Справа № 820/12731/14
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

23 вересня 2014 р.
№ 820/12731/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого - судді Зінченка А.В.,

при секретарі - Алавердян Е.А.

за участі представників сторін:

позивача - Плескач І.С., Носова К.В.,
Кобзар О.М.

відповідача - Буряківського О.В., Таран
М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові адміністративну
справу за позовом Науково-виробничого
приватного підприємства «МЕТИЗ» до
Західної об'єднаної державної
податкової інспекції м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області про скасування
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, Науково - виробниче приватне
підприємство «МЕТИЗ», звернувся до
суду з позовом до Західної об'єднаної
державної податкової інспекції міста
Харкова Головного Управління
Міндоходів у Харківській області, в
якому після зміни позовних вимог,
просить суд скасувати податкове
повідомлення-рішення відповідача від
07.07.2014 року №, яким збільшено суму
грошового зобов'язання (з урахуванням
штрафних (фінансових) санкцій за
платежем: податок на прибуток на суму
201666,00 грн., у тому числі за основним
платежем на суму 161333,0 грн. та штрафні
(фінансові) санкції в розмірі 40333,0 грн.

Позивач вважає зазначене податкове
повідомлення-рішення неправомірним,
необґрунтованим, безпідставним через
відсутність доказів порушення
підприємством податкового
законодавства, а тому просить
скасувати його в повному обсязі.

В судовому засіданні представники
позивача підтримали позовні вимоги в
повному обсязі, просили суд їх
задовольнити, з посиланням на
обставини викладені в позовній заяві.

В судовому засіданні представники
відповідача проти позову заперечували,
вказали, що винесене податкове
повідомлення-рішення повністю
відповідає вимогам діючого
законодавства, а тому є законним та
обґрунтованим, у задоволенні позовних
вимог просили відмовити.

Суд заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, встановив наступні
обставини справи.

Науково - виробниче приватне
підприємство «МЕТИЗ» 25.03.2003 р. взято на
податковий облік за №63 і станом на
даний час перебуває на обліку в
Західній об'єднаній державній
податковій інспекції міста Харкова ГУ
Міндоходів у Харківській області.

На підставі направлень від 06.02.2014 р. №
176, № 177, № 182 , № 183, № 191, № 207, наказу "Про
проведення документальної планової
перевірки НВПП „МЕТИЗ" від 23.01.2014 року
№ 162, виданих начальником Західної ОДПІ
м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській
області Палій О.В., головним державним
ревізором-інспектором відділу
перевірок платників податків
управління податкового аудиту
Західної ОДПІ м. Харкова Боровок Є.А.
(направлення № 191 від 06.02.2014 р.), головним
державним ревізор - інспектором
відділу контрольно-перевірочної
роботи юридичних осіб, управління
доходів та зборів фізичних осіб
Західної ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів
у Харківській області Фуклевою Л.А.
(направлення № 177 від 06.02.2013 р.), головним
державним ревізор - інспектором
відділу контрольно-перевірочної
роботи юридичних осіб , управління
доходів та зборів фізичних осіб
Західної ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів
у Харківській області Приходько О.М.
(направлення № 176 від 06.02.2014 р.), головним
держаним ревізор - інспектором відділу
контролю за проведенням розрахункових
операцій управління податкового та
митного аудиту ГУ Міндоходів у
Харківській області Ольховським Є.Б.
(направлення № 183 від 06.02.2014 р.), головним
держаним ревізор - інспектором відділу
контролю за проведенням розрахункових
операцій управління податкового та
митного аудиту ГУ Міндоходів у
Харківській області Шамраєвим В.М.
(направлення № 183 від 06.02.2014 р.),
начальником відділу організації
роботи з безхазяйним майном управління
погашення податкового боргу
Васильєвою Т.М. (направлення № 207 від
06.02.2014 р.), відповідно до ст. 75, п.77.1, п.77.4
ст. 77, п.82.1 ст.82 Податкового кодексу
України та відповідно до плану-графіку
проведення документальних перевірок
суб'єктів господарювання проведена
планова перевірка фінансово -
господарської діяльності
Науково-виробничого приватного
підприємства „МЕТИЗ" дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2010 року по
31.12.2012 року.

За результатами проведеної перевірки
було складено акт від 05.03.2014 року №
656/20-33-22-01-07.

В акті перевірки ДПІ дійшла висновків,
що НВПП «МЕТИЗ» в порушення пп. 138.1,
п.138.4, п.138.8 ст.138 ПКУ врахувало у складі
витрат суми отриманих послуг оренди,
які не включено до собівартості
реалізованих товарів, тобто не
приймали участь у господарській
діяльності, вартість послуг оренди не
компенсована отриманими доходами, а
також у складі витрат врахувало суми по
отриманню матеріалів (гофрокартону),
непідтверджених первинними
документами.

18.04.2014 року відповідачем було винесено
податкове повідомлення - рішення №
.

НВПП «МЕТИЗ», не погодившись із
рішенням ОДПІ від 18.04.14 № ,
розпочало процедуру адміністративного
оскарження та звернулось зі скаргою до
Головного управління Міндоходів у
Харківській області

Під час розгляду скарги Головне
управління Міндоходів у Харківській
області прийняло рішення від 23.05.14
№3424/10/10-20-40-10-04-17, яким зобов'язало ОДПІ
провести позапланову перевірку НВПП
«МЕТИЗ» з питання дотримання вимог
законодавства України в частині
правомірності визначення витрат по
отриманим послугам з оренди приміщення
та придбання сировини у ТОВ «Восток».

На виконання вказаного рішення ОДПІ
провела перевірку НВПП «МЕТИЗ» та за її
результатами склала акт від 20.06.14 №
2156/20-33-22-01-07, яким прийшла до висновків
про порушення НВПП «МЕТИЗ» п.138.1, п.138.8
ст.138, п. 139.1 ст.139 ПКУ за рахунок
завищення витрат на придбання послуг,
які не приймали участі у господарській
діяльності підприємства у загальній
сумі 768 252,12 грн., а також включення сум
по отриманим матеріалам від ТОВ
«Восток», непідтверджених первинними
документами у сумі 462 543,00 грн.

Головне управління Міндоходів у
Харківській області, враховуючи
висновки актів перевірок від 05.03.14 №
656/20-33-22-01-07 та від 20.06.14 № 2156/20-33-22-01-07,
дійшло висновку про необґрунтованість
висновків перевірки щодо порушення
НВПП «МЕТИЗ» податкового
законодавства по взаємовідносинам з
ТОВ «Восток» та рішенням від 24.06.13
№4091/10/20-40-10-04-17 про результати розгляду
скарги скасувало податкове
повідомлення-рішення від 18.04.14 №
в частині збільшення суми грошового
зобов'язання по податку на прибуток у
загальну розмірі 128 078,75 грн.(основний
платіж - 102 463,00 грн. та штрафні
(фінансові) санкції - 25 615,75 грн.). В іншій
частині вказане рішення було залишено
без змін.

09.07.14 засобами поштового зв'язку НВПП
«МЕТИЗ» на зменшену суму грошового
зобов'язання отримало податкове
повідомлення-рішення від 07.07.14 №
про збільшення суми грошового
зобов'язання по податку на прибуток у
загальну розмірі 201 666,00 грн. (основний
платіж - 161 333,00 грн. та штрафні
(фінансові) санкції - 40 333,00 грн.).

Підставою для винесення вказаного
повідомлення - рішення став висновок
ДПІ про те, що підприємство у складі
витрат, що враховуються при визначенні
об'єкта оподаткування, враховано суми
отримання послуг оренди, які не
включено до собівартості реалізованих
товарів, тобто не приймали участь у
господарській діяльності, вартість
послуг оренди не компенсована
отриманими доходами.

Суд вказує, що приписами пп. 14.1.27 п. 14.1
ст. 14 ПКУ встановлено, що в податковому
обліку під витратами слід розуміти
суму будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Конкретний склад витрат, порядок їх
визнання, а також витрати, які не
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, визначено в ст. 138 ПКУ.

Відповідно до п. 138.1 ст.138 ПКУ витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із:витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту
138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших
витрат, визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Суд зазначає, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, згідно з п. 138.2 ст. 138 ПКУ
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Положеннями п. 138.4 ст. 138 ПКУ
передбачено, що витрати, котрі формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, крім
нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Інші витрати згідно з п 138.5 ст. 138 ПКУ
визнаються витратами того звітного
періоду, в якому вони були здійснені
згідно з правилами ведення
бухгалтерського обліку.

При цьому, згідно з п. 138.12 ст. 138 ПКУ до
складу інших витрат, у тому числі
включаються: витрати, визначені
відповідно до статей 144-148, 150, 153, 155-161
цього Кодексу, які не включені до
собівартості реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг згідно
із цією статтею (пп. 138.12.1 ПКУ); інші
витрати господарської діяльності, до
яких цим розділом прямо не встановлено
обмежень щодо віднесення до складу
витрат (пп. 138.12.2 ПКУ).

В п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПКУ зроблено
застереження з приводу того, що не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

В акті перевірки зазначено, що
підприємство в порушення п. 138.4 та п. 138.8
ст. 138 ПКУ до складу витрат відніс суму в
розмірі 768 252,12 грн., яка не була включена
до собівартості реалізованих товарів
(робіт, послуг).

Вважаючи висновки не обґрунтованими,
підприємство зазначає, що правила
податкового обліку витрат, які
встановлені в ст. 138 ПКУ, не
передбачають обов'язкового та
безумовного віднесення усіх витрат
господарської діяльності платника
податків до складу собівартості
товарів (робіт, послуг), котрі
реалізуються. Адже витрати на
оперативну оренду можуть
враховуватись: у складі
загальновиробничих витрат, які
включають витрати на оперативну оренду
основних засобів, інших необоротних
активів загальновиробничого
призначення (абз. "г" пп. 138.8.5 п. 138.8 ст. 138
ПКУ), у складі адміністративних витрат
(абз. "в" пп 138.10.2 п. 138.10 ст. 138 ПКУ), у
складі витрат на збут (абз. "д" пп. 138.10.3 п.
138.10 ст. 138 ПКУ), у складі інших витрат, у
т. ч.: витрат, визначених відповідно до
пп.153.7 ст. 153 ПКУ, які не включені до
собівартості реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг згідно
зі ст. 138 ПКУ (пп. 138.12.1 п. 138.12 ст. 138 ПКУ).

Відтак, на думку суду, підприємство
правомірно, на підставі вимог положень
пп. 138.12.1 п. 138.12 ст. 138 ПКУ, включало до
складу інших витрат - витрати на оплату
послуг оренди приміщень.

Також суд вважає за необхідним вказати,
що під господарською діяльністю,
відповідно до пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПКУ,
розуміється діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Отже, господарська діяльність є будь
яка діяльність особи, направлена на
отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах.

Прибуток (доход) суб'єкта
господарювання, в розумінні ст. 142
Господарського кодексу України, є
показником фінансових результатів
його господарської діяльності, що
визначається шляхом зменшення суми
валового доходу суб'єкта
господарювання за певний період на
суму валових витрат та суму
амортизаційних відрахувань.

Таким чином, прибуток (доход) - це мета
всієї діяльності та є показником
діяльності за певний період, і береться
до уваги дохід та витрати за звітний
період, а не результат (доход) кожної
окремої операції, яка здійснюється в
процесі цієї діяльності, як помилково,
не спираючись на норми права, вважає
ДПІ.

Отримання підприємством доходу
(прибутку) завжди пов'язане з
проведенням визначених витрат. Кожне
підприємство діє на свій розсуд, воно
самостійно планує свою діяльність,
розпоряджується своїм майном, несе
відповідальність перед кредиторами,
тощо.

Згідно з ст. З Господарського кодексу
України, господарська діяльність, що
здійснюється для досягнення
економічних і соціальних результатів
та з метою одержання прибутку, є
підприємництвом.

Підприємництво - це самостійна,
ініціативна, систематична, на власний
ризик господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання з метою досягнення
економічних і соціальних результатів
та одержання прибутку.

Судом встановлено, що основним видом
господарської діяльності НВПП «МЕТИЗ»
є виготовлення гофрованого картону та
паперу, гофрованої тари тощо.
Враховуючи те, що будь-який виробничий
процес потребує наявності приміщень,
Позивач для ведення та обслуговування
виробництва орендував споруди (договір
оренди від 01.01.08 №48/А з ФО-П ОСОБА_13),
розташовані за адресою АДРЕСА_1.

В одній із споруд підприємством
обладнаний цех по виробництву
гофрованого картону та паперу. В цьому
ж приміщенні розташований кабінет
інженера, завідуючого виробництвом.
Три інші споруди використовуються як
склади - готової продукції, сировини,
відходів виробництва (макулатура),
зберігання матриць для лінії по
виробництву гофрованої тари тощо.

Матеріалами справи підтверджено, що
НВПП «МЕТИЗ», здійснюючи господарську
діяльність, ніс витрати на оплату
послуг оренди приміщень. Витрати для
здійснення вказаної діяльності
підтверджені угодою та складеними в
межах її виконання первинними
документами, недоліків при оформленні
або фактів складання таких документів
за нереальними господарськими
операціями актами перевірки не
встановлено. Вказані витрати були
обумовлені потребами здійснення
реальної господарської діяльності з
метою одержання прибутку. Витрати
спричинили реальні зміни майнового
стану підприємства, що підтверджується
прибутком (доходом) від здійснення
господарської діяльності. Отримання
підприємством прибутку 2012 році
підтверджується декларацією по
податку на прибуток за 2012 рік. У 2012 році
підприємство мало оподаткований
прибуток у розмірі 337 514,00 грн.

Отже,суд робить висновок, що суми
витрат понесених на придбання послуг
оренди пов'язані з господарською
діяльністю підприємства. Не включення
таких сум до собівартості реалізованих
товарів не привило до збитків та
компенсовано отриманими у 2012 році
доходами від ведення господарської
діяльності.

На думку суду, жоден
нормативно-правовий акт не містить
прямих норм, що вказували б на те, що
витрати, не компенсовані доходами,
вважаються не пов'язаними з веденням
фінансово-господарської діяльності і
тому підлягають виключенню з витрат,
тому що у такому разі подібні норми
взагалі не визнавали б закріплених
чинним законодавством понять від'ємне
значення об'єкта оподаткування та
збиток від певного виду діяльності, що
суперечило б загальним Положенням
(стандарту) бухгалтерського обліку З,
Наказу Мінфіну України від 28.09.11 № 1213 та
іншим нормативно-правовим актам.

Відтак висновки про те, що послуги
оренди не приймали участі в
господарській діяльності підприємства
та не компенсовані отриманими доходами
є хибними, не відповідають дійсності.

Таким чином, проаналізувавши наведені
норми діючого законодавства,
дослідивши надані до справи матеріали,
суд приходить до висновку про
неправомірне винесення вищевказаного
податкового повідомлення - рішення .

Суд вказує, що відповідно до ст. 2 КАС
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. До адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

А згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам,
відповідач як суб'єкт владних
повноважень не довів правомірності
прийнятих ним податкових
повідомлень-рішень.

При зазначених обставинах, суд вважає
вимоги позивача правомірними та
такими, що ґрунтуються на положеннях
діючого законодавства, належним чином
обґрунтовані, підтверджені
матеріалами справи, а тому підлягають
задоволенню, а заперечення відповідача
суд відхиляє як безпідставні і такі, що
суперечать діючому законодавству та
фактичним обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 94, 160-163, 167, 254 КАС
України , суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов
Науково-виробничого приватного
підприємства «МЕТИЗ» до Західної
об'єднаної державної податкової
інспекції м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області про скасування податкового
повідомлення-рішення - задовольнити.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Західної
об'єднаної державної податкової
інспекції м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області від 07 липня 2014 року №.

Стягнути з державного бюджету України
на користь Науково-виробничого
приватного підприємства «МЕТИЗ» (код
32339144) сплачений судовий збір у розмірі
487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі в
10-ти денний строк з дня отримання копії
постанови апеляційної скарги, з
подачею її копії до апеляційної
інстанції.

Постанова в повному обсязі
виготовлена 24 вересня 2014 року.

Суддя
А.В. Зінченко