Справа № 809/110/13-а
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2014-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

12 вересня 2014 року м.
Київ В/800/4031/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі суддів:

Васильченко Н.В., Леонтович К.Г.,
Калашнікової О.В., Сороки М.О., Зайця В.С.,

розглянувши заяву ОСОБА_6 про перегляд
Верховним Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 26
червня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_6 до Комунального підприємства
«Івано-Франківське обласне бюро
технічної інвентаризації»,
Виконавчого комітету Тлумацької
міської ради Івано-Франківської
області, треті особи - Державна
реєстраційна служба Тлумацького
районного управління юстиції
Івано-Франківської області, ОСОБА_7, про
визнання нечинним свідоцтва про право
власності, скасування запису,
зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2011 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до Комунального
підприємства «Івано-Франківське
обласне бюро технічної
інвентаризації» (БТІ), Виконавчого
комітету Тлумацької міської ради
Івано-Франківської області (Виконком)
про визнання нечинним свідоцтва про
право власності, скасування запису,
зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 15 вересня
2011 року позов в частині позовних вимог
про визнання нечинним рішення
Виконкому № 54 від 22 березня 2005 року
«Про затвердження акту державної
технічної комісії про прийняття
закінченого будівництвом житлового
будинку та господарських приміщень в
експлуатацію» та щодо визнання
нечинним свідоцтва про право власності
на нерухоме майно - залишено без
розгляду. У частині вимоги про
скасування запису про право власності
на нерухоме майно в державному реєстрі
прав - провадження у справі закрито.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 15
вересня 2011 року, залишеною без змін
ухвалами Львівського апеляційного
адміністративного суду від 28 листопада
2012 року та Вищого адміністративного
суду України від 20 червня 2013 року, у
задоволенні решти вимог відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 28
листопада 2012 року частково скасовано
ухвалу Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 15 вересня
2011 року, а справу в частині вимог
визнання нечинним свідоцтва про право
власності на нерухоме майно та
скасування запису про право власності
на нерухоме майно направлено для
продовження розгляду до суду першої
інстанції.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 2
жовтня 2013 року, залишеною без змін
ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 4 березня 2014
року, у задоволенні цих вимог
відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 26 червня 2014 року рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
скасовано, а справу залишено без
розгляду на підставі ст. 100 Кодексу
адміністративного судочинства
України, з врахуванням ст. 99 цього
Кодексу.

У заяві про перегляд Верховним Судом
України вказаного рішення Вищого
адміністративного суду України ОСОБА_6
ставить питання про його скасування,
посилаючись на неоднакове
застосування судами касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

В обґрунтування заяви додано копію
рішення Вищого господарського суду
України від 18 грудня 2013 року № 5004/2013/11, в
якому, на думку заявника, має місце
неоднакове застосування судом
касаційної інстанції норм права, - ст.
ст. 257, 268 Цивільного кодексу України - у
подібних правовідносинах.

Як вбачається із п. 4 Постанови Пленуму
Вищого адміністративного суду України
від 13 грудня 2010 року № 2 «Про судову
практику застосування статей 235 - 240
Кодексу адміністративного судочинства
України» відповідно до ст. 237 КАС
України заява про перегляд з указаних
мотивів може бути подана за наявності
таких складових: неоднакового
застосування одних і тих самих норм
матеріального права; ухвалення різних
за змістом судових рішень; спірні
питання виникли у подібних
правовідносинах. Під неоднаковим
застосуванням одних і тих самих норм
матеріального права необхідно
розуміти, зокрема:

різне тлумачення змісту і сутності
правових норм, на підставі якого
зроблено висновок про різний зміст
суб'єктивних прав і обов'язків
учасників відповідних правовідносин, у
тому числі про наявність та обсяг прав
і/або обов'язків осіб, які беруть участь
у справі;

різне застосування правил конкуренції
правових норм при вирішенні колізій
між ними з урахуванням ієрархії цих
правових норм, а також дії норм у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню;

різне визначення предмета регулювання
правових норм, зокрема застосування
різних правових норм для регулювання
одних і тих самих відносин або
поширення дії норми на певні
правовідносини в одних випадках і
незастосування цієї самої норми до
аналогічних відносин в інших випадках,
тобто різне застосування закону, який
не підлягав застосуванню;

різне застосування правил аналогії
права чи закону в подібних
правовідносинах.

Подібність правовідносин означає,
зокрема, тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду (судів) касаційної
інстанції визначається обставинами
кожної конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень має місце в разі, коли суд (суди)
касаційної інстанції у розгляді двох
чи більше справ за тотожних предмета
спору, підстав позову та за аналогічних
обставин і однакового
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин дійшов (дійшли)
протилежних висновків щодо заявлених
позовних вимог.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали заяви про перегляд Верховним
Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду України,
здійснивши оцінку наведених доводів
щодо неоднакового застосування Вищим
адміністративним судом України та
Вищим господарським судом України
одних і тих самих норм матеріального
права, колегія суддів дійшла висновку
про наявність підстав для допуску
справи до провадження.

Керуючись статтями 237, 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Допустити справу за заявою ОСОБА_6 про
перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 26 червня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: