Справа № 9101/114152/2012
Суддя: Юхименко О.В.
Дата ухвалення: 2013-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 листопада 2013 рокусправа № 2а-10923/10/0470

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Юхименка О.В.

суддів: Баранник
Н.П. Нагорної Л.М.

секретар судового засідання:
Федосєєва Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Комунального
підприємства

«Житлово-експлуатаційна організація №
45»,

на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду

від 30 червня 2011 року

у справі № 2а-10923/10/0470

за позовом
Дніпропетровського обласного
відділення

Фонду соціального
захисту інвалідів,

вул. Чкалова,11, м.
Дніпропетровськ, 49101;

до відповідача Комунального
підприємства

«Житлово-експлуатаційна організація №
45»,

б-р. Кірова, 3, м.
Кривий Ріг, 50038;

про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені,

встановив: Дніпропетровським обласним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів подано позов до Комунального
підприємства «Житлово-експлуатаційна
організація № 45» про стягнення 121.038,24
грн. адміністративно-господарських
санкцій за невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів за 2009 рік та 3.776,24 грн. пені.

Дніпропетровський окружний
адміністративний суд (суддя Єфанова
О.В.) своєю постановою від 30.06.2011р. позов
задовольнив.

Постанова суду мотивована тим, що
Підприємством не було вжито всіх
необхідних заходів для недопущення
господарського правопорушення, не
проведено всі організаційні заходи
щодо створення робочих місць для
працевлаштування інвалідів та не
надано суду належні докази щодо
спростування позиції Позивача.

Не погоджуючись з прийнятим у справі
судовим актом, у поданій апеляційній
скарзі Комунальне підприємство
«Житлово-експлуатаційна організація №
45», Відповідач, вказує на порушення
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги її заявник посилається на те, що
на підприємстві створено робочі місця
для працевлаштування інвалідів та
протягом 2009 року подавались звіти до
центу зайнятості за формою 3-ПН.

Просить постанову окружного
адміністративного суду скасувати та
прийняти нове рішення. В позові
відмовити.

Процесуальним правом на участь
представника в судовому засіданні
Сторони не скористались.

З огляду на приписи статті 41 Кодексу
адміністративного судочинства України
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось.

Обставини справи: За даними «Звіту про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2009 рік» (форма 10-ПІ річна):

середньооблікова чисельність штатних
працівників облікового складу 507 осіб;

кількість робочих місць, призначених
для забезпечення працевлаштування
інвалідів - 20 осіб,

фактично на підприємстві у 2009 році
працевлаштовані 12 особи.

Середньорічна заробітна плата
штатного працівника 15.129,78 грн.

Стягнення 121.038,24 грн. адміністративно
господарських санкцій та 3.776,24 грн.
пені було предметом судового позову.

Колегія суддів, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права при винесені оскарженої
постанови, виходить з наступного.

У відповідності до статті 20 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» від 21
березня 1991 року № 875-ХІІ, чим
обґрунтовує свої вимоги заявник
апеляційної скарги, підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції.

З огляду на приписи статті 238
Господарського кодексу України до
суб'єктів господарювання можуть бути
застосовані уповноваженими органами
державної влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків, та за порушення
встановлених законодавчими актами
правил здійснення господарської
діяльності.

Підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин, стаття 218 цього
Кодексу, є вчинене ним правопорушення у
сфері господарювання. Відтак, при
вирішенні питання про правомірність
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
слід виходити із загальних норм права
відносно відповідальності за
порушення зобов'язань та встановлення
в діях або бездіяльності роботодавця
складу правопорушення з метою
застосування юридичної
відповідальності у вигляді
адміністративно-господарських
санкцій.

Елементами правопорушення є вина та
наявність причинного зв'язку між самим
порушенням та його наслідками.

Так, згідно до статті 18 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» від 21 березня 1991
року N 875-XII забезпечення прав інвалідів
на працевлаштування та оплачувану
роботу, в тому числі з умовою про
виконання роботи вдома, здійснюється
шляхом їх безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості. <…>
Підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Інформацію про наявність вільних
робочих місць (вакантних посад) для
працевлаштування інвалідів, з огляду і
на приписи Порядку подання
підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 31 січня 2007 року N
70, роботодавці подають центру
зайнятості за місцем їх реєстрації як
платників страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття за формою, затвердженою
Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом.

Згідно до частини 1 статті 18-1 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» від 21
березня 1991 року N 875-XII, інвалід, який не
досяг пенсійного віку, не працює, але
бажає працювати, має право бути
зареєстрованим у державній службі
зайнятості як безробітний.

В силу частини 3 статті 18-1 цього Закону
державна служба зайнятості здійснює
пошук підходящої роботи відповідно до
рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда
кваліфікації та знань, з урахуванням
його побажань.

Звіти за формою № 3-ПН подавались
відповідачем у 2009 році, що
підтверджується листом
Довгинцівського районного центру
зайнятості від 01.06.2011р. № 851.

Про потребу в працівниках інвалідах
роботодавець інформував
Дніпропетровське обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів,
докази чого були додані до апеляційної
скарги.

Таким чином, якщо роботодавець вжив
необхідних заходів для недопущення
господарського правопорушення, то
застосування юридичної
відповідальності у вигляді
адміністративно-господарських
санкцій, у зв'язку з наявністю
вакантних робочих місць для
працевлаштування інвалідів, не є
правильним.

Колегія суддів відзначає, що
відповідних доказів суду першої
інстанції заявник апеляційної скарги
не подавав. Неодноразово клопотав про
відкладення судового розгляду.

В той час, в силу приписів статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України суд вирішує справу на основі
наявних доказів, якщо особа, яка бере
участь у справі, без поважних причин не
надасть докази на пропозицію суду для
підтвердження обставин, на які вона
посилається.

Будь-яких доказів від Комунального
підприємства судом не витребувалось.

Суд може збирати докази з власної
ініціативи.

Отже, відповідно до частини 2 статі 195
Кодексу адміністративного судочинства
України суд апеляційної інстанції може
дослідити докази, які не
досліджувалися у суді першої
інстанції, з власної ініціативи або за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, якщо визнає обґрунтованим
ненадання їх до суду першої інстанції
або необґрунтованим відхилення їх
судом першої інстанції.

Керуючись ст. 195, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202
Кодексу адміністративного судочинства
України, Дніпропетровський
апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Комунального
підприємства «Житлово-експлуатаційна
організація № 45» задовольнити.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 30
червня 2011 року у справі № 2а-10923/10/0470 -
скасувати.

В задоволенні позову відмовити.

Постанова суду апеляційної
інстанції за наслідками перегляду
набирає законної сили з моменту
проголошення. Касаційна скарга
подається безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції у порядку та у строки,
визначені статтею 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
О.В. Юхименко

Суддя:
Н.П. Баранник

Суддя:
Л.М. Нагорна