Справа № 826/6290/14
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2014-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 вересня 2014 року 16:45
№ 826/6290/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії суддів:
головуючого судді Іщука І.О., суддів
Келеберди В.І., Шулежко В.П., розглянув у
порядку письмового провадження справу

за позовомДержавної судової
адміністрації УкраїнидоДержавної
виконавчої служби України провизнання
протиправними дій та скасування
постанов,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Державна судова адміністрація України
звернулась до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Державної виконавчої служби
України, в якому просить:

1. Визнати дії Державної виконавчої
служби України щодо стягнення
постановами старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Держаної виконавчої
служби України Кушнір Л.В. у виконавчих
провадженнях № 19841752, № 16857352, № 16857352, №
16297402, №16857483, № 15642073 з Державної судової
адміністрації України витрат на
проведення виконавчих дій
протиправними.

2. Постанови старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України Кушнір Л.В., винесені у
виконавчих провадженнях № 19841752, №
16857352, № 16857352, № 16297402, №16857483, № 15642073 про
стягнення з Державної судової
адміністрації витрат на проведення
виконавчих дій скасувати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
Державною виконавчою службою України
вчинено протиправні дії, які полягають
у винесенні постанов про стягнення з
боржника витрат на проведення
виконавчих дій.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги та
просив суд задовольнити їх в повному
обсязі. Обґрунтовуючи позовні вимоги
зазначив, що фактично відповідач не
здійснив жодних заходів для
примусового виконання судового
рішення. При цьому, у справі № 2/161 було
замінено боржника на Державну
казначейську службу України, а тому
витрати по проведенню виконавчих дій
повинні стягуватися з вказаного
органу. Виконання виконавчих листів №
2-1157 у виконавчих провадженнях № 16857352,
№ 16297402, № 16857483, № 15642073, виданих на
підставі постанови Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 02.04.2009 є неможливим.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про час, дату та
місце судового розгляду справи був
повідомлений належним чином, докази
чого містяться в матеріалах справи. До
суду надійшло клопотання про
відкладення розгляду справи.
Заперечень або пояснень по суті
заявлених позовних вимог не надано.

Відповідно до частини 6 статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

У зв'язку з тим, що відсутні перешкоди
для розгляду справи у судовому
засіданні, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, а також
зважаючи на відсутність потреби
заслухати свідка чи експерта, суд
дійшов висновку про можливість
розгляду справи у письмовому
провадженні.

Розглянувши подані сторонами
документи, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

29 квітня 2014 року на адресу Державної
судової адміністрації України
надійшли постанови державного
виконавця від 27.03.2014 р. ВП №19841752 та від
14.03.2014 р. ВП № 16857352, № 16297402, № 16857483, №
15642073.

Позивач, вважаючи винесені постанови
неправомірними звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом, в якому просить їх скасувати.

Досліджуючи надані сторонами докази,
аналізуючи наведені міркування та
заперечення, оцінюючи їх в сукупності,
суд бере до уваги наступне.

Стаття 124 Конституції України
встановлює, що судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Частина друга статті 19 Конституції
України встановлює, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією України та
законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
регламентовано Законом України «Про
виконавче провадження» від 21 квітня 1999
року N 606-XIV (надалі - Закон N 606-XIV).

Частиною 1 ст. 6 Закону N 606-XIV
встановлено, що державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані
йому права відповідно до закону і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону N 606-XIV
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону, зокрема, за
заявою стягувача або його представника
про примусове виконання рішення.

У той же час, згідно пункту 6 постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України від 13 грудня 2010 року №3 «Про
практику застосування
адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби» з наступними змінами та
доповненнями у редакції на час
виникнення спірних правовідносин,
постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору та
накладення штрафу належать до видів
відповідальності за невиконання
рішення самостійно та за невиконання
без поважних причин рішення, що
зобов'язує боржника вчинити певні дії,
та рішення про поновлення на роботі.
Виконавчий збір - це санкція
відповідальності майнового характеру,
що накладається на боржника за
невиконання рішення у строк,
встановлений для його самостійного
виконання. Для застосування
виконавчого збору виконавець приймає
постанову, яка, у разі її невиконання
самостійно, виконується примусово в
установленому Законом України «Про
виконавче провадження» порядку.

За змістом пункту 7 частини 2 статті 17
Закону України «Про виконавче
провадження» постанови державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору, витрат на проведення виконавчих
дій та накладення штрафу є виконавчими
документами. Якщо виконавче
провадження закінчено, а виконавчий
збір, витрати на проведення виконавчих
дій або штраф не стягнуто, відповідна
постанова виділяється в окреме
провадження і підлягає виконанню в
загальному порядку.

За результатом аналізу наведених
правових норм, Вищий адміністративний
суд України дійшов висновку, що
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на справи з приводу
оскарження постанов державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій і накладенням штрафу,
прийнятих у виконавчих провадженнях
щодо примусового виконання усіх
виконавчих документів незалежно від
того, яким органом, у тому числі судом
якої юрисдикції, вони видані.

1. Як вбачається з матеріалів
справи, на виконанні у Державної
виконавчої служби України перебувало
виконавче провадження ВП № 19841752 з
примусового виконання виконавчого
листа № 2/161, виданого 09.02.2009 р. Окружним
адміністративним судом м . Києва про
зобов'язання військового апеляційного
суду Центрального регіону нарахувати
та виплатити судді Бредельову О.М.
заборгованість з грошового
забезпечення за червень-грудень 2005
року в розмірі 32 401,20 грн.

За даним виконавчим документом боржник
- Військовий апеляційний суд
Центрального регіону, стягувач - ОСОБА_2

Постановою від 10.06.2010 р. відкрито
виконавче провадження з виконання
вказаного виконавчого документу.

Державним виконавцем була винесена
вимога державного виконавця № 12/161 від
19.07.2012 р., згідно якої держаній судовій
адміністрації України в строк до 26.07.2012
р. з моменту отримання вимоги
повідомити на адресу Відділу
примусового виконання рішень
Департаменту державної виконавчої
служби повне найменування та
місцезнаходження ліквідаційної
комісії ( або ліквідатора) Військового
апеляційного суду Центрального
регіону, для подальшого проведення
державним процесуальних дій щодо
виконання виконавчого листа № 2/161.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 15.05.2013 р. замінено
сторін виконавчого провадження з
примусового виконання виконавчих
листів виданих 09.02.2009 у справі №2/161, а
саме боржника з Військового
апеляційного суду Центрального
регіону на Державну судову
адміністрацію України та стягувача з
ОСОБА_2 на ОСОБА_3.

Постановою від 19.08.2013 р. замінено
сторону виконавчого провадження, а
саме: назву боржника з Військового
апеляційного суду Центрального
регіону на Державну судову
адміністрацію України.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 09.12.2013 р. встановлено
інший спосіб виконання судового
рішення у справі №2/161, а саме:
зобов'язано Державну казначейську
службу України в порядку,
передбаченому Постановою Кабінету
Міністрів України від 03.08.2011 № 845 «Про
затвердження Порядку виконання рішень
про стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників»
стягнути на користь ОСОБА_4
заборгованість з грошового
забезпечення за червень-грудень 2005
року в розмірі 31 31,15 грн. та
заборгованість з щомісячного
грошового забезпечення за
червень-грудень 2005 року в розмірі 40 864,8
грн. та на користь ОСОБА_3
заборгованість з грошового
забезпечення за червень-грудень 2005
року в розмірі 32 401,2 грн.

27.03.2014 р. державним виконавцем Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
складено акт про витрати на проведення
виконавчих дій у сумі 69,36 грн.

27.03.2014 р. державним виконавцем Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби винесено
постанову про стягнення з боржника
витрат на проведення виконавчих дій.

Постановою від 27.03.2014 р. виконавчий
документ повернуто стягувачеві.

2. На виконанні у Відділі примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України перебувало виконавче
провадження ВП № 16857352 з примусового
виконання виконавчого листа
Хмельницького міськрайонного суду від
30.07.2009 р. по справі № 2а-1157 про
зобов'язання Державної судової
адміністрації України нарахувати та
виплатити, зокрема, ОСОБА_5 суми
недоотриманої заробітної плати за
червень - грудень 2005 р. та компенсацію
втрати частини доходів у зв'язку з
порушенням строків, розраховану
відповідно до Порядку проведення
компенсації громадянам втрати частини
грошових доходів у зв'язку з порушенням
термінів їх виплати, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 159 від 21.02.2001 р.

За даним виконавчим документом боржник
- Державна судова адміністрація
України, стягувач - ОСОБА_5.

Постановою від 25.01.2009 р. відкрито
виконавче провадження з виконання
вказаного виконавчого документу, а
також встановлено ДСА України
семиденний строк для добровільного
виконання.

В ході виконання вказаного виконавчого
документу державний виконавець
відділу звернувся до суду, що видав
виконавчий лист із заявою про зміну
способу та порядку виконання рішення
суду.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного
суду від 03.09.2013 р. по справі № 686/8108/13-а,
заяву старшого державного виконавця
відділу про зміну способу та порядку
виконання рішення суду залишено без
задоволення.

Вимогами державного виконавця від
19.07.2012 р. № 1119/6, від 30.01.2014 р. № 30/6, від
26.02.2014 р. № 30/6 (повторна) зобов'язано
Державну судову адміністрацію України
виконати рішення суду, про що
повідомити відділ з наданням
підтверджуючих документів.

У зв'язку із невиконанням рішення суду
боржником постановами від 12.02.2014 р. та
від 11.03.2014 р. на боржника накладені
штрафи в сумі 680,00 грн. та 1 360,00 грн.

Крім того, так як рішення суду не було
виконано, державним виконавцем
підготовлено подання (повідомлення), що
направлене до Печерського РУ ГУ МВС
України в м. Києві для вирішення
питання щодо притягнення до
кримінальної відповідальності винних
посадових осіб Державної судової
адміністрації України за невиконання
рішення суду.

14.03.2014 р. державним виконавцем винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження ВП № 16857352.

3. На виконанні у Відділі примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України перебувало виконавче
провадження ВП № 16297402 з примусового
виконання виконавчого листа
Хмельницького міськрайонного суду від
30.07.2009 р. по справі № 2а-1157 про
зобов'язання Державної судової
адміністрації України нарахувати та
виплатити ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5,
ОСОБА_8 суми недоотриманої заробітної
плати за червень - грудень 2005 р. та
компенсацію втрати частини доходів у
зв'язку з порушенням строків,
розраховану відповідно до Порядку
проведення компенсації громадянам
втрати частини грошових доходів у
зв'язку з порушенням термінів їх
виплати, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України № 159 від
21.02.2001 р.

За даним виконавчим документом боржник
- Державна судова адміністрація
України, стягувач - ОСОБА_8.

Постановою від 25.01.2009 р. відкрито
виконавче провадження з виконання
вказаного виконавчого документу, а
також встановлено ДСА України
семиденний строк для добровільного
виконання.

В ході виконання вказаного виконавчого
документу державний виконавець
відділу звернувся до суду, що видав
виконавчий лист із заявою про зміну
способу та порядку виконання рішення
суду.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного
суду від 03.09.2013 р. по справі № 686/8125/13-а,
заяву старшого державного виконавця
відділу про зміну способу та порядку
виконання рішення суду залишено без
задоволення.

Вимогами державного виконавця від
02.03.2010 р. С-34647-25, від 21.05.2010 р. С-34-647-25
(повторно), від 19.07.2012 р. № 1422/6 (повторно)
(строк виконання до 04.03.2014), від 28.01.2014 р.
№ 54/6 (строк виконання до 26.02.2014), від
26.02.2014 р. № 54/6 (строк виконання до 07.03.2014)
зобов'язано Державну судову
адміністрацію України виконати
рішення суду, про що повідомити відділ
з наданням підтверджуючих документів.

У зв'язку із невиконанням рішення суду
боржником постановами від 12.02.2014 р. та
від 11.03.2014 р. на боржника накладені
штрафи в сумі 680,00 грн. та 1 360,00 грн.

Оскільки рішення суду не було виконано,
державним виконавцем підготовлено
подання (повідомлення), що направлене
до Печерського РУ ГУ МВС України в м.
Києві для вирішення питання щодо
притягнення до кримінальної
відповідальності винних посадових
осіб Державної судової адміністрації
України за невиконання рішення суду.

14.03.2014 р. державним виконавцем винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження ВП № 16297402.

4. На виконанні у Відділі примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України перебувало виконавче
провадження ВП № 16857483 з примусового
виконання виконавчого листа
Хмельницького міськрайонного суду від
30.07.2009 р. по справі № 2а-1157 про
зобов'язання Державної судової
адміністрації України нарахувати та
виплатити, зокрема, ОСОБА_7 суми
недоотриманої заробітної плати за
червень - грудень 2005 р. та компенсацію
втрати частини доходів у зв'язку з
порушенням строків, розраховану,
відповідно до Порядку проведення
компенсації громадянам втрати частини
грошових доходів у зв'язку з порушенням
термінів їх виплати, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 159 від 21.02.2001 р.

За даним виконавчим документом боржник
- Державна судова адміністрація
України, стягувач - ОСОБА_7.

Постановою від 25.01.2009 р. відкрито
виконавче провадження з виконання
вказаного виконавчого документу, а
також встановлено ДСА України
семиденний строк для добровільного
виконання.

В ході виконання вказаного виконавчого
документу державний виконавець
відділу звернувся до суду, що видав
виконавчий лист із заявою про зміну
способу та порядку виконання рішення
суду.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного
суду від 03.09.2013 р. по справі № 686/13705/13-а,
заяву старшого державного виконавця
відділу про зміну способу та порядку
виконання рішення суду залишено без
задоволення.

Вимогами державного виконавця від
19.07.2012 р. № 1120/6 (строк виконання до
26.07.2012), від 30.01.2014 р. № 51/6 (строк
виконання до 07.02.2014), від 26.02.2014 р. № 51/6
(повторно) (строк виконання до 04.03.2014)
зобов'язано Державну судову
адміністрацію України виконати
рішення суду, про що повідомити відділ
з наданням підтверджуючих документів.

У зв'язку із невиконанням рішення суду
боржником постановами від 12.02.2014 р. та
від 11.03.2014 р. на боржника накладені
штрафи в сумі 680,00 грн. та 1 360,00 грн.

Оскільки рішення суду не було виконано,
державним виконавцем підготовлено
подання (повідомлення), що направлене
до Печерського РУ ГУ МВС України в м.
Києві для вирішення питання щодо
притягнення до кримінальної
відповідальності винних посадових
осіб Державної судової адміністрації
України за невиконання рішення суду.

14.03.2014 р. державним виконавцем винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження ВП № 16857483.

5. На виконанні у Відділі примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України перебувало виконавче
провадження ВП № 15642073 з примусового
виконання виконавчого листа
Хмельницького міськрайонного суду від
30.07.2009 р. по справі № 2а-1157 про
зобов'язання Державної судової
адміністрації України нарахувати та
виплатити, зокрема, ОСОБА_6 суми
недоотриманої заробітної плати за
червень - грудень 2005 р. та компенсацію
втрати частини доходів у зв'язку з
порушенням строків, розраховану
відповідно до Порядку проведення
компенсації громадянам втрати частини
грошових доходів у зв'язку з порушенням
термінів їх виплати, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 159 від 21.02.2001 р.

За даним виконавчим документом боржник
- Державна судова адміністрація
України, стягувач - ОСОБА_6.

Постановою від 28.10.2009 р. відкрито
виконавче провадження з виконання
вказаного виконавчого документу.

В ході виконання вказаного виконавчого
документу державний виконавець
відділу звернувся до суду, що видав
виконавчий лист із заявою про зміну
способу та порядку виконання рішення
суду.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного
суду від 03.09.2013 р. по справі № 686/8120/13-а,
заяву старшого державного виконавця
відділу про зміну способу та порядку
виконання рішення суду залишено без
задоволення.

Вимогами державного виконавця від
12.03.2012 р. № 1415/6 (строк виконання до
17.03.2012) та від 30.01.2014 р. № 52/6 (строк
виконання до 07.02.2014) зобов'язано
Державну судову адміністрацію України
виконати рішення суду, про що
повідомити відділ з наданням
підтверджуючих документів.

У зв'язку із невиконанням рішення суду
боржником постановами від 12.02.2014 р. та
від 11.03.2014 р. на боржника накладені
штрафи в сумі 680,00 грн. та 1 360,00 грн.

Оскільки рішення суду не було виконано,
державним виконавцем підготовлено
подання (повідомлення), що направлене
до Печерського РУ ГУ МВС України в м.
Києві для вирішення питання щодо
притягнення до кримінальної
відповідальності винних посадових
осіб Державної судової адміністрації
України за невиконання рішення суду.

14.03.2014 р. державним виконавцем винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження ВП № 15642073.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 606-XIV
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Статтею 1 названого Закону визначено,
що виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до частини 2 статті 25 Закону
№ 606-XIV державний виконавець протягом
трьох робочих днів з дня надходження до
нього виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

28.10.2009 р. державним виконавцем відділу
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження ВП № 15642073,
25.01.2010 р. ВП № 16857352, 09.12.2009 р. ВП №16297402,
25.01.2010 р. ВП № 16857483, 10.06.2010 р. ВП № 19841752,
якими встановлено боржнику
добровільно виконати вимоги
виконавчого документа в семиденний
термін з дня отримання постанови про
відкриття виконавчого провадження.

Натомість, як вбачається з матеріалів
справи, позивачем не було добровільно у
встановлений законом строк виконано
вимоги виконавчого документу.

Відповідно до статті 8 Закону N 606-XIV
сторонами у виконавчому провадженні є
стягувач і боржник.

Частиною 5 ст. 12 Закону N 606-XIV вказано, що
сторони зобов'язані протягом трьох
робочих днів письмово повідомити
державного виконавця про повне чи
часткове самостійне виконання рішення
боржником, а також письмово
повідомляти державного виконавця про
виникнення обставин, що зумовлюють
обов'язкове зупинення виконавчого
провадження, про встановлення
відстрочки або розстрочки виконання,
зміну способу і порядку виконання
рішення, зміну місця проживання чи
перебування (у тому числі про зміну їх
реєстрації) або місцезнаходження, а
боржник - фізична особа - про зміну
місця роботи.

Частиною 1 ст. 27 Закону N 606-XIV зазначено,
що у разі ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
Закону для самостійного виконання
рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Наведені правові норми зобов'язують
боржника добровільно виконати рішення
у строк, встановленим державним
виконавцем та повідомити про таке
виконання у цей же термін.

Оскільки інформація боржника щодо
виконання вказаного вище виконавчого
документу до відділу не надходила на
адресу боржника направлено вимоги
державного виконавця, якими
зобов'язано Державну судову
адміністрацію України виконати дане
рішення суду, та надати до відділу
підтверджуючі документи щодо його
повного, фактичного виконання та
попереджено боржника про
відповідальність за його невиконання.

Отже, з урахуванням вищенаведеного
матеріалами справи спростовуються
доводи позивача відносно того, що
державний виконавець не здійснив
жодних виконавчих дій щодо примусового
виконання судового рішення.

Так, в обґрунтування своєї правової
позиції, позивач посилається на ухвалу
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 09.12.2013 р., якою встановлено
інший спосіб виконання судового
рішення у справі №2/161, а саме:
зобов'язано Державну казначейську
службу України в порядку передбаченому
Постановою Кабінету Міністрів України
від 03.08.2011 № 845 «Про затвердження
Порядку виконання рішень про стягнення
коштів державного та місцевих бюджетів
або боржників» стягнути на користь
ОСОБА_4 заборгованість з грошового
забезпечення за червень-грудень 2005
року в розмірі 31 31,15 грн. та
заборгованість з щомісячного
грошового забезпечення за
червень-грудень 2005 року в розмірі 40 864,8
грн. та на користь ОСОБА_3
заборгованість з грошового
забезпечення за червень-грудень 2005
року в розмірі 32 401,2 грн.

З огляду на викладене вище, позивач
стверджує, що боржником у справі № 2/161 є
Державна казначейська служба України,
а тому витрати повинні стягуватися з
останньої.

Проте, суд не погоджується з
вищевказаними твердженнями позивача,
оскільки з ухвали Окружного
адміністративного суду м. Києва від
09.12.2013 р. вбачається, що Державну
казначейську службу України
зобов'язано вчинити стягнення на
користь стягувача, натомість вказаною
ухвалою боржник не був змінений, тобто
боржником у є Державна судова
адміністрація України.

Слід зазначити, що у виконавчих
провадженнях ВП № 16857352, № 16297402, № 16857483,
№ 15642073 боржником також є Державна
судова адміністрація України.

Перевіряючи правомірність винесення
постанов про стягнення з боржника
витрат на проведення виконавчих дій у
виконавчих провадженнях ВП № 16857352, №
16297402, № 16857483, № 15642073, ВП № 19841752, суд
вважає за необхідне звернути увагу на
наступне.

Відповідно до положень статті 41 Закону
№ 606-XIV витрати органів державної
виконавчої служби, пов'язані з
організацією та проведенням
виконавчих дій щодо забезпечення
примусового виконання рішень, є
витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження
здійснюються за рахунок коштів
Державного бюджету України та коштів
виконавчого провадження, які
використовуються у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Кошти виконавчого провадження
складаються з:

- авансового внеску стягувача на
організацію та проведення виконавчих
дій;

- стягнутих з боржника витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій;

- інших надходжень, що не суперечать
законодавству.

Аналіз вищенаведених норм закону
свідчить про те, що до коштів на
проведення виконавчих дій також
включаються витрати, пов'язані з
примусовим виконанням виконавчих
документів.

До витрат, пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, належать
кошти, за рахунок яких здійснено
оплату:

1) перевезення, зберігання і реалізації
майна боржника;

2) послуг експертів, суб'єктів оціночної
діяльності - суб'єктів господарювання
та інших осіб, залучених у
встановленому законом порядку до
провадження виконавчих дій;

3) поштового переказу стягувачу
стягнених аліментних сум;

4) проведення розшуку боржника, його
майна або розшуку дитини;

5) розміщення оголошення в засобах
масової інформації;

6) виготовлення та пересилання
документів виконавчого провадження,
ведення Єдиного державного реєстру
виконавчих проваджень;

7) інших витрат, необхідних для
забезпечення належної організації
виконання рішень органами державної
виконавчої служби.

Відповідно до частини 5 названої статті
про стягнення з боржника витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, державний
виконавець виносить постанову, яка
затверджується начальником
відповідного відділу державної
виконавчої служби. Зазначена постанова
надсилається сторонам не пізніше
наступного робочого дня після її
винесення і може бути оскаржена ними до
суду у десятиденний строк.

Окремі питання організації виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), що відповідно до
Закону України від 21.04.1999р. № 606-XIV
підлягають примусовому виконанню
врегульовані положеннями Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої наказ
Міністерства юстиції України від 02
квітня 2012 року N 512/5, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 02 квітня
2012 року за N 489/20802.

Так, відповідно до абзацу 3 підпункту
3.13.1 пункту 3.13. названої Інструкції про
розмір витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, державний виконавець
відповідно до розрахунку витрат,
наданого фінансовою службою
відповідного головного управління
юстиції, складає акт про витрати,
пов'язані з організацією та
проведенням виконавчих дій (додаток 1),
у якому зазначаються перелік та суми
витрат, пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій.

Так, витрати на проведення виконавчих
дій підтверджуються актами державного
виконавця про витрати на проведення
виконавчих дій, а саме: від 14.03.2014 р. ВП №
16857483 на суму 81, 95 грн., від 14.03.2014 р. ВП
№16857352 на суму 81,77 грн., від 27.03.2014 р. ВП №
16297402 на суму 69,36 грн., від 14.03.2014 р. ВП №
2678182 на суму 86,62 грн., від 14.03.2014 р. ВП №
16297402 на суму 88,60 грн.

Отже, вищенаведеними актами
відповідачем підтверджено дотримання
вимоги ч. 4 ст. 41 Закону № 606-XIV та
підтверджено обґрунтованість
визначення витрат на проведення
виконавчих дій саме у розмірі,
визначеному постановою від 27.03.2014 р. ВП
№ 19841752, від 14.03.2014 р. ВП №1685735, від 14.03.2014
р. ВП № 16297402, від 14.03.2014 р. ВП № 16857483, від
14.03.2014 р. ВП № 15642073, що, на думку суду,
свідчить про правомірність дій під час
винесення зазначених постанов та
відсутність підстав для їх скасування.

За таких обставин, а також, враховуючи
приписи частини 1 статті 6 Закону № 606-XIV,
якою закріплено, що державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб, суд приходить до
висновку, що дії Державної виконавчої
служби України щодо стягнення
постановами старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Держаної виконавчої
служби України Кушнір Л.В. у виконавчих
провадженнях № 19841752, № 16857352, № 16857352, №
16297402, №16857483, № 15642073 з Державної судової
адміністрації України витрат на
проведення виконавчих дій є
правомірними, а, отже, у суду відсутні
правові підстави для визнання постанов
старшого державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Кушнір Л.В., винесені у виконавчих
провадженнях № 19841752, № 16857352, № 16857352, №
16297402, №16857483, № 15642073 про стягнення з
Державної судової адміністрації
витрат на проведення виконавчих дій
протиправними та їх скасування.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого: 1) суд вирішує
справи відповідно до Конституції та
законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України; 2) суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно частини першої статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Доказів, які б спростували дії
відповідача, позивачем суду не надано.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, враховуючи всі наведені
обставини, Окружний адміністративний
суд міста Києва вважає позовні вимоги
необґрунтованими, а позов таким, що не
підлягає задоволенню.

Керуючись положеннями статей 69-71, 94,
160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У позові Державної судової
адміністрації України відмовити.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня її отримання особою, яка
оскаржує постанову, за правилами,
встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
І.О. Іщук

Судді
В.І. Келеберда

В.П. Шулежко