Справа № 825/2794/14
Суддя: Заяць О.В.
Дата ухвалення: 2014-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 вересня 2014 року
Чернігів Справа №
825/2794/14

Чернігівський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Заяць О.В.,

за участю секретаря
Воєдило Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду справу за
адміністративним позовом Публічного
акціонерного товариства "Завод"Будмаш"
до Відділу державної виконавчої служби
Прилуцького міськрайонного управління
юстиції Чернігівської області про
часткове скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство
"Завод"Будмаш" (далі - ТОВ "Завод"Будмаш")
звернулось до суду з адміністративним
позовом до Відділу державної
виконавчої служби Прилуцького
міськрайонного управління юстиції
Чернігівської області, в якому просить
зняти арешт з рахунків № 1170
Чернігів, РУ ПАТ КБ «Приват Банк» м.
Чернігів, МФО 353586 та № 0170
Чернігів, РУ ПАТ КБ «Приват Банк» м.
Чернігів, МФО 353586.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що вищезазначені рахунки
використовуються підприємством для
виплати заробітної плати робітникам
підприємства та для розрахунків із
бюджетом (з місцевим бюджетом по
податку з доходів фізичних осіб,
Пенсійним фондом України в м. Прилуки, з
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві,
Центром занятості України в м. Прилуки).
Зазначає, що арешт рахунків блокує
роботу підприємства, призводить до
затримки заробітної плати працівників
та інших негативних соціально -
економічних факторів.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи сповіщався завчасно та
належним чином, надав суду заяву, в якій
просив справу розглянути без його
участі.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про дату, час та місце
судового розгляду справи повідомлявся
в установленому порядку, в заяві від
10.09.2014 року просив розглядати справу
без участі представника.

Фіксування судового засідання,
відповідно до статті 41 Кодексу
адміністративного судочинства
України, не здійснювалося.

Розглянувши подані документи і
матеріали, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд вважає, що позов підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
постановою про арешт коштів боржника
заступником начальника відділу
державної виконавчої служби
Прилуцького міськрайонного управління
юстиції Чернігівської області Чайкою
В.П. від 13 серпня 2014 року при
примусовому виконанні зведеного
виконавчого провадження № 43548323 до
складу якого входять виконавчі
документи про стягнення боргів з ПАТ
«Завод «Будмаш» було накладено арешт
на кошти підприємства в межах суми
боргу 434 604,08 грн., які знаходяться на
всіх рахунках, відкритих в наступних
банківських установах: № 87 ПАТ
«Кредитпромбанк», МФО 300863; № 260053051 ПАТ
«Кредитпромбанк», МФО 300863; №
286 «Банк національний кредит», МФО
320702; № 3170 Чернігівське РУ ПАТ КБ
«Приват Банк» м. Чернігів, МФО 353586; №
2170 Чернігівське РУ ПАТ КБ «Приват
Банк» м. Чернігів, МФО 353586; № 1170
Чернігівське РУ ПАТ КБ «Приват Банк» м.
Чернігів, МФО 353586; № 0170
Чернігівське РУ ПАТ КБ «Приват Банк» м.
Чернігів, МФО 353586; № 7372
Чернігівське РУ ПАТ КБ «Приват Банк» м.
Чернігів, МФО 353586; № 3170
Чернігівське РУ ПАТ КБ «Приват Банк» м.
Чернігів, МФО 353586; № 2157
Чернігівське РУ ПАТ КБ «Приват Банк» м.
Чернігів, МФО 353586; № 0170
Чернігівське РУ ПАТ КБ «Приват Банк» м.
Чернігів. МФО 353586 (а.с. 8).

Закон України "Про виконавче
провадження" (далі - Закон) визначає
умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку.

Відповідно до частини першої статті 1
Закону, виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною 1 статті 6 Закону передбачено,
що державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Згідно з частиною першою та другою
статті 11 Закону, державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Статтею 32 Закону передбачено, що
заходами примусового виконання рішень
є: звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб; звернення стягнення на заробітну
плату (заробіток), доходи, пенсію,
стипендію боржника; вилучення в
боржника і передача стягувачу певних
предметів, зазначених у рішенні; інші
заходи, передбачені рішенням.

Згідно з приписами статті 52 Закону,
звернення стягнення на майно боржника
полягає в його арешті, вилученні та
примусовій реалізації. Стягнення за
виконавчими документами звертається в
першу чергу на кошти боржника у гривнях
та іноземній валюті, інші цінності, у
тому числі кошти на рахунках і вкладах
боржника у банках та інших фінансових
установах, на рахунки в цінних паперах
у депозитаріях цінних паперів.

Частиною 4 статті 52 Закону передбачено,
що на кошти та інші цінності боржника,
що знаходяться на рахунках, вкладах та
на зберіганні убанках чи інших
фінансових установах, накладається
арешт. Арешт поширюється також на кошти
на рахунках, які будуть відкриті після
винесення постанови про накладення
арешту.

Статтею 57 Закону встановлено, що арешт
майна боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення. Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
серед іншого, шляхом винесення
постанови про арешт коштів та інших
цінностей боржника, що знаходяться на
рахунках і вкладах чи на зберіганні у
банках або інших фінансових установах.

Згідно зі статтею 60 Закону особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права власності на це майно і
про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про
зняття арешту з майна арешт з майна
знімається за постановою державного
виконавця не пізніше наступного дня,
коли йому стало відомо про такі
обставини. Копія постанови про зняття
арешту з майна надсилається боржнику
та органу (установі), якому була
надіслана для виконання постанова про
накладення арешту на майно боржника.

У всіх інших випадках незавершеного
виконавчого провадження арешт з майна
чи коштів може бути знятий за рішенням
суду.

Як вбачається з постанови про арешт
коштів боржника від 13.08.2014 року арешт
накладено, в тому числі, і на рахунок №
0170 в РУ ПАТ КБ ''Приват Банк''
м. Чернігів, МФО 353586.

В судовому засіданні встановлено, що
кошти, які знаходяться на рахунку
№ 0170 в РУ ПАТ КБ ''Приват
Банк'' м. Чернігів, МФО 353586
використовується підприємством для
виплати заробітної плати та здійснення
обов'язкових платежів до бюджету, що
підтверджується платіжними
дорученнями, які містяться в
матеріалах справи.

Тобто кошти, які знаходяться на цьому
рахунку, використовуються з цільовим
призначенням на виплату заробітної
плати та обов'язкових платежів до
бюджету.

При цьому суд вважає за необхідне
зазначити таке.

Статті 43 та 48 Конституції України
передбачають, що право на своєчасне
одержання винагороди за працю
захищається законом та кожен має право
на достатній життєвий рівень для себе і
своєї сім'ї, що включає достатнє
харчування, одяг, житло.

Накладення арешту на рахунки, кошти на
яких використовуються для виплати
заробітної плати працівникам,
спричиняє порушення їх
конституційного права на своєчасне
одержання винагороди за працю.

Арешт коштів на рахунку позивача також
унеможливлює виконання ним своїх
обов'язків зі сплати податків та
зборів.

При цьому Податковим кодексом України
та Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» від
08.07.2010 року № 2464-VI передбачено
нарахування штрафних санкцій та пені
за несвоєчасну сплату податків та
єдиного збору.

Також частиною дванадцятою статті 9
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
встановлено, що єдиний внесок підлягає
сплаті незалежно від фінансового стану
платника.

За наявності у платника єдиного внеску
одночасно із зобов'язаннями із сплати
єдиного внеску зобов'язань із сплати
податків, інших обов'язкових платежів,
передбачених законом, або зобов'язань
перед іншими кредиторами зобов'язання
із сплати єдиного внеску виконуються в
першу чергу і мають пріоритет перед
усіма іншими зобов'язаннями, крім
зобов'язань з виплати заробітної плати
(доходу).

Отже на кошти, призначенням яких є
сплата єдиного внеску, не може бути
звернуто стягнення за іншими вимогами,
ніж сплата такого внеску.

Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Таким чином, суд бере до уваги доводи
позивача, що арешт коштів, які
містяться на рахунку № 0170 в РУ ПАТ
КБ ''Приват Банк'' м. Чернігів, МФО 353586,
позбавляє його можливості своєчасно
виплачувати заробітну плату своїм
працівникам, сплачувати податки та
інші обов'язкові платежі, що тягне за
собою нарахування штрафних санкцій та
пені та притягнення посадових осіб до
відповідальності за невиконання вимог
законодавства України.

Отже, суд вбачає наявність підстав для
задоволення позову в частині зняття
арешту з коштів, які знаходяться на
рахунку № 0170 в РУ ПАТ КБ ''Приват
Банк'' м. Чернігів.

Щодо вимоги про зняття арешту з рахунку
№ 1170 Чернігів, РУ ПАТ КБ «Приват
Банк» м. Чернігів, то вона задоволенню
не підлягає, оскільки позивачем не
надано жодних доказів на підтвердження
того, що даний рахунок
використовується підприємством для
виплати заробітної плати та здійснення
обов'язкових платежів до бюджету.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги Публічного акціонерного
товариства "Завод"Будмаш" до Відділу
державної виконавчої служби
Прилуцького міськрайонного управління
юстиції Чернігівської області
підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 122, 158 - 163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Публічного
акціонерного товариства "Завод"Будмаш"
задовольнити частково.

Зняти арешт з рахунку № 0170
Чернігів, РУ ПАТ КБ ''Приват Банк''
м. Чернігів, МФО 353586.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку статей 167, 186 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду
протягом десяти днів з дня отримання її
копії.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення.

Суддя
О.В. Заяць