Справа № 308/15300/13-а
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2014-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року
Справа
№ 876/3975/14

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Шавеля Р.М.,

суддів
Костіва М.В. та Савицької Н.В.,

з участю секретаря судового засідання -
Нефедової А.О.,

а також сторін (їх представників):

від позивача -
ОСОБА_1;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
м.Ужгороді Закарпатської обл. на
постанову Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської обл.
від 25.02.2014р. в адміністративній справі
за позовом ОСОБА_3 до Управління
Пенсійного фонду України в м.Ужгороді
Закарпатської обл. про визнання
відмови у перерахунку щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці протиправною, зобов'язання
до вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И Л А:

04.09.2013р. позивач ОСОБА_3 звернувся до
суду з адміністративним позовом, у
якому, із врахуванням поданої під час
розгляду справи заяви про зміну
позовних вимог, просив визнати
неправомірними дії відповідача
Управління Пенсійного фонду України в
м.Ужгороді Закарпатської обл. щодо
відмови йому в перерахунку щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці; зобов'язати відповідача
Управління Пенсійного фонду України в
м.Ужгороді Закарпатської обл.
виплачувати йому щомісячне довічне
грошове утримання судді у відставці у
відповідності до ст.138 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів»,
виходячи з суми суддівської винагороди
в розмірі 90 відсотків заробітної плати
працюючого судді на посаді голови суду
без обмежень максимального розміру
щомісячного грошового утримання;
зобов'язати відповідача Управління
Пенсійного фонду України в м.Ужгороді
Закарпатської обл. здійснити
перерахунок та виплатити йому
щомісячне довічне грошове утримання
судді у відставці у період з 01.01.2012р. у
відповідності до ст.138 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів»,
виходячи з суми суддівської винагороди
в розмірі 90 відсотків заробітної плати
працюючого судді на посаді голови суду,
з урахуванням виплаченого щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці, без обмежень максимального
розміру щомісячного грошового
утримання (а.с.1-7, 16-22, 36-37).

Ухвалою суду від 25.12.2013р. позовні вимоги
за період з 01.01.2012р. по 03.03.2013р. залишені
без розгляду через пропуск строку
звернення до суду та у зв'язку з
відсутністю поважних причин для його
поновлення (а.с.95-97).

Постановою Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської обл.
від 25.02.2014р. позов задоволено частково,
визнано дії відповідача Управління
Пенсійного фонду України в м.Ужгороді
Закарпатської обл. щодо відмови в
перерахунку щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
неправомірними; зобов'язано пенсійний
орган здійснити позивачу перерахунок
та виплату щомісячного довічного
грошового утримання у розмірі 90
відсотків заробітної плати працюючого
на відповідній посаді судді на
підставі ст.138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів», з 04.03.2013р.;
у задоволенні решти позовних вимог
відмовлено (а.с.146-149).

Не погодившись із постановою суду, її
оскаржив відповідач Управління
Пенсійного фонду України в м.Ужгороді
Закарпатської обл., який, покликаючись
на неповне з'ясування судом обставин,
що мають значення для справи, порушення
судом норм матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
справи, просить постанову суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні заявленого позову
відмовити (а.с.151-153).

Вимоги за апеляційними скаргами
обґрунтовує тим, що Законом України
«Про судоустрій і статус суддів» в
редакції Закону України «Про заходи
щодо законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи» від
08.07.2011р. (набрав чинності з 01.10.2011р.) не
передбачено проведення перерахунку
довічного грошового утримання, окрім
суддів Конституційного Суду України.

Заслухавши суддю-доповідача,
заперечення представника позивача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга не
підлягає до задоволення, з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що з
огляду на відсутність у Законі України
«Про судоустрій та статус суддів»
положення про перерахунок щомісячного
грошового утримання судді у відставці,
а також те, що на органи Пенсійного
фонду України покладено обов'язок
виплати такого утримання, як належний
спосіб захисту порушеного права
позивача, слід визначити зобов'язання
відповідача здійснити перерахунок
довічного грошового утримання
позивачу, як судді у відставці,
відповідно до ст.138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів», виходячи
із заробітної плати працюючого на
відповідній посаді голови суду.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, відповідають
нормам матеріального права та є
правильними.

Безспірно встановлено, що позивач
ОСОБА_3 працював головою
Закарпатського обласного суду;
починаючи з 18.06.1996р., позивач звільнений
з посади судді у відставку (а.с.35).

В частині обґрунтованості заявленого
позову колегія суддів виходить з того,
що постановою Верховної Ради України №
2836-ХІІ від 15.12.1992р. «Про порядок
введення в дію Закону України «Про
статус суддів» (чинного на час виходу
позивача у відставку) встановлено, що
при збільшенні заробітної плати діючим
суддям проводиться перерахунок
щомісячного довічного грошового
утримання суддям у відставці, виходячи
із нового розміру заробітної плати
працюючого на відповідній посаді
судді.

Конституційною нормою ч.3 ст.22
Конституції України закріплено, що при
прийнятті нових законів або внесенні
змін до чинних законів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих
прав і свобод.

В мотивувальній частині рішення
Конституційного суду України № 18-рп/2011
від 14.12.2011р. чітко зазначено, що виплата
щомісячного довічного грошового
утримання суддям у відставці є
самостійною гарантією матеріального
забезпечення їхнього статусу,
ідентичного по своїй правовій природі
із статусом працюючих суддів, звуження
змісту та обсягу якого при прийнятті
нових законів або внесенні змін до
чинних законів відповідно до ст.ст.22, 126
Конституції України не може
допускатися.

Виходячи із вказаного конституційному
принципу та враховуючи правила
Європейської хартії про закон «Про
статус суддів» (Лісабон, 10.06.1998р.)
Конституційний Суд України раніше
також неодноразово висловлював
аналогічні правові позиції у
відношенні гарантій незалежності
діючих суддів та суддів у відставці в
питанні їх матеріального і соціального
забезпечення в наступних рішеннях: від
24.06.1999р. № 6-рп/99, від 20.03.2002р. № 5-рп/2002
(справа про пільги, компенсації та
гарантії), від 01.12.2004р. № 19-рп/2004 (справа
про припинення дії чи обмеження пільг,
компенсацій та гарантій), від 11.10.2005р. №
8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне
довічне грошове у тримання), від 18.06.2007р.
№ 4-рп/2007 (справа про гарантії
незалежності суддів), від 22.05.2008р. №
10-рп/2008.

Рішенням Конституційного Суду України
від 03.06.2013р. № 3-рп/2013 (справа щодо змін
умов виплати пенсій і щомісячного
довічного утримання суддів у
відставці), якому надано преюдиціальне
значення, визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними) частина третя,
перше, друге, третє речення частини
п'ятої статті 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» від
07.07.2010р., викладені в редакції Закону
України «Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи» від 08.07.2011р., положеннями якого
не передбачалося право суддів у
відставці на отримання щомісячного
довічного грошового утримання без
обмеження розміру, співвідносно до
суддівської винагороди працюючих на
відповідних посадах суддів.

З введенням в дію з 01.01.2012р. положень
ст.129 Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» збільшився розмір
суддівської винагороди працюючим
суддям.

Із змісту ч.3 ст.138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» в
попередній редакції слідує
однозначний висновок, що розмір
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці безумовно
підлягає перерахунку при збільшенні
розміру суддівської винагороди
працюючого на відповідній посаді
судді.

Отже, на виконання Конституції України,
спеціального Закону та відповідних
рішень Конституційного Суду України,
органи Пенсійного фонду України, як
суб'єкти владних повноважень, які
проводять виплату щомісячного
довічного грошового утримання суддям у
відставці за рахунок коштів Державного
бюджету України, зобов'язані здійснити
перерахунок цих виплат з дня
підвищення розміру суддівської
винагороди працюючим суддям.

Підтвердженням наведеного є те, що на
підставі рішення Конституційного Суду
України від 03.06.2013р. № 3-рп/2013 органами
Пенсійного фонду України проводиться з
03.06.2013р. перерахунки грошового
утримання суддям у відставці без
обмеження максимальним розміром (а.с.92).

Окрім цього, колегія суддів звертає
увагу на те, що з огляду на положення
ст.ст.21, 105, 162 КАС України у
досліджуваній категорії справ суд,
встановивши, що відповідач порушив
норми права, які регулюють спірні
відносини, визнає такі дії незаконними
і зобов'язує відповідача провести
нарахування (перерахунок) та здійснити
виплату належних сум для усунення
наслідків протиправних дій.

При цьому судом не може
встановлюватися кінцевий строк
виплати перерахованого грошового
утримання, оскільки за наявності права
на отримання (перерахунок) такого
утримання у встановленому розмірі це
обмежуватиме таке право. Крім цього,
суд у зазначеній категорії справ не
наділений повноваженнями
регламентувати порядок діяльності
суб'єкта владних повноважень шляхом
встановлення кінцевого строку
здійснення виплат (перерахунку).

У свою чергу, відповідно до ч.2 ст.19
Конституції України суб'єкт владних
повноважень, здійснюючи свої владні
управлінські функції, зобов'язаний
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

У разі зміни після прийняття рішення
судом розміру та порядку виплати
(перерахунку) грошового утримання та
інших обставин орган влади повинен
діяти відповідно до чинного
законодавства, не допускаючи за
подібних обставин порушень, на які вже
звертав увагу суд.

Отже, вирішуючи питання про
зобов'язання здійснити перерахунок та
виплачувати належні платежі, суд, у
разі відсутності спору про право особи
на отримання (перерахунок) грошового
утримання або встановлення такого
права в судовому порядку, не має
підстав обмежувати орган,
відповідальний за здійснення їх
перерахунку і виплати, певним часовим
проміжком, якщо не відбулося змін у
законодавстві.

Доводи апелянта в іншій частині на
правомірність прийнятої постанови не
впливають та висновків суду не
спростовують.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку про те, що
заявлений позов підлягає до часткового
задоволення, з вищевикладених мотивів.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно і повно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу на неї слід залишити
без задоволення.

Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, п.1 ч.1
ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.Ужгороді
Закарпатської обл. на постанову
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської обл. від 25.02.2014р. в
адміністративній справі № 308/15300/13-а
залишити без задоволення, а вказану
постанову суду - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя:
Р.М.Шавель

Судді:
М.В.Костів

Н.В.Савицька