
вартість за період з 01 січня 2012 року по
31 березня 2012 року по взаємовідносинам
ТОВ "Барський комбікормовий завод" та
ТОВ "Виробнича компанія "Віконні
системи" вже було проведено виїзну
позапланову документальну перевірку
за результатами якої складено акт №
360/22/35599215 від 31 травня 2013 року та
прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 19
червня 2013 року. Постановою Вінницького
окружного адміністративного суду
податкове повідомлення-рішення №
від 19 червня 2013 року визнано
протиправним та скасовано.

Таким чином, судом дослідженні всі
обставини, які підтверджують рух
активів в процесі здійснення
господарських операцій, реальні зміни
майнового стану платника податків,
спеціальну податкову
правосуб'єктність учасників
господарських операцій, зв'язок між
фактом придбання товарів, надання
послуг та господарською діяльністю
позивача. Саме такі обставини слід
встановлювати судам з метою
встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість згідно позиції Вищого
адміністративного суду України,
викладеній інформаційному листі від 02
червня 2011 року №742/11/13-11.

Крім того, відносини між учасниками
попередніх ланцюгів постачань товарів
та послуг не мають безпосереднього
впливу на дослідження факту
реальності господарської операції,
вчиненої між останнім у ланцюгу
постачань платником податків та
його безпосереднім контрагентом.
Водночас податкові органи не
позбавлені права звернутися до
адміністративного суду з вимогою про
визнання недійсним правочину,
укладеного між останнім у ланцюгу
постачань платником податку та його
контрагентом, з метою, завідомо
суперечною інтересам держави та
суспільства та стягнення в дохід
держави коштів, одержаних сторонами
оспорюваного правочину за такими
угодами, як це установлено частиною
третьою статті 228 Цивільного кодексу
України.

Отже, можливі порушення, допущені одним
платником податків (наприклад,
контрагентом позивача) у відображенні
в податковому обліку певної
господарської операції, за загальним
правилом не впливають на права та
обов'язки іншого платника податків, у
разі фактичного здійснення
господарської операції.

Натомість відповідачем не надано
належних і допустимих доказів, які б
об'єктивно ставили під сумнів фактичне
здійснення цих операцій. Також ним не
наведено обставин та доказів, які б
свідчили про невідповідність
господарських операцій цілям та
завданням статутної діяльності
позивача, збитковості здійснених
операцій або інших обставин, які б
окремо або в сукупності могли свідчити
про їх фіктивність чи про те, що дії
позивача і його контрагентів були
спрямовані на отримання незаконної
податкової вигоди.

Податковий орган переважно
обґрунтовує правомірність своїх
рішень нереальністю господарських
операцій між ТОВ "Ліга" та СФГ "Аграрій"
посилаючись при цьому виключно на
порушення, вчинені контрагентом
позивача. Сам акт перевірки не містить
будь-якого документального
підтвердження стосовно
фінансово-господарських відносин
позивача по взаєморозрахунках з
вказаними контрагентами.

Загальним принципом юридичної
відповідальності є вина в порушенні
законодавчо встановленого
імперативного правила поведінки. Закон
не передбачає відповідальності за
винні дії іншої особи.

Судом на підставі оцінки наявних у
справі матеріалів та доказів у їх
сукупності встановлено, що факт
надання послуг позивачеві зі сторони
його контрагентів, зазначених в акті
перевірки, документально
підтверджується, а надані позивачем
докази є переконливими і достатніми
для беззаперечного висновку суду щодо
реальності господарських операцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
зокрема: 1) на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.
86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, враховуючи вищезазначене,
суд вважає, що позивачем як під час
перевірки, так і під час розгляду даної
справи по суті підтверджено факт
реальності господарських операцій
первинними документами, які
відповідають вимогам законодавства

З обставин адміністративної справи
вбачається, що відповідачами не
доведено правомірність оскаржуваних
рішень, відтак позовні вимоги знайшли
своє підтвердження під час розгляду
адміністративної справи.

На підставі вищевикладеного, суд
дійшов висновку, що позов підлягає
задоволенню шляхом скасування
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

Понесені позивачем судові витрати зі
сплати судового збору відповідно до ст.
94 КАС України, у зв'язку із задоволенням
позову, підлягають відшкодуванню із
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення форми
"Р" № від 26 червня 2014 року
винесене Жмеринською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення форми
"В4" № від 26 червня 2014 року
винесене Жмеринською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Барський
комбікормовий завод" сплачений
судовий збір в розмірі 396 (триста
дев'яносто шість) гривень 26 копійок.

Постанова набирає законної сили в
порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Мультян Марина Бондівна