Справа № 824/2678/14-а
Суддя: Спіжавка Георгій Георгійович
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 вересня 2014 р. м.
Чернівці справа №
824/2678/14-а

Чернівецький окружний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Спіжавки Г.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Червоняк
У.С.,

від позивача - ОСОБА_1,

від відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_2 до відділу
Держземагенства у Глибоцькому районі
Чернівецької області про визнання
незаконним рішення та зобов'язання
вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до Чернівецького
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до відділу
Держземагенства у Глибоцькому районі
Чернівецької області про визнання
незаконним рішення та зобов'язання
вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним
чином.

Позивачу на праві власності належить
земельна ділянка площею 0,4689 га
відповідно до Державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯБ
№ 766090 від 11.07.2006 року.

Рішенням VIII сесії Тарашанської
сільської ради Глибоцького району VI
скликання № 89-VІІІ/2011 від 20 липня 2011
року їй надано дозвіл на виготовлення
землевпорядної документації по зміні
цільового призначення належної їй
земельної ділянки із земель - "для
ведення особистого селянського
господарства" на землі - "для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд".

Позивачем була замовлена проектна
документація у ТОВ "Землевпорядник". 08
квітня 2014 року вказана документація
була погоджена відділом
містобудування та архітектури
Глибоцької районної державної
адміністрації.

28 квітня 2014 року позивач отримала
довідку з державної статистичної
звітності (форма 6-зем) про наявність
земель та розподіл їх за власниками
земель, землекористувачами, угіддями.

Однак, як вказує позивач, у наданні
погодження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
заступником начальника відділу
Держземагенства у Глибоцькому районі
Яценюком С.Г. їй було відмовлено в усній
формі з мотивів того, що проектна
документація не пронумерована та в ній
не прошиті висновок відділу
архітектури та містобудування і
довідка форми 6-зем.

З метою виправлення вказаних
недоліків, пояснює позивач, нею було
подано всі документи розробнику
документації - ТОВ "Землевпорядник", де
були прошиті зазначені документи та
пронумеровані сторінки проектної
документації.

17 червня 2014 року позивачем повторно
подана проектна документація у відділ
Держземагенства у Глибоцькому районі з
відповідною супроводжувальною заявою.

Відповідь про відмову в погоджені
проекту землеустрою була надана лише 10
липня 2014 року, тобто через 16 робочих
днів, а не протягом 10, як того вимагає ч.
5 ст. 186-1 Земельного кодексу України
органи.

Крім того, стверджує позивач,
відповідь-відмова відділу
Держземагенства у Глибоцькому районі
не відповідає вимогам ч.ч. 5, 6 ст. 186-1 ЗК
України, оскільки, не містить посилання
на закони та прийнятті відповідно до
них нормативно-правові акти, що
регулюють відносини у відповідній
сфері; не містить посилання на підставу
відмови у погодженні проекту
землеустрою, якою відповідно до ч. 6 ст.
186-1 ЗК України може бути лише
невідповідність положень проекту
землеустрою вимогам законів та
прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів,
документації із землеустрою або
містобудівній документації; містить
посилання на норму, яка на час надання
відмови та на час подання позовної
заяви в суд не діє, а саме на ч. 3 ст. 24
Закону України "Про регулювання
містобудівної діяльності".

Таким чином, позивач просить скасувати
відмову відділу Держземагенства у
Глибоцькому районі у наданні
погодження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки, цільове
призначення якої змінюється та
зобов'язати відповідача надати
висновок відповідно до вимог ч. 5 ст. 186-1
Земельного кодексу України, оскільки,
дії відповідача свідчать про порушення
ним вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України,
згідно якої органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідач надав суду письмові
заперечення проти позову, де повідомив,
що частиною 6 статті 186-1 Земельного
кодексу України передбачено, що
підставою для відмови у погодженні
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки може бути лише
невідповідність його положень вимогам
законів та прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів,
документації із землеустрою або
містобудівній документації. В даному
випадку, підставою для відмови у
наданні висновку про погодження, є
невідповідність положень проекту
вимогам законів, а саме.

Що стосується питання зміни цільового
призначення земельної ділянки з "для
ведення особистого селянського
господарства" на "для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд"
відповідач пояснює, що у відповідності
до ст. 39 ЗК України, використання земель
житлової та громадської забудови
здійснюється відповідно до
генерального плану населеного пункту,
іншої містобудівної документації,
плану земельно-господарського устрою з
дотриманням будівельних норм,
державних стандартів і норм.

Вказує, що статтею 2 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
від 17 лютого 2011 року передбачено, що
планування і забудова територій -
діяльність державних органів, органів
місцевого самоврядування, юридичних та
фізичних осіб, яка передбачає
обґрунтування розподілу земель за
цільовим призначенням.

Крім того, як передбачено п. 4.3
державних будівельних норм ДБН Б.
1.1-15:2012 "Склад та зміст генерального
плану населеного пункту", затверджені
наказом Міністерства регіонального
розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства від
13 липня 2012 року за № 358, генеральний
план визначає основні принципи і
напрямки планувальної організації та
функціонального призначення
території, формування системи
громадського обслуговування
населення, організації
вулично-дорожньої та транспортної
мережі, інженерного обладнання,
інженерної підготовки та благоустрою,
цивільного захисту території та
населення від небезпечних природних і
техногенних процесів, охорони
навколишнього природного середовища,
охорони та збереження культурної
спадщини та традиційного характеру
середовища історичних населених
пунктів, а також послідовність
реалізації рішень, у тому числі
етапність освоєння території.

Отже, стверджує відповідач, з наведених
вище актів законодавства України чітко
випливає, що використання земель
житлової та громадської забудови
здійснюється у відповідності до
генерального плану міста та іншої
містобудівної документації, яка є
підставою для визначення цільового
призначення земельної ділянки та їх
функціонального розподілу.

Виключно генеральний план села, який
має спеціально встановлену статтею 17
Закону України "Про регулювання
містобудівної діяльності" процедуру
його розроблення та затвердження
сільською радою, яка включає
відповідні пропозиції громадськості
щодо використання території села та
погодження його з цілою низкою
державних інституцій, є підставою для
встановлення цільового та
функціонального призначення земельних
ділянок житлової та громадської
забудови і гарантує подальше неухильне
дотримання генерального плану під час
використання території сільською
радою, в тому числі на випадок
відведення земельної ділянки у
власність чи користування фізичним
особам для потреб села.

Тому, відповідач вважає, що право
позивача, визначене в ст. 20 ЗК України
змінити цільове призначення земельної
ділянки в межах села шляхом
перенесення її з категорії земель
сільськогосподарського призначення в
категорію земель житлової та
громадської забудови - не відповідає
вимогам ст. 38 та ст. 39 ЗК України. Без
внесення відповідних змін до
Генерального плану с. Тарашани,
змінювати цільове призначення земель
на землі житлової та громадської
забудови, на думку Відділу, категорично
заборонено.

Крім того, відповідач зауважив, що
статті 186 та 186-1 Земельного кодексу, які
регулюють правовідносини щодо надання
висновку про погодження проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок, не містять норми, щодо
оскарження в суді відмови у наданні
висновку та зобов'язання посадової
особи вчинити певні дії.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав та
просив задовольнити, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач просив справу розглянути
без участі представника відділу
Держземагенства у Глибоцькому районі.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача, перевіривши матеріали
адміністративної справи,
проаналізувавши законодавство, що
регулює спірні відносини, дійшов
висновку про задоволення
адміністративного позову.

Так, судом встановлено, що позивачу на
праві власності належить земельна
ділянка площею 0,4689 га, відповідно до
Державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯБ № 766090 від
11.07.2006 року.

Отримавши від Тарашанської сільської
ради Глибоцького району дозвіл на
виготовлення землевпорядної
документації по зміні цільового
призначення даної земельної ділянки із
земель - "для ведення особистого
селянського господарства" на землі -
"для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд", - позивач звернувся
до ТОВ "Землевпорядник", яке виготовило
вказану документацію.

Вказана документація позивача була
погоджена відділом містобудування та
архітектури Глибоцької районної
державної адміністрації та отримана
довідка з державної статистичної
звітності (форма 6-зем) про наявність
земель та розподіл їх за власниками
земель, землекористувачами, угіддями.

17 червня 2014 року позивачем подана
проектна документація у відділ
Держземагенства у Глибоцькому районі
разом з відповідною заявою.

Відповідачем листом №32-28-0.3-93/2-14 від
09.07.2014 року повідомлено позивачу про
відмову у наданні погодження проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, цільове призначення якої
змінюється згідно ст. 20 п. 5 ЗК України,
також вищевказана проектна
документація не відповідає ст. 28 Закону
України "Про землеустрій".

Крім того, підставою відмови також
вказано, що з 1 січня 2013 року набула
чинності ч. 3 ст. 24 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності",
якою передбачено, що у разі відсутності
плану зонування або детального плану
території, затвердженого відповідно до
вимог цього Закону, передача (надання)
земельних ділянок із земель державної
або комунальної власності у власність
чи користування фізичним та юридичним
особам для містобудівних потреб
забороняється.

Вирішуючи спір по суті, суд керується
такими положеннями чинного
законодавства України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Частиною 1 ст. 20 Земельного кодексу
України (в редакції, що діяла на момент
прийняття спірного рішення) визначено,
що віднесення земель до тієї чи іншої
категорії здійснюється на підставі
рішень органів державної влади,
Верховної Ради Автономної Республіки
Крим, Ради міністрів Автономної
Республіки Крим та органів місцевого
самоврядування відповідно до їх
повноважень.

Зміна цільового призначення земельних
ділянок здійснюється за проектами
землеустрою щодо їх відведення.

Відповідно до частини 3 даної статті
проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки погоджується в
порядку, встановленому статтею 186-1
цього Кодексу.

Згідно частини 5 ст. 186-1 Земельного
кодексу України (в редакції, що діяла на
момент прийняття спірного рішення)
органи, зазначені в частинах першій -
третій цієї статті, зобов'язані
протягом десяти робочих днів з дня
одержання проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або копії
такого проекту безоплатно надати або
надіслати рекомендованим листом з
повідомленням розробнику свої
висновки про його погодження або про
відмову в такому погодженні з
обов'язковим посиланням на закони та
прийняті відповідно до них
нормативно-правові акти, що регулюють
відносини у відповідній сфері.

Частиною 6 ст. 186-1 Земельного кодексу
України передбачено, що підставою для
відмови у погодженні проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки може бути лише невідповідність
його положень вимогам законів та
прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів,
документації із землеустрою або
містобудівній документації.

Задовільняючи позовні вимоги, суд
наголошує на тому, що розглядає дану
справу виключно в контексті
відповідності прийнятого суб'єктом
владних повноважень рішення нормам
чинного законодавства та з підстав, що
передбачені такими нормами.

Так, із змісту спірного рішення слідує,
що підставами відмови є
невідповідність проектної
документації статті 28 Закону України
"Про землеустрій", яка визначає права та
обов'язки розробників документації із
землеустрою, а не вимоги до проектної
документації та частина 3 ст. 24 Закону
України "Про регулювання
містобудівної діяльності", якою
передбачено заборону передачі
(надання) земельних ділянок із земель
державної або комунальної власності у
власність чи користування фізичним та
юридичним особам для містобудівних
потреб, що також не стосується
документації позивача, так як він не
просить надати чи передати земельну
ділянку у власність, а прагне змінити
цільове призначення ділянки, яка вже
знаходиться в його власності.

Проаналізувавши норми чинного
законодавства, які регулюють спірні
відносини та прийняте відповідачем
рішення на відповідність їм, суд дійшов
висновку про те, що воно прийняте з їх
порушенням, без зазначення
обгрунтованих підстав відмови у
наданні погодження проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки.

Таким чином, суд доходить висновку, що
захистом права позивача є скасування
відмови відділу Держземагенства у
Глибоцькому районі у наданні
погодження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки, та
зобов'язання відповідача прийняти
рішення у відповідності до вимог та у
строк, встановлений ст. 186-1 Земельного
кодексу України.

Згідно частини 1 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст. ст. 11, 71, 76, 79, 86, 94, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити
повністю.

2. Скасувати відмову відділу
Держземагенства у Глибоцькому районі у
наданні погодження проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, цільове призначення якої
змінюється, та зобов'язати відповідача
надати висновок відповідно до вимог ч. 5
ст. 186-1 Земельного кодексу України.

3. Стягнути на користь позивача судовий
збір в розмірі 73,08 грн. з Державного
бюджету України.

Порядок і строки оскарження постанови
визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова складена
у повному обсязі 22 вересня 2014 року.

Суддя
Г.Г.
Спіжавка