Справа № 2а-1252/10/1870
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2014-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2014 р.
Справа №2а-1252/10/1870

Сумський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Прилипчука О.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в приміщенні суду в м. Суми
адміністративну справу №2а-1252/10/1870

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у м.
Сумах Головного управління Міндоходів
у Сумській області

про визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по справі -позивач)
звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції в м.
Суми (далі по справі -відповідач) в
якому просив суд:

- визнати нечинними податкові
повідомлення - рішення ДПІ в м. Суми від
18.12.2009 року № /0/88045 та № /0/88046,
якими визнано суми податкових
зобов'язань суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 по
податку на додану вартість в сумі 11080
грн. 50 коп., в тому числі штрафні
(фінансові) санкції - 3693 грн. 50 коп. та
податку з доходів фізичних осіб в сумі
9763 грн.95 коп.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що 18 грудня 2009 р. відповідачем
винесені податкові
повідомлення-рішення № /0/88045 та №
/0/88046, якими позивачу визначено
податкові зобов'язання по податку на
додану вартість в сумі 11080 грн. 50 коп. та
податку з доходів з фізичних осіб в
сумі 9763 грн. 95 коп. Прийняті вони були на
підставі акту перевірки від 04.12.2009 р.
про результати документальної
планової невиїзної перевірки за період
з 01.10.2006 р. по 30.09.2009 р. Вважає, що
повідомлення-рішення винесені
відповідачем без достатніх підстав,
виходячи з наступних підстав.

Позивач при здійсненні кількох видів
підприємницької діяльності, для яких
установлено різні ставки єдиного
податку, зобов'язаний придбати одне
свідоцтво і сплачувати єдиний податок,
що не перевищує встановленої
максимальної ставки. Доходи, отримані
від здійснення підприємницької
діяльності, що обкладається єдиним
податком, не включаються до складу
сукупного оподатковуваного доходу за
підсумками звітного року такого
платника та осіб, що перебувають з ним у
трудових відносинах, а сплачена сума
єдиного податку є остаточною і не
включається до перерахунку загальних
податкових зобов'язань як самого
платника податку, так і осіб, які
перебувають з ним у трудових
відносинах, включаючи членів його
сім'ї, які беруть участь у
підприємницькій діяльності.

Позивач зазначає, що Указ
Президента України не передбачає
обов'язку суб'єкта малого
підприємництва, який бажає перейти на
спрощену систему оподаткування,
обирати вичерпний перелік видів
підприємницької діяльності, якими він
планує займатися. Таке обмеження
встановлено Порядком видачі Свідоцтва
про сплату єдиного податку. Вичерпний
перелік умов, дотримання яких є
необхідним для застосування спрощеної
системи оподаткування, встановлені
пунктом 1 Указу Президента України.
Зазначені умови не обмежують суб'єкта
малого підприємництва у виборі
здійснюваних ним видів діяльності лише
тими, що зазначені у свідоцтві про
сплату єдиного податку чи в будь- якому
іншому документі. Позивачем
сплачувався податок за вищою ставкою,
тому твердження відповідача про те, що
доходи, отримані за надання послуг з
будівництва та ремонту, по яким
щомісячна ставка єдиного податку
становить 150 грн., підлягають
оподаткуванню на загальних підставах є
необґрунтованими та такими, що не
відповідають вимогам чинного
законодавства України.

Позивачу відповідачем для здійснення
підприємницької діяльності були
видані Свідоцтва про сплату єдиного
податку.

Отже, позивач вважає, що протягом
періоду, що перевірявся позивач мав
всі підстави застосовувати спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва у відповідності до
Указу Президента України від 03.07.1998 р. №
727/98.

За таких обставин позивач
приходить до висновку, що оскаржувані
податкові повідомлення-рішення від
18.12.2009 р. № /0/88045 та № /0/88046
підлягають скасуванню.

Представники сторін у судове засідання
не з'явилися. Про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином.

Представником відповідача надано
клопотання про відкладення розгляду
справи.

Відповідно до вимог ч.6 ст. 12 та ч.1 ст. 41
Кодексу адміністративного судочинства
України під час судового розгляду
справи в судовому засіданні
забезпечується повне фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу, крім випадків неявки в судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, чи у разі, якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи в порядку письмового
провадження).

Таким чином, фіксування судового
засідання по справі не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та
оцінивши докази в їх сукупності, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідачем
проведено перевірку позивача з питань
дотримання податкового валютного та
іншого законодавства за період з 01.10.2006
року по 30.09.2009 року за результатами якої
складено акт (а.с.9-21 том.1).

18 грудня 2009 року на підставі акту
перевірки ДПІ у м.Сумах прийнято
податкові повідомлення рішення №
/0/88046, яким визначено зобов'язання
з податку з доходів фізичних осіб в
сумі 9763 грн. 95 коп. та № /0/88045 від 18
грудня 2009 року, яким визначено
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 11080 грн. 50 коп. з яких за
основним платежем 7387 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями в 3693
грн. 50 коп. (а.с.22-23 том.1).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 ст. 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою повноваження надано.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Задовольняючи позовні вимоги щодо
скасування податкового повідомлення -
рішення №/0/88046 в частині
визначення податкового зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб у
розмірі 566грн. 63 коп., суд виходить з
наступного

В ході перевірки відповідачем
встановлено, що на протязі 2008 року
позивач сплачував єдиний податок. При
отриманні свідоцтва ним було зазначено
вид діяльності "виготовлення та
складання меблів". Крім цього, позивач
надавав послуги з будівництва та
ремонту.

Як зазначено в самому акті перевірки, в
2007-2009роках відповідно до рішення
Сумської міської ради ставка єдиного
податку на всі види підприємницької
діяльності крім грального встановлена
в розмірі 100 грн., а на виготовлення
меблів 120 грн. Позивачем сплачувався
єдиний податок зі ставки, встановленої
для виготовлення меблів.

У відповідності до п.2 Указу Президента
України "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва"
(діючий на час виникнення спірних
правовідносин) у разі, коли фізична
особа -суб'єкт малого підприємництва
здійснює кілька видів підприємницької
діяльності, для яких установлено різні
ставки єдиного податку, нею
придбавається одне свідоцтво і
сплачується єдиний податок, що не
перевищує встановленої максимальної
ставки.

Доходи, отримані від здійснення
підприємницької діяльності, що
обкладається єдиним податком, не
включаються до складу сукупного
оподатковуваного доходу за підсумками
звітного року такого платника та осіб,
що перебувають з ним у трудових
відносинах, а сплачена сума єдиного
податку є остаточною і не включається
до перерахунку загальних податкових
зобов'язань як самого платника податку,
так і осіб, які перебувають з ним у
трудових відносинах, включаючи членів
його сім'ї, які беруть участь у
підприємницькій діяльності.

Відповідно до п. 4 Указу Президента
України "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва" форма
та порядок видачі свідоцтва про право
сплати єдиного податку встановлюються
Державною податковою адміністрацією
України і є єдиними на всій території
України. Для переходу на спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єкт малого
підприємництва подає письмову заяву до
органу державної податкової служби за
місцем державної реєстрації.

Згідно з Порядком видачі свідоцтва про
сплату єдиного податку, затвердженого
наказом Державної податкової
адміністрації України від 29 жовтня 1999
року № 599 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 2
листопада 1999 року за № 752/4045, підставою
для видачі свідоцтва є подання
суб'єктом підприємницької діяльності
-фізичною особою письмової заяви
згідно з додатком 1 до зазначеного
Порядку. В цій заяві зазначається вид
(види) діяльності, яким суб'єкт
підприємницької діяльності передбачає
займатися. Зазначені суб'єктом малого
підприємництва види діяльності
записуються податковим органом у
свідоцтві про сплату єдиного податку.

Норми вищезазначеного Указу не
передбачають обов'язку суб'єкта малого
підприємництва, який бажає перейти на
спрощену систему оподаткування,
обирати вичерпний перелік видів
підприємницької діяльності, якими він
планує займатися. Таке обмеження
встановлено Порядком видачі свідоцтва
про сплату єдиного податку.

Проте, па переконання суду, таке
обмеження не може застосовуватись.

Обмеження у застосуванні спрощеної
системи щодо деяких видів
підприємницької діяльності
встановлені Законом України від 25
березня 2005 року № 2505-ІV "Про внесення
змін до Закону України "Про Державний
бюджет України на 2005 рік" та деяких
інших законодавчих актів України".

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих
положень цього Закону з 1 липня 2005 року
до прийняття Закону України "Про
спрощену систему оподаткування" Указ
Президента України "Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва" застосовується з
урахуванням таких особливостей.

Спрощена система оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва не поширюється на:
суб'єктів підприємницької діяльності,
які провадять діяльність у сфері
грального бізнесу (в тому числі
діяльність, пов'язану із влаштуванням
казино, інших гральних місць (домів),
гральних автоматів з грошовим або
майновим виграшем, проведенням лотерей
(у тому числі державних) та розіграшів з
видачею грошових виграшів у готівковій
або майновій формі), здійснюють обмін
іноземної валюти; суб'єктів
підприємницької діяльності, які є
виробниками підакцизних товарів,
здійснюють господарську діяльність,
пов'язану з експортом, імпортом та
оптовим продажем підакцизних товарів,
оптовим та роздрібним продажем
підакцизних пально-мастильних
матеріалів; суб'єктів підприємницької
діяльності, які здійснюють: видобуток
та виробництво дорогоцінних металів і
дорогоцінного каміння, дорогоцінного
каміння органогенного утворення;
оптову, роздрібну торгівлю
промисловими виробами з дорогоцінних
металів, що підлягають ліцензуванню
відповідно до Закону України "Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності".

Інших обмежень щодо видів
підприємницької діяльності, під час
здійснення яких може застосовуватися
спрощена система оподаткування, чинне
законодавство не містить. При цьому
додаткові обмеження не можуть
встановлюватися підзаконними
нормативними актами, зокрема Порядком
видачі свідоцтва про сплату єдиного
податку. Вичерпний перелік умов,
дотримання яких є необхідним для
застосування спрощеної системи
оподаткування, встановлені пунктом 1
Указу Президента України "Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва". Ці умови не обмежують
суб'єкта малого підприємництва у
виборі здійснюваних ним видів
діяльності лише тими, що зазначені у
свідоцтві про сплату єдиного податку
чи в будь-якому іншому документі.

Таким чином, суд зазначає, що суб'єкт
малого підприємництва має право
займатися будь-якими видами
підприємницької діяльності, за
винятком тих, що не можуть
здійснюватися з використанням
спрощеної системи оподаткування в силу
прямої законодавчої заборони. Режим
оподаткування єдиним податком
поширюється на всі доходи суб'єкта
малого підприємництва, що обрав
спрощену систему оподаткування,
незалежно від видів підприємницької
діяльності, від яких ці доходи
одержані. Наявність певного рядка в
заяві суб'єкта малого підприємництва
про видачу свідоцтва про сплату
єдиного податку та зміст самого
свідоцтва не можуть слугувати такими
обмеженнями, оскільки відповідно до
статті 1 Закону України "Про систему
оподаткування" механізм справляння
податків і зборів (обов'язкових
платежів) не може встановлюватися або
змінюватися іншими законами України,
крім законів про оподаткування.

З матеріалів справи, судом встановлено,
що в 2007-2009роках відповідно до рішення
Сумської міської ради ставка єдиного
податку на всі види підприємницької
діяльності крім грального визначено в
розмірі 100 грн., а на виготовлення
меблів 120 грн.

Отже виходячи з вищезазначеного
позивач обрав правильну ставку єдиного
податку, а тому, суд дійшов висновку, що
відповідачем безпідставно
донараховано позивачу податок з
доходів фізичних осіб у розмірі 566грн. 63
коп. та податкове повідомлення-рішення
№ /0/88046 в зазначеній частині
підлягає скасуванню.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог щодо скасування податкового
повідомлення-рішення № /0/88046 в
розмірі 9197,32 грн., суд виходить з
наступного.

Проведеною перевіркою було
встановлено, що П.П ОСОБА_1 в період з
01.01.2008р. по 30.09.2009р. надавав послуги по
виготовленню меблів та перебував на
спрощеній системі оподаткування.
Згідно банківських виписок в період з
01.01.2008 р. по 31.12.2008 р. отримав виручку від
реалізації в сумі 554009,60 грн.
Перевищення виручки від реалізації
продукції 500 тис. грн., сталося в 4
кварталі 2008року, а саме: 17.11.2008 р.

Позивач в обґрунтування своє позиції
посилається на те, що перевищення у
перевіряємому періоді не відбулося,
оскільки в зазначену суму входять
прибутки попередніх періодів, зокрема
88000 грн., які надійшли 27.03.2008 року від ДП
«Сумський держселекцентр» згідно
рішення суду за роботи виконані в 2010
році.

Проте, суд вважає помилковими такі
висновки позивача, виходячи з
наступного.

Статтею 1 Указу Президента України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва» (Указ №727/98)
встановлено, що спрощена система
оподаткування, обліку та звітності
запроваджується для суб'єктів малого
підприємництва фізичних осіб, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і у
трудових відносинах з якими, включаючи
членів їх сімей, протягом року
перебуває не більше 10 осіб та обсяг
виручки яких від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) за рік не
перевищує 500 тис. гривень.

Виручкою від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) вважається
сума, фактично отримана суб'єктом
підприємницької діяльності на
розрахунковий рахунок або (та) в касу за
здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

Таким чином, зазначеним Указом
встановлювалась обов'язкова умова, а
саме фактичне отримання суб'єктом
підприємницької діяльності на
розрахунковий рахунок або (та) в касу
коштів за здійснення операцій з
продажу продукції (виконання робіт,
надання послуг), а тому, відповідно,
термін виконання робіт не впливає на
визначення розміру отриманої виручки у
звітному періоді.

Згідно ст. 1 Указу Президенту України
"Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва" спрощена система
оподаткування, обліку та звітності
запроваджується для таких суб'єктів
малого підприємництва: обсяг виручки
яких від реалізації продукції (товарів,
робіт, послуг) за рік не перевищує 500
тис, грн. У разі порушення вимог,
установлених статтею 1 цього Указу,
платник єдиного податку повинен
перейти на загальну систему
оподаткування, обліку та звітності
починаючи з наступного звітного
періоду (ст. 5 Указу Президенту України
"Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва").

З матеріалів справи судом встановлено,
що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 у IV
кварталі 2008 року перевищив граничний
розмір виручки, визначений статтею 1
Указу №727/98 на 54 009,60 грн.

Статтею 5 Указу №727/98 передбачено, що у
разі порушення вимог, установлених
статтею 1 цього Указу, платник єдиного
податку повинен перейти на загальну
систему оподаткування, обліку та
звітності, починаючи з наступного
звітного періоду (кварталу).

Абзацом 1 статті 13 Декрету №13-92
визначено, що згідно з цим розділом
Декрету оподаткуванню підлягають
доходи громадян, одержані протягом
календарного року від здійснення
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також інші
доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) і документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу.

Таким чином, позивач повинен був
перейти на загальну систему
оподаткуванні починаючи з 1 кварталу
2009р.

Отже, суд приходить до висновку, що
відповідачем правомірно визначено
позивачу 9197,32 грн. податку з доходів
фізичних осіб у зв'язку з перевищенням
позивачем 500 тис. гривень обсягу
виручки отриманої у звітному періоді, а
тому підстави для скасування
податкового повідомлення - рішення №
/0/88046 в розмірі 9197,32 грн. відсутні.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог щодо скасування податкового
повідомлення - рішення від 18.12.2009 року №
/0/88045, суд виходить з наступного.

В обґрунтування своєї позиції позивач
посилається на те, що відповідачем
невірно обраховано розмір податку на
додану вартість, оскільки на його думку
20 % складає 1/6 частину від суми (а.с. 223
том.1).

Проте, суд спростовує зазначені доводи
позивача, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що проведеною
перевіркою відповідачем встановлено
заниження суми ПДВ, в результаті
порушення вимог п.п.3.1.1 п.3.1 ст.3, п.п.7.3.1
п.7.3, пп.7.7.1 п.7.7 ст. 7 Закону України "Про
податок на додану вартість ", а саме:

- за листопад 2008 року в сумі 1333 грн.,
оскільки при заповненні податкової
декларації з податку на додану
вартість № 167526 від 18.12.2008 року та
додатка № 5 до податкової декларації за
листопад 2008 року до обсягів продажу
сума ПДВ в розмірі 1333,00 грн., сформована
на підставі податкової накладної №102
від 28.11.2008 року не було включено.

- за грудень 2008 року в сумі 675,00 грн.,
оскільки при заповненні податкової
декларації з податку на додану
вартість № 195195 від 20.01.2009 року, та
додатка № 5 до податкової декларації за
грудень 2008 року до обсягів продажу сума
ПДВ в розмірі - 675,00 грн. не було
включено.

- за липень 2009 року в сумі 397,00 грн.,
оскільки позивач не включив до складу
податкового зобов'язання з ПДВ суми
коштів отриманих 03.07.2009 року на
розрахунковий рахунок від ПП ОСОБА_2 в
розмірі 2380,00 грн. за ДСП згідно рахунку
№ 0048 від 28.06.2009 року з яких ПДВ складає
396,67 грн.,

- за вересень 2009 року в сумі 678,00 грн.,
оскільки позивач не включив до складу
податкового зобов'язання з ПДВ суми
коштів отриманих 10.09.2009 року на
розрахунковий рахунок від Сумської
міської лікарні державної
ветеринарної медицини в розмірі 2970,00
грн. за послуги фарбування огорожі
згідно договору № 38 від 01.09.2009 року, з
яких ПДВ складає 495,00 грн. та суми коштів
отриманих 14.09.2009 р. від ПП ОСОБА_3 в
розмірі 1100,00 грн. (ПДВ - 183,33 грн.) як плату
за торгівельне обладнання згідно
рахунку № 29 від 30.09.2009 року.

Також, проведеною перевіркою було
встановлено завищення розміру
податкового кредиту по податку на
додану вартість, в результаті
порушення пп. 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.7.1 п. 7.7 ст.7
Закону України "Про податок на додану
вартість»:

- за квітень 2008 року на суму 3423,00 грн.,
яке відбулося в результаті віднесення
до складу податкового кредиту з
податку на додану вартість суми ПДВ,
яка не підтверджене податковими
накладними, а саме: відповідно до
податкової декларації з податку на
додану вартість за квітень 2008 року №
57271 від 20.05.2008 р. обсяги придбання
становлять 49815 грн. сума податкового
кредиту з податку на додану вартість
складає 9963 грн., згідно наявними
первинними документами наданими на
перевірку приватним підприємцем
обсяги придбання становлять 32700 грн.,
сума податкового кредиту з податку на
додану вартість складає 6540 грн.;

Таким чином, відповідачем встановлено,
що в квітні 2008 року до складу
податкового кредиту було безпідставно
включено суму ПДВ в розмірі 3423,00 грн.

- за червень 2008 року на суму 455,00 грн., яке
відбулося в результаті віднесення до
складу податкового кредиту з податку
на додану вартість суми ПДВ, яка не
підтверджена податковими накладними, а
саме: відповідно до податкової
декларації з податку на додану
вартість за червень 2008 року № 87576 від
18.07.2008 р. обсяги придбання становлять
25856 грн., сума податкового кредиту з
податку на додану вартість складає 5171
грн., згідно з наявними первинними
документами наданими на перевірку
приватним підприємцем обсяги
придбання становлять 23579 грн., сума
податкового кредиту з податку на
додану вартість складає 4716 грн.;

Таким чином, відповідачем встановлено,
що в червні 2008 року до складу
податкового кредиту було безпідставно
включено суму ПДВ в розмірі 455,00 грн.

- за грудень 2008 року на суму 782,00 грн., яке
відбулося в результаті віднесення до
складу податкового кредиту з податку
на додану вартість суми ПДВ, яка не
підтверджена податковими накладними, а
саме: відповідно до податкової
декларації з податку на додану
вартість за грудень 2008 року № 195195 від
20.01.2009р. обсяги придбання становлять 30923
грн., сума податкового кредиту з
податку на додану вартість складає 6185
грн., згідно з наявними первинними
документами наданими на перевірку
приватним підприємцем обсяги
придбання становлять 27017 грн., сума
податкового кредиту з податку на
додану вартість складає 5403 грн.;

Таким чином, відповідачем встановлено,
що в грудні 2008 року до складу
податкового кредиту було безпідставно
включено суму ПДВ в розмірі 782,00 грн.

- за лютий 2009 року на суму 1093,00 грн., яке
відбулося в результаті віднесення до
складу податкового кредиту з податку
на додану вартість суми ПДВ, яка не
підтверджена податковими накладними, а
саме: відповідно до податкової
декларації з податку на додану
вартість за лютий 2009 року № 16948 від
24.03.2009 р. обсяги придбання становлять 7923
грн., сума податкового кредиту з
податку на додану вартість складає 1585
грн., згідно з наявними первинними
документами наданими на перевірку
приватним підприємцем обсяги
придбання становлять 2460 грн., сума
податкового кредиту з податку на
додану вартість складає 492 грн.;

Таким чином, відповідачем встановлено,
що в лютому 2008 року до складу
податкового кредиту було безпідставно
включено суму ПДВ в розмірі 1093,00 грн.

- за березень 2009 року на суму 635,00 грн.,
яке відбулося в результаті віднесення
до складу податкового кредиту з
податку на додану вартість суми ПДВ.
яка не підтверджена податковими
накладними, а саме: відповідно до
податкової декларації з податку на
додану вартість за березень 2009 року №
40302 від 21.04.2009 р. обсяги придбання
становлять 7596 грн., сума податкового
кредиту з податку на додану вартість
складає 1519 грн.. згідно з наявними
первинними документами наданими на
перевірку приватним підприємцем
обсяги придбання становлять 4422 грн.,
сума податкового кредиту з податку на
додану вартість складає 884 грн.;

Таким чином, відповідачем встановлено,
що в березні 2009 року до складу
податкового кредиту було безпідставно
включено суму ПДВ в розмірі 635,00 грн.

- за вересень 2009 року на суму 569,00 грн.,
яке відбулося в віднесення до складу
податкового кредиту з податку на
додану вартість суми ПДВ, яка не
підтверджена податковими накладними, а
саме: відповідно до податкової
декларації з податку на додану
вартість за вересень 2009 року № 164929 від
20.10.2009 р. обсяги придбання становлять 2847
грн., сума податкового кредиту з
податку на додану вартість складає 569
грн., згідно з наявними первинними
документами наданими на перевірку
приватним підприємцем обсяги
придбання та сума податкового кредиту
сплачена в вартості придбаного товару
первинними документами не
підтверджена.

Таким чином, перевіркою було
встановлено, що в вересні 2009 року до
складу податкового кредиту позивач
безпідставно включив суму ПДВ в
розмірі 569,00 грн.

Суд погоджується із такими висновками,
відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно ч.6 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо особа, яка бере участь у справі,
без поважних причин не надасть докази
на пропозицію суду для підтвердження
обставин, на які вона посилається, суд
вирішує справу на основі наявних
доказів.

Суд, відповідно до ст.86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Відповідно до п. п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (діючий на час виникнення
спірних правовідносин) не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються
не підтвердженими зазначеними цим
підпунктом документами, платник
податку несе відповідальність у
вигляді фінансових санкцій,
установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Крім того, суд спростовує висновки
позивача щодо невірного обрахування
розміру податку на додану вартість,
оскільки на його думку 20 % складає 1/6
частину від суми

Відповідно до п. 6.1. ст. 6 Закону України
«Про податок на додану вартість»
об'єкти оподаткування, визначені
статтею 3 цього Закону, за винятком
операцій, звільнених від
оподаткування, та операцій, до яких
застосовується нульова ставка згідно
з цим Законом, оподатковуються за
ставкою 20 відсотків. Податок
становить 20 відсотків бази
оподаткування, визначеної статтею 4
цього Закону, та додається до ціни
товарів (робіт, послуг).

Суд зазначає, що відповідачем не
проводився розрахунок розміру ПДВ, а
було прийнято до уваги лише відомості
зазначені позивачем у податкових
деклараціях та підтверджені
первинними документами, а тому,
посилання позивача, щодо невірного
розрахунку розміру ПДВ згідно наданих
ним податкових накладних та декларацій
є безпідставним.

Отже, суд приходить до висновку, що
податкове повідомлення - рішення від
18.12.2009 р. №/0/88045 прийнято на
підставі, у межах та у спосіб
визначеним ч.2 ст.19 Конституції України,
а тому підстави для його скасування
відсутні.

Керуючись ст.ст. 86, 94, 98, 158-163,167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у м. Сумах
Головного управління Міндоходів у
Сумській області про визнання нечинним
податкового повідомлення-рішення -
задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення -
рішення від 18.12.2009 р. №/0/88046 в
частині визначення податкового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб у розмірі 566грн. 63 коп.

В задоволенні інших позовних вимог -
відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через Сумський
окружний адміністративний суд шляхом
подачі апеляційної скарги на постанову
суду протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис)
О.А. Прилипчук

З оригіналом згідно

Суддя
О.А. Прилипчук