Справа № 826/19141/13-а
Суддя: Старова Н.Е.
Дата ухвалення: 2014-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Добрянська
Суддя-доповідач: Старова Н.Е.
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді суддів: при
секретарі:Старової Н. Е. Файдюка В. В.,
Чаку Є. В. Приходько К. М. розглянувши у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Домовий»
на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва по
справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Домовий» (далі
позивач, Товариство) до Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України (далі
відповідач 1, Митниця, митний орган),
Головного управління Державної
казначейської служби у м. Києві (далі
відповідач 2) про визнання дій
протиправними, скасування рішення,
стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного
суду м. Києва звернулося Товариство з
обмеженою відповідальністю «Домовий»
з позовом до Київської міжрегіональної
митниці Міністерства доходів і зборів
України, Головного управління
Державної казначейської служби у м.
Києві про визнання протиправним та
скасування рішення про коригування
митної вартості товару № 100270000/2013/410686/2
від 14.10.2013 року, відмови у визнанні
заявленої митної вартості № 141/4-26/7344
від 06.11.2013 року, та визнання сплаченого
до Державного бюджету України податку
на додану вартість як фінансова
гарантія за митною декларацією №
100270000/2013/25550 у сумі 75 774,72 грн. як такий, що
надмірно сплачений (з урахування заяви
про зміну позовних вимог).

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
13.02.2014 року в задоволенні позовних
вимог відмовлено повністю.

Позивач, не погоджуючись з рішенням
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій просив
скасувати постанову та прийняти нове
рішення, яким задовольнити
адміністративний позов повністю.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав апеляційну скаргу,
а представник відповідача 1
заперечував проти її задоволення,
зазначав, що судом першої інстанції
вірно встановлено обставини справи та
вирішено її з належним застосуванням
норм матеріального та процесуального
права.

Представник відповідача 2 до судового
засідання не з`явився, що не заперечує
розгляду за його відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які
з'явилися до судового засідання,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Як встановлено судом першої
інстанції, позивачем ТОВ «Домовий»
(Покупець) було укладено
зовнішньоекономічний контракт № 01-06/10
від 01.06.2010 року з контрагентом «Inter Multi
Furniture SDN, BHD» (Продавець, Постачальник) на
купівлю товару - «меблі дерев'яні для
столових та житлових кімнат вироблені
з дерева, ДСП та МДФ в комплекті з
фурнітурою», країна виробництва
Малайзія.

Поставка товару відбувалась
згідно доповнення до
зовнішньоекономічного контракту від
01.06.2013 року, на комерційних умовах
поставки FОВ, відповідно до правил
«Інкотермс 2000».

04.10.2013 року ТОВ «Домовий» через
уповноважену на декларування товарів
особу ТОВ «Партнер І Л» у формі
електронного декларування було подано
до митного контролю та митного
оформлення Київській міжрегіональній
митниці Міндоходів митну декларацію №
100270000/2013/254983 з відповідними
товаросупровідними документами на
товар, що зазначені в гр. 44.

Митна вартість товарів була
заявлена позивачем за основним методом
визначення митної вартості - за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції).

В результаті митного контролю
відповідачем 1 було встановлено, що
документи, надані позивачем на
підтвердження заявленої митної
вартості товару, не містять всіх даних
відповідно до обраного декларантом
методу визначення митної вартості, а
також містять неточності та
розбіжності.

Відповідно до частини 3 статті 53
МКУ, посадовою особою митного органу
було запропоновано декларанту надати
додаткові документи на підтвердження
заявленої митної вартості товару.

Однак, зважаючи на ненадання
декларантом на пропозицію митного
органу всіх додатково витребовуваних
документів на підтвердження заявленої
митної вартості товарів, Київською
міжрегіональною митницею Міндоходів, з
метою недопущення недоплати
відповідних митних платежів та податку
на додану вартість до Державного
бюджету, з урахуванням наявності
інформації з бази даних цінової
інформації ЄАІС ДМСУ щодо розмитнення
за останні 90 днів, що передували
митному оформленню задекларованого
позивачем товару, за аналогічними
кодами згідно з УКТЗЕД, за ціною, що є
вищою ціни товару, визначеної
позивачем в митній декларації, - було
прийнято оскаржуване рішення про
коригування митної вартості товару №
100270000/2013/410686/2 від 14.10.2013 року, а також
прийнято рішення про відмову у
визнанні заявленої митної вартості №
141/4-26/7344 від 06.11.2013 року.

Позивач, не погоджуючись з
прийнятими рішеннями відповідача 1,
звернувся з позовом до суду.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції при винесенні оскаржуваного
рішення невірно застосував норми
матеріального та процесуального права,
що мають значення для вирішення справи
та дійшов частково невірного висновку,
з яким суд апеляційної інстанції не
погоджується, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції
ретельно дослідив наданий позивачем,
на підтвердження заявленої митної
вартості, комплект обов'язкових
документів, передбачений ч. 2 ст. 53
Митного кодексу України, а саме: копію
зовнішньоекономічного контракту №
01-06/10 від 01.06.2010 року, доповнення до
зовнішньоекономічного контракту №
01-06/10 від 01.06.2010 року, інвойси № В 0008376, №
В 0008378 від 20.08.2013 року, сертифікат про
країну походження товару, завірений
Торгово-промисловою палатою Малайзії,
експортні декларації країни
відправлення № J 15-2-08006849/13, № J 15-2-08006850/13,
прайс-лист завірені
Торгово-промисловою палатою Малайзії,
довідка про транспортні витрати № 303934,
специфікацію від 20.08.2013 року,
коносамент № KULH 000600 від 22.08.2013 року,
пакувальний лист від 20.08.2013 року, звіт
про зважування, CMR міжнародна
товаротранспортна накладна № 6620 від
01.10.2013 року та № 2952 від 01.10.2013 року та
дійшла висновку про їх відповідність
вимогам чинного законодавства, що
цілком підтверджує заявлені позивачем
відомості про митну вартість товарів.

Частиною третьою статті 53 Митного
кодексу України, передбачено обов'язок
декларанта давати додаткові документи
(за наявності) до визначеного частиною
другою цієї статті загального
переліку. При цьому, такий обов'язок
виникає у декларанта виключно у разі,
якщо документи, зазначені у частині
другій цієї статті, містять
розбіжності наявні ознаки підробки або
не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, а ч. 6 ст. 54 МК України, визначено,
що орган доходів і зборів може
відмовити у митному оформленні товарів
за заявленою декларантом митною
вартістю виключно за наявності
обгрунтованих підстав, передбачених
цією частиною.

Також з системного аналізу ст. 51,
54, 55, 58 МК України, вбачається, що
обов'язок доведення митної ціни товару
лежить на позивачу. При цьому, митний
орган у випадку наявності
обґрунтованих сумнівів у
достовірності поданих декларантом
відомостей може витребувати додаткові
документи. Водночас, митниця може
витребувати, а декларант зобов'язаний
надати, лише ті документи, які здатні
такі сумніви усунути.

Між тим, Митниця, посилаючись на те, що
надані декларантом документи містять
розбіжності, не зазначила яким чином
вказані обставини впливають на митну
вартість імпортованого позивачем
товару, зокрема, це стосується
зауважень щодо п. 6 контракту. В
матеріалах справи відсутня будь-яка
інформація щодо способу, яким
здійснено коригування та відомості про
декларації, які при цьому
використовувались. Саме по собі
посилання Митниці на застосування
резервного методу коригування не може
вважатись доказом правильності його
проведення, обгрунтування в
оскаржуваному рішенні про корегування
не міститься.

Відповідачем 1 заявлено, що
пред'явлений декларантом коносамент №
KULH000600 від 22.08.2013 року не містить
інформації щодо номеру інвойсу та
контракту, що унеможливлює
ідентифікувати дану поставку вантажу.
Проте, вмитним органо не враховано, що
зміст зазначеного документу повністю
відповідає вимогам ст. 138 Кодексу
торгівельного мореплавства України, а
факт неможливості ідентифікації
ввезенного товару спростовується
наданими інвойсами, сертифікатом про
походження товару, експортними митним
деклараціями країни відправлення.

Крім того, чинним законодавством
не передбачено обов'язкове подання
прайс-листа, оскільки він не є
товаросупровідним документом або
документом, що засвідчує якість товару,
тому посилання відповідача на
невідповідність його змісту
специфікації та інвойсу, як на одну з
причин відмови у корегуванні митної
вартості товару, є безпідставним.

З огляду на зазначене, відповідач
витребував у позивача додаткові
документи за відсутності жодних
обґрунтованих сумнівів у правильності
визначенні митної вартості товару, всі
складові якої позивачем достеменно
підтверджено під час подання ЕМД та
додаткових документів на вимогу
Митниці. Тому, ненадання або неповне
надання додаткових документів не є в
даному випадку підставою для
коригування заявленої митної вартості.

Серед іншого, суд апеляційної
інстанції вважає за необхідне
зазначити, що відповідно до ст. 57 МК
України, основним методом визначення
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту, є перший
метод - за ціною договору (вартість
операції). Кожний наступний метод
застосовується лише у разі, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу відповідно до норм
цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
Під час таких консультацій митний
орган та декларант можуть здійснити
обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

Виходячи з наведеного, у разі незгоди
відповідача із митною вартістю
імпортованого товару, вона відповідно
до вимог статті 266 МК, зобов'язана
провести процедуру консультацій, у
ході яких мала б дійти висновків щодо
застосування того чи іншого методу
визначення митної вартості товарів,
при цьому кожний наступний метод
застосовується у разі неможливості
застосування попереднього із
наведенням відповідних аргументів.

Проте, як свідчать матеріали справи,
відповідачем не надані докази
проведення процедури консультацій, що
спростовує правомірність застосування
резервного методу визначення митної
вартості.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що визначення відповідачем
митної вартості товару та коригування
її у сторону збільшення за резервним
методом здійснено з порушенням вимог
митного законодавства України, що є
підставою для визнання протиправним та
скасування оскаржуваного рішення про
коригування митної вартості товару та
відмови у визнанні заявленої митної
вартості.

Проте, колегія суддів не вважає
обгрунтованою позовну вимогу щодо
стягнення з Державного бюджету України
на користь позивача надмірно сплачених
коштів у розмірі 75 774,72 грн, оскільки,
згідно з положеннями статей 57, 58 МК
України, питання контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості в разі виникнення
обґрунтованого сумніву, віднесено до
виключної компетенції митних органів.
Тому суди, встановивши протиправність
рішень митного органу про визначення
митної вартості товару за тим чи іншим
методом, не вправі підміняти митний
орган, стягуючи з державного бюджету
надмірно сплачену з такої вартості
суму ПДВ або ввізного мита, фактично
визначаючи при цьому інший метод
обчислення митної вартості, тобто у
суду відсутні правові підстави для
задоволення позову в частині вимог, які
стосуються повернення Товариству з
Державного бюджету України надмірно
сплаченого податку на додану вартість
та ввізного мита.

Крім того, з системного аналізу
Податкового кодексу України
вбачається, що повернення коштів
здійснюється за заявою платника.
Оскільки Товариство не зверталось до
Митниці із заявою про повернення
коштів, та, відповідно, не отримувало
відмови, підстав для задоволення
позову в цій частині немає.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції при винесенні оскаржуваного
рішення, невірно застосував норми
матеріального та процесуального права,
що мають значення для вирішення справи
та дійшов висновку, з яким суд
апеляційної інстанції не
погоджується.

Доводи апеляційної скарги частково
спростовують висновки суду першої
інстанції, викладені у постанові від
13.02.2014 року, та є підставою для її
скасування в частині.

За таких обставин, відповідно до п. 4 ч. 1
ст. 202 КАС України, апеляційну скаргу
слід задовольнити частково, а
постанову суду першої інстанції -
скасувати та прийняти нову постанову,
якою задовольнити позовні вимоги
частково.

Керуючись статтями 186, 198, 202, 207, 212, 254 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Домовий»
задовольнити частково, а постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 13.02.2014 року - скасувати та
прийняти нову постанову, якою
задовольнити позовні вимоги частково.

Визнати протиправним та
скасувати рішення Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України про
коригування митної вартості товарів №
100270000/2013/410686/2 від 14.10.2013 року.

Визнати протиправним та
скасувати рішення (відмову) Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України у визнанні
заявленої митної вартості № 141/4-26/7344
від 06.11.2013 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку і строки,
визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя

Старова Н.Е.

Судді:

Файдюк В.В.

Чаку Є.В.