Справа № 2а-4627/12/1370
Суддя: Качмар В.Я.
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2014 року
Справа № 179012/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участі секретаря - Ратушної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Анна» на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 02 жовтня 2012
року в справі за позовом
Самбірсько-Дрогобицької Єпархії
Української греко-католицької церкви
до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області, третя особа
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Анна», про
скасування дозволу та реєстрації
декларації,

В С Т А Н О
В И В :

29.05.2012 Самбірсько-Дрогобицька Єпархія
Української греко-католицької церкви
(далі - Єпархія) звернулася до суду з
вищевказаним позовом до Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Львівській області, (далі -
Інспекція) у якому, із врахуванням
поданих заяв про уточнення позовних
вимог, просила скасувати дозвіл
виданий Товариству з обмеженою
відповідальністю «Анна» (далі - ТОВ) від
03.03.2010 №3/3-10 на виконання будівельних
робіт з реконструкції нежитлового
приміщення під офісні приміщення на
вул.Гончарській, 11 в м.Дрогобичі
Львівської області (далі - Дозвіл) та
реєстрацію декларації ТОВ стосовно
готовності реконструйованого об'єкта
до експлуатації від 24.11.2011 №ЛВ7
(далі - Декларація).

В обґрунтування позовних вимог вказує,
що відповідачем на його звернення було
здійснено перевірку ТОВ щодо
правомірності отримання ним Дозволу, у
зв'язку із чим виявлено, що такий було
прийнято з грубим порушенням норм
чинного законодавства, оскільки об'єкт
реконструкції знаходиться в охоронній
зоні пам'ятки місцевого значення, а ТОВ
не отримано погодження проектної
документації у компетентних органів та
не залучено до робіт виконавців із
відповідними ліцензіями. Також
зазначає, що оскільки Дозвіл виданий
неправомірно, то і реєстрація
Декларації була проведена Інспекцією
протиправно, у зв'язку із чим підлягає
скасуванню.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 02 жовтня 2012
року в справі №2а-4627/12/1370 заявлений
позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням,
його оскаржило ТОВ, яке покликаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою відмовити у задоволенні позову
повністю. У поданій апеляційній скарзі
та доповненнях вказує, що у Єпархії
відсутнє право на звернення до суду із
цим адміністративним позовом, оскільки
її права жодним чином не порушені.
Вважає, що нежитлове приміщення, що
йому належить, є добудовою і не
відноситься до пам'ятки архітектури
місцевого значення, а тому жодних
дозволів у відповідних органів
отримувати не повинне. Також зазначає,
що позивачем пропущено строк звернення
до суду, чого безпідставно не взято
судом першої інстанції до уваги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши матеріали справи,
апеляційну скаргу, суд апеляційної
інстанції приходить до переконання, що
апеляційну скаргу належить
задовольнити частково.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що
відповідачем не заперечується
наявність підстав для скасування
Дозволу та реєстрації Декларації, а
матеріалами справи не підтверджується
їх правомірність.

Такі висновки суду першої інстанції
відповідають фактичним обставинам
справи та є вірними з таких міркувань.

Судом апеляційної інстанції
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що 21.08.2008 рішенням
виконавчого комітету Дрогобицької
міської ради №265 «Про надання дозволу
громадянам та організаціям міста на
реконструкцію приміщень та об'єктів,
внесення змін в рішення», надано дозвіл
ТОВ на проектування та реконструкцію
існуючого нежитлового приміщення
загальною площею 51,5кв.м. на
вул.Гончарській, 11 під офісні
приміщення (а.с.17).

03.03.2010 Інспекцією видано ТОВ Дозвіл на
виконання будівельних робіт з
реконструкції нежитлового приміщення
під офісні приміщення на
вул.Гончарській, 11 в м.Дрогобичі
Львівської області (будівельні роботи
проводяться за кошти інвестора,
загальна площа - 56,8кв.м.) (а.с.13).

24.11.2011 відповідачем зареєстровано
Декларацію про готовність об'єкта ІІ
категорії складності, а саме
реконструйованого нежитлового
приміщення під офісні приміщення по
вул.Гончарській, 11 в м.Дрогобичі
Львівської області, до експлуатації
(а.с.69-74).

Не погодившись із такими рішеннями
Інспекції, позивач звернувся до
адміністративного суду із цим позовом.

На момент видачі Дозволу відповідні
правовідносини було врегульовано
приписами Закону України «Про
планування і забудову територій» (далі
- №1699-III), який втратив чинність з 17.02.2011
у зв'язку із набранням чинності Законом
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» (далі - Закон
№3038-VI).

Так, згідно із ст.29 Закону №1699-III (в
редакції, чинній на час видання
Дозволу), дозвіл на виконання
будівельних робіт - документ, що
засвідчує право замовника та
підрядника на виконання підготовчих
(якщо підготовчі роботи не були
виконані раніше відповідно до дозволу
на виконання підготовчих робіт) і
будівельних робіт, підключення об'єкта
будівництва до інженерних мереж та
споруд.

Дозвіл на виконання будівельних робіт
надається інспекціями державного
архітектурно-будівельного контролю.

Замовник та підрядник для одержання
дозволу на виконання будівельних робіт
подають до відповідної інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю письмову заяву, до якої
додаються, зокрема документи від
замовника будівництва:

- документ, що засвідчує право
власності чи користування земельною
ділянкою, або договір суперфіцію;

- проектна документація на
будівництво, погоджена та затверджена
в порядку, визначеному законодавством;

- відомості про здійснення
авторського і технічного нагляду;

- копія документа, що посвідчує
право власності на будинок чи споруду,
або письмової згоди його власника на
проведення зазначених робіт (у разі
здійснення реконструкції, реставрації,
капітального ремонту об'єктів
містобудування);

- фінансова звітність, що
складається відповідно до ст.11 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні», та
копія ліцензії на здійснення
діяльності з надання фінансових
послуг, засвідчена в установленому
законом порядку (у разі здійснення
будівництва, що передбачає пряме або
опосередковане залучення фінансових
активів від фізичних осіб).

Аналіз наведеної норми свідчить про те,
що одержання дозволу на виконання
будівельних робіт, є юридичним фактом,
з яким закон пов'язує виникнення у
особи суб'єктивного права на
безпосереднє здійснення будівельних
робіт.

У свою чергу, проектна документація на
будівництво, погоджена та затверджена
в порядку, визначеному законодавством,
за змістом ст.29 Закону №1699-III, є одним із
документів, необхідних для одержання
дозволу на виконання будівельних
робіт.

В силу положень ст.28 Закону №1699-III
проектна документація на будівництво
об'єктів містобудування розробляється
згідно з вихідними даними на
проектування з дотриманням вимог
державних стандартів, норм і правил,
регіональних і місцевих правил
забудови та затверджується замовником
в установленому законом порядку.

Відповідно до рішення виконавчого
комітету Львівської обласної ради
народних депутатів від 21.05.1991 №280 «Про
взяття під охорону держави споруд
Львівської області, що мають наукову,
історичну, художню та містобудівельну
цінність» в порядку ст.ст.8, 17 Закону
УРСР «Про охорону і використання
пам'яток історії та культури» і
відповідно до п.3 Прикінцевих положень
Закону України «Про охорону культурної
спадщини» (далі - Закон №1805-ІІІ) будинок
по вул.Гончарській, 11 у м.Дрогобич є
пам'яткою архітектури місцевого
значення ХІХст., яка включена у
Державний реєстр культурного надбання
за охоронним №1819-М.

Згідно ст.24 Закону №1805-ІІІ
забороняється змінювати призначення
пам'ятки, її частин та елементів, робити
написи, позначки на ній, на її території
та в її охоронній зоні без дозволу
відповідного органу охорони
культурної спадщини.

Набуття суб'єктом господарювання права
на провадження будь-яких дій щодо
здійснення господарської діяльності
на об'єктах культурної спадщини за
декларативним принципом забороняється
(ст.6-1 Закону №1805-ІІІ).

Статтею 32 вказаного Закону
передбачено, що на охоронюваних
археологічних територіях, у межах зон
охорони пам'яток, історичних ареалів
населених місць, занесених до Списку
історичних населених місць України,
забороняються містобудівні,
архітектурні чи ландшафтні
перетворення, будівельні,
меліоративні, шляхові, земляні роботи
без дозволу відповідного органу
охорони культурної спадщини.

У відповідності до ч.2 ст.26 Закону
№1805-ІІІ консервація, реставрація,
реабілітація, музеєфікація, ремонт,
пристосування пам'яток місцевого
значення здійснюються за наявності
письмового дозволу органу охорони
культурної спадщини Ради міністрів
Автономної Республіки Крим, органів
охорони культурної спадщини обласних,
Київської та Севастопольської міських
державних адміністрацій відповідно до
їхньої компетенції, на підставі
погодженої з ними науково-проектної
документації.

Згідно положень ст.29 Закону №1699-III
підставами для відмови у наданні
дозволу на виконання будівельних робіт
є:

- неподання документів, необхідних
для прийняття рішення про надання
такого дозволу;

- невідповідність поданих
документів вимогам законодавства;

- виявлення недостовірних
відомостей у поданих документах.

Апеляційний суд зазначає, що проектна
документація має бути виготовлена з
урахуванням усіх нормативних актів та
документів, чинних на час її передачі у
виробництво, а відтак, оскільки ТОВ не
було належним чином погоджено з
Управлінням охорони культурної
спадщини Львівської обласної
державної адміністрації виготовленої
ним проектної документації, то така не
відповідала вимогам законодавства, що
виключало правові підстави для видачі
відповідачем спірного Дозволу.

Безпідставними є покликання ТОВ на те,
що нежитлове приміщення в якому ним
здійснювалась реконструкція не
відноситься до будівлі по Гончарській,
11 в м.Дрогобичі, а відтак і до пам'ятки
архітектури місцевого значення,
оскільки як було встановлено в
судовому засіданні, таке є частиною
прибудови, якою збільшено площу
забудови житлового будинку (пам'ятки
архітектури місцевого значення ХІХст.)
та яка безпосередньо прилягає до його
зовнішніх стін, а друга частина
приміщення безпосередньо знаходиться
в цьому ж житловому будинку і тому
жодним чином не може розглядатись як
окремий об'єкт архітектури не
віднесений до культурного надбання.

Більше того, як встановлено самою
Інспекцією підрядник та проектна
організація, що були залучені ТОВ до
будівельних робіт з реконструкції
нежитлового приміщення під офісні
приміщення на вул.Гончарській, 11 в
м.Дрогобичі Львівської області не мали
відповідних ліцензій на виконання
робіт із пам'ятками архітектури
місцевого значення.

Суд апеляційної інстанції також
критично оцінює доводи відповідача та
апелянта про те, що їм не було відомо
про приналежність будинку в якому
проводились відповідні будівельні
роботи до пам'ятки архітектури
місцевого значення, оскільки вказане
не може бути підставою для висновку про
правомірність у зв'язку із цим виданого
Дозволу та не змінює того факту, що в
силу ст.16 Закону №1805-ІІІ інформація про
об'єкти культурної спадщини є
загальнодоступною та могла і повинна
була бути відома сторонам.

Враховуючи все вищенаведене,
апеляційний суд приходить до
переконання про те, що Інспекція
видаючи ТОВ Дозвіл на виконання
будівельних робіт діяла не на підставі,
поза межами повноважень та не у спосіб,
що передбачені Конституцію та законами
України, а відтак такий Дозвіл слід
визнати протиправним та скасувати.

Щодо правомірності реєстрації
відповідачем Декларації, то суд
апеляційної інстанції вважає за
необхідне зазначити наступне.

Так, згідно ст.39 Закону №3038-VI (в
редакції, чинній на час реєстрації
Декларації), прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів, що
належать до I-III категорій складності,
та об'єктів, будівництво яких
здійснювалося на підставі
будівельного паспорта, здійснюється
шляхом реєстрації органом державного
архітектурно-будівельного контролю на
безоплатній основі поданої замовником
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації.

Форма декларації про готовність
об'єкта до експлуатації, порядок її
подання і реєстрації визначаються
Кабінетом Міністрів України.

Із листа Інспекції від 30.03.2012 №7/13-6-1803
вбачається, що контролюючим органом
самостійно встановлено ряд порушень
вимог чинного законодавства при
реєстрації Декларації, зокрема у такій
наведено недостовірні дані та
незабезпечено авторського нагляду за
виконанням будівельних робіт на
об'єкті.

Також, попередньо судом було
встановлено невідповідність проектної
документації ТОВ нормам чинного
законодавства та неправомірність
видачі вказаному підприємству Дозволу.

У відповідності до ч.2 ст.39-1 Закону
№3038-VI в разі виявлення інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю факту подання недостовірних
даних, наведених у надісланому
повідомленні чи зареєстрованій
декларації, які є підставою вважати
об'єкт самочинним будівництвом,
зокрема якщо він збудований або
будується на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
відповідного документа, який дає право
виконувати будівельні роботи, чи
належно затвердженого проекту або
будівельного паспорта, реєстрація
такого повідомлення або декларації
підлягає скасуванню інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України. Про
скасування повідомлення або
декларації замовник письмово
повідомляється протягом трьох робочих
днів з дня скасування.

Після скасування реєстрації
відповідного повідомлення або
декларації замовник має право повторно
надіслати повідомлення або подати
декларацію згідно з вимогами,
встановленими законодавством.

За таких обставин, апеляційний суд
приходить до переконання про
підставність позовних вимог Єпархії
щодо визнання протиправним та
скасування Дозволу та реєстрації
Декларації.

Що ж до покликань апелянта на
відсутність порушень прав позивача, як
на підставу для відмови у задоволенні
його позовних вимог, то такі суд
апеляційної інстанції вважає
голослівними, оскільки згідно наявних
матеріалів справи, Єпархія є
користувачем третього поверху та
горища будівлі щодо частини якої ТОВ
було здійснено реконструкцію під
офісні приміщення без належним чином
оформлених документів, а тому вказане
могло безпосередньо впливати на
можливість її належного користування
такою будівлею та зокрема спричинити
шкоду самій будівлі як архітектурної
пам'ятки місцевого значення.

Також слід погодитись із висновком
суду першої інстанції щодо відсутності
підстав для залишення
адміністративного позову Єпархії без
розгляду у зв'язку із пропуском такою
встановленого ст.99 КАС України строку
звернення до адміністративного суду,
оскільки пропуск такого строку не є і
не може бути безумовною підставою для
залишення адміністративного позову
без розгляду якщо позивач навів
поважні причини такого пропуску.

Слід зазначити, що суд, оцінюючи
обставини, що перешкоджали особі
здійсненню права на своєчасне
оскарження відповідних дій,
бездіяльності та рішень органів
владних повноважень (або його
посадових, службових осіб) у
публічно-правових відносинах, повинен
виходити з оцінки та аналізу всіх
наведених та наявних доводів.

Із матеріалів справи вбачається, що
фактично позивач дізнався про
наявність Дозволу та проведення
реєстрації Декларації лише після
завершення розгляду адміністративної
справи №2а-3848/11/1370 шляхом ознайомлення
із її матеріалами (протилежного
сторонами не доведено), а про їх
невідповідність вимогам законодавства
лише після отримання листа Інспекції
від 30.03.2012 №7/13-6-1803.

Згідно до ч.4 ст.6 КАС України, ніхто не
може бути позбавлений права на розгляд
його справи в адміністративному суді,
до підсудності якого вона віднесена
цим Кодексом.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини», Європейська Конвенція «Про
захист прав людини і основоположних
свобод» (далі - Конвенція) і практика
Європейського Суду з прав людини (далі -
ЄСПЛ) є джерелом права.

Частиною 1 ст.6 Конвенції передбачено,
що кожен має право на справедливий і
публічний розгляд його справи упродовж
розумного строку незалежним і
безстороннім судом.

У рішенні по справі «Іліан проти
Туреччини» ЄСПЛ зазначив, що правило
встановлення обмежень доступу до суду
у зв'язку з пропуском строку звернення
повинно застосовуватися з певною
гнучкістю і без надзвичайного
формалізму, воно не застосовується
автоматично і не має абсолютного
характеру; перевіряючи його виконання
слід звертати увагу на обставини
справи.

Відтак, враховуючи наведене, суд
апеляційної інстанції вважає доводи
апелянта щодо пропуску Єпархією без
поважних причин строку звернення до
адміністративного суду
необґрунтованими та не підтвердженими
належними та допустимими доказами, що
виключає підстави для залишення
поданого позивачем адміністративного
позову без розгляду.

Відповідно до ст.201 КАС України
підставами для зміни постанови або
ухвали суду першої інстанції є: 1)
правильне по суті вирішення справи чи
питання, але із помилковим
застосуванням норм матеріального чи
процесуального права; 2) вирішення не
всіх позовних вимог або питань.

Оскільки суд першої інстанції
правильно по суті вирішив спір, однак
при цьому помилково визнав Дозвіл
нечинним з моменту видачі, що у
відповідності до ст.ст.105, 162 КАС України
є невірним, оскільки нечинним можна
визнати лише нормативно-правовий акт
яким Дозвіл не являється, апеляційний
суд визнає можливим змінити постанову.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, а тому
підстав для скасування постанови
апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 201, 205, 207, 254
КАС України, суд,

П О С Т А
Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Анна»
задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 02 жовтня 2012
року змінити, виклавши абзац другий
резолютивної частини постанови в
наступній редакції:

«Визнати протиправним та скасувати
дозвіл на виконання будівельних робіт
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області від 03 березня 2010
року №3/3-10».

В решті постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 02
жовтня 2012 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до адміністративного
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів після набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
В.Я. Качмар

Суддя
О.М. Гінда

Суддя
В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 12 вересня 2014
року.