Справа № 2а-10145/09/0470
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" липня 2014 р. м. Київ
К-32203/10

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів: Карася О.В.
(головуючого), Голубєвої Г.К., Ланченко
Л.В., розглянувши у попередньому
судовому засіданні касаційну скаргу
Закритого акціонерного товариства
"Корпорація Сталь" на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 09.02.2010 та
ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 15.09.2010 у справі № 2а-10145/09/0470 за
позовом Закритого акціонерного
товариства "Корпорація Сталь" до
Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі районі м.
Дніпропетровська, до Головного
управління Державного казначейства
України у Дніпропетровській області
про зобов'язання вчинити дії та
повернення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2009 року Товариство звернулось
з позовом до державного податкового
органу та органу державного
казначейства про спонукання вчинити
певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що відповідно до внесених
змін до контракту щодо ввезення
рухомого майна на територію України
для здійснення операцій з його ремонту,
згідно яких вказаний контракт
припинено та укладено контракт купівлі
- продажу цієї продукції, було заявлено
інший митний режим ввезеної на
територію України продукції (імпорт) зі
сплатою при цьому всіх передбачених
податків та зборів. З огляду на це
погашення податкового векселя, який
було видано на суму імпортного ПДВ при
ввезенні рухомого майна для здійснення
операцій з його ремонту, повинно
здійснюватись без сплати коштів, а
списані кошти до державного бюджету за
авальованим банком векселем
підлягають поверненню.

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду, у позові відмовлено.

Не погодившись із судовими рішеннями,
позивач до Вищого адміністративного
суду України подав касаційну скаргу, де
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить зазначені судові рішення
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким у позові відмовити.

Переглянувши матеріали справи і
касаційну скаргу, заслухавши доповідь
судді, Вищий адміністративний суд
України зазначає наступне.

Судами першої і апеляційної інстанцій
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що згідно
укладеного між позивачем у якості
виконавця та нерезидентом у якості
замовника контракту від 02.04.2008 №РСН-USA-11
на ремонт продукції (труба бурильна) в
режимі тимчасового ввозу за ВМД 21.07.2008
на митну територію України було
ввезено труби бурильні. При цьому
позивачем зобов'язання зі сплати
податків здійснено шляхом оформлення
простого векселя АА № 0716794 на суму
ввізного мита та ПДВ зі строком
погашення до 19.10.2008, що дорівнює строку
ремонту продукції, передбаченого
умовами контракту. Також судами
попередніх інстанцій встановлено, що
через неможливість виконати у строк
зобов'язання за контрактом від 02.04.2008
№РСН-USA-11 додатковою угодою від 14.10.2008 №
1 до контракту від 02.04.2008 №РСН-USA-11 дію
останнього припинено та 15.10.2008 укладено
додаткова угода № 10 до укладеного
контракту від 31.10.2006 №РСН-USA-10 про
купівлю-продаж продукції, яка раніше за
контрактом від 02.04.2008 №РСН-USA-11 була
передана на ремонт. При цьому згідно
вимог Митного кодексу України за
заявою позивача від 16.10.2008 митним
органом було змінено митний режим із
переробки на митній території України
на імпорт, який передбачає сплату
податків і зборів, якими обкладаються
товари під час ввезення на митну
територію України відповідно до
законодавства України, які, зокрема,
ПДВ у сумі 276 000,00 грн. було сплачено до
бюджету декларантом ТОВ "Стайер-С"
29.10.2008 при розмитненні товару на режим
імпорту.

У цій справі суди дійшли висновку, що
оскільки позивачем не було виконано
умови контракту від 02.04.2008 №РСН-USA-11 та
не вивезено продукцію у встановлені
терміни, ввезену на умовах тимчасового
режиму митного оформлення, внаслідок
чого простий авальований вексель АА №
0716794 не було погашено у визначений
строк- 19.10.2008, державна податкова
інспекція (векселедержатель)
правомірно опротестувала такий
вексель в неплатежі згідно із
законодавством та звернулась до банку,
який здійснив аваль цього векселя, з
вимогою про його оплату, яка була
задоволена. При цьому судами було
встановлено, що питання, поставлене
Товариством перед державним
податковим органом, щодо продовження
строку оплати векселя на більший
період, ніж 90 днів, вирішено не було.

На думку колегії суддів Вищого
адміністративного суду України,
вирішуючи спір судами не було
враховано, що згідно ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути таким, що
ухвалене відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Принцип всебічного, повного та
об'єктивного дослідження доказів судом
при розгляді адміністративної справи
закріплений ч. 1 ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Зазначений принцип
передбачає, зокрема, всебічну
перевірку доводів сторін, на які вони
посилаються в підтвердження своїх
позовних вимог чи заперечень на позов.

Статтею 69 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Докази суду надають особи,
які беруть участь у справі. Суд може
запропонувати надати додаткові докази
або витребувати додаткові докази за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, або з власної ініціативи.

Так, у даному випадку суть спірних
правовідносин полягає у подвійній
сплаті митних платежів та ПДВ за товар
та поверненні надміру сплачених за
обставин, коли український виконавець
після укладання контракту з іноземним
замовником та видачі векселя (виданого
українським виконавцем на сплату
ввізного мита, податків і зборів)
прийняли рішення про внесення змін до
умов контракту та змінили контракт про
тимчасове ввезення товару на територію
України з метою ремонту на імпортний
контракт. При цьому, як вбачається з
матеріалів касаційної скарги, позивач
посилається також на те, що порушення
його прав та законних інтересів з боку
суб'єкта владних повноважень почалось
ще з моменту, коли останній не надав
відповідь на заяву позивача від 14.10.2008
щодо відстрочення сплати по векселю,
проте судами не було надано належної
оцінки вказаним обставинам.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 231 Митного кодексу
України декларування товарів, що
ввозяться в Україну з метою ремонту,
відновлення та регулювання,
здійснюється у режимі "переробка на
митній території України". Основним
документом, який регулює порядок
ввезення товарів у режимі "переробка на
митній території України", є Закон
України від 15.09.1995 № 327/95-ВР "Про
операції з давальницькою сировиною у
зовнішньоекономічних відносинах" (далі
- Закон № 327/95-ВР). Правовою підставою
використання норм Закону № 327/95-ВР при
ввезенні товарів для ремонту є
Постанова Кабінету Міністрів від 17.11.2004
№ 1524 "Про порядок випуску, обігу і
погашення простих векселів при
ввезенні (пересиланні) на митну
територію України товарів з метою
ремонту", яка у ч. 2 п. 1 містить посилання
на цей Закон.

Законом № 327/95-ВР визначено, що строк
здійснення операції з давальницькою
сировиною у зовнішньоекономічній
сфері становить не більше ніж 90
календарних днів з моменту оформлення
ввізної (вивізної) вантажної митної
декларації (далі за текстом - ВМД).

Наказом ДПА України від 25.02.2002 № 83 "Про
затвердження Порядку видачі, обліку,
відстрочення та оплати (погашення)
векселя (письмового зобов'язання), що
видається суб'єктом підприємницької
діяльності при здійсненні операції з
давальницькою сировиною у
зовнішньоекономічних відносинах" (далі
за текстом - Порядок № 83) затверджено
порядок видачі, обліку, відстрочення та
оплати (погашення) векселя (письмового
зобов'язання), що видається суб'єктом
підприємницької діяльності при
здійсненні операції з давальницькою
сировиною у зовнішньоекономічних
відносинах.

У випадку, коли суб'єкт господарської
діяльності (векселедавець) через різні
причини не може погасити вексель
вчасно, за письмовою заявою останнього,
яка подається не пізніше ніж за п'ять
робочих днів до закінчення терміну, на
який видано вексель, відповідний
податковий орган може надати дозвіл на
відстрочення оплати (погашення)
векселя. Термін такої відстрочки не
перевищує 90 днів і за потреби може бути
продовжено шляхом видачі суб'єкту
господарської діяльності нового
дозволу на відстрочення оплати векселя
на термін, що не може перевищувати 270
днів.

При цьому слід зазначити, що надання
дозволу на відстрочення погашення
векселя - це не обов'язок податкових
органів, а лише право. Водночас, згідно
з пунктами 23, 24 Порядку № 83 передбачено
обов'язок державної податкової
інспекції протягом п'яти робочих днів
розглянути заяву, що була подана
векселедавцем у термін, встановлений п.
22 вказаного Порядку, прийняти рішення,
з обов'язковим урахуванням висновку
про фінансовий стан заявника, що
готується відповідним структурним
підрозділом державної податкової
інспекції та у подальшому зберігається
у справі платника податків разом із
заявою, про відстрочення оплати
(погашення) векселів (письмових
зобов'язань) або про відмову у
відстроченні, про що заявник
повідомляється у письмовій формі.

Щодо погашення податкового векселя у
разі передачі сировини (в даному
випадку товарів, що ввозилися в Україну
з метою ремонту) у власність
українському виконавцю у разі зміни
умов договору (контракту), то Законом №
327/95-ВР такого порядку не встановлено.

Водночас, ст. 3 вказаного Закону
передбачено порядок реалізації на
митній території України готової
продукції, що вироблена з
давальницької сировини, ввезеної
іноземним замовником, згідно п. 2 якої
підставою для погашення векселя
(письмового зобов'язання), виданого в
порядку, передбаченому статтею 2 цього
Закону, є подання українським
виконавцем органу державної
податкової служби за своїм
місцезнаходженням копії ввізної
вантажної митної декларації на готову
продукцію (без фактичного ввезення її в
Україну), копії контракту, укладеного
іноземним замовником з покупцем
готової продукції, акта
приймання-передачі готової продукції
постійним представництвом іноземного
замовника, довідки про сплату ввізного
мита, інших податків та зборів, виданої
органом державної митної служби за
місцезнаходженням постійного
представництва іноземного замовника.

Також, згідно зі ст. 6 Закону України від
16.04.1991 № 959-ХІІ "Про зовнішньоекономічну
діяльність" суб'єкти
зовнішньоекономічної діяльності мають
право укладати будь-які види
зовнішньоекономічних договорів
(контрактів), крім тих, які прямо й у
виключній формі заборонено законами
України.

Відповідно до ст. 186 Митного кодексу
зміна митного режиму допускається за
умови виконання всіх належних процедур
щодо заявлення режиму, дотримання
вимог законодавства щодо тарифних і
нетарифних заходів регулювання та
подання до митного органу для
здійснення митного контролю та митного
оформлення відповідних документів, що
підтверджують заявлений режим.

Виходячи з викладеного, український
виконавець має право укладений
контракт на переробку давальницької
сировини змінити на імпортний контракт
з обов'язковим переоформленням ВМД
згідно з митним режимом і сплатити
відповідні податки та збори.

При цьому рішення про митне оформлення
в митний режим імпорту товару, раніше
ввезеного в Україну як давальницька
сировина, може бути прийнято за умови
ідентифікації цього товару та якщо на
момент його переоформлення не
розпочато операцій з переробки.

Таким чином, виконавець має право
звернутися до митних органів щодо
зміни митного режиму лише за умови,
якщо операцій з переробки не розпочато
та не закінчився строк погашення
векселя, виданого українським
переробником на сплату податків і
зборів.

Отже, з урахуванням викладеного, у разі
зміни митного режиму та, відповідно,
переоформлення ВМД вексель, виданий
підприємством на сплату ввізного мита
при ввезенні давальницької сировини,
погашається сплатою відповідних
податків і зборів при оформленні ВМД
типу ІМ-40 на суму, зазначену у векселі,
але за умови обставин, викладених вище.

Оскільки передбачені процесуальним
законодавством межі перегляду справи в
касаційній інстанції не дають їй права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями,
судові рішення підлягають скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи
необхідно врахувати викладене,
всебічно і повно з'ясувати і перевірити
всі фактичні обставини справи,
об'єктивно оцінити докази, що мають
юридичне значення для її розгляду та
вирішення спору по суті і, в залежності
від встановленого, правильно визначити
норми матеріального права, що
підлягають застосуванню до спірних
правовідносин та прийняти
обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Закритого
акціонерного товариства "Корпорація
Сталь" задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
09.02.2010 та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 15.09.2010 у справі № 2а-10145/09/0470
скасувати, а матеріали справи
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає, крім як з
підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К. Голубєва

Л.В. Ланченко