Справа № 14/7
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2014 року
м. Київ К/9991/33434/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого
Степашка О.І.

суддів:
Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Кіровоградської об'єднаної державної
податкової інспекції Кіровоградської
області Державної податкової служби

на постанову Господарського суду
Кiровоградської областi від 28.07.2009

та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 31.08.2011

у справі №14/7

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2

до Державної податкової
інспекції у м. Кіровограді

про скасування податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі
по тексту - позивач, ФОП ОСОБА_2)
звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Кіровограді (далі по тексту -
відповідач, ДПІ у м. Кіровограді) про
скасування податкового
повідомлення-рішення від 08.10.2007
№0.

Постановою Господарського суду
Кiровоградської областi від 28.07.2009, яка
залишена без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 31.08.2011,
позовні вимоги задоволено частково.
Визнано нечинним податкове
повідомлення-рішення від 08.10.2007
№/0 в частині нарахування податку
на додану вартість (далі по тексту - ПДВ)
в сумі 13177,77 грн. та штрафних
(фінансових) санкцій в розмірі 6588,89 грн.
Стягнуто з Державного бюджету України
на користь ФОП ОСОБА_2 судові витрати по
справі в розмірі 1,70 грн. державного
мита. У задоволенні позову в іншій
частині відмовлено.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій і прийняти нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог у повному обсязі,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем проведено
планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_2 з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.07.2004 по
30.06.2007, за результатами якої складено
акт від 06.09.2007 акт №7806933.

На підставі висновків акту перевірки,
податковим органом прийнято податкове
повідомлення-рішення від 08.10.2007
№000312710/0, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання з ПДВ на
загальну суму 24307,25 грн., в тому числі за
основним платежем - 16204,83 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями - 8102,42
грн.).

Підставою для визначення суми
податкового зобов'язання з ПДВ
слугував висновок податкового органу
про порушення позивачем пп. 7.3.1 п. 7.3, пп.
7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», в
результаті заниження податкового
зобов'язання з ПДВ на суму 27552,00 грн., в
тому числі ПДВ - 4592,00 грн.; внаслідок
завищення позивачем податкового
кредиту по деклараціям з ПДВ на
загальну суму 87165,08 грн., в тому числі
ПДВ - 14527,52 грн.; внаслідок заниження сум
ПДВ, що підлягали сплаті до бюджету в
перевіряємому періоді на загальну суму
16204,84 грн.

При цьому податковий орган виходив з
того, що податкові зобов'язання по ПДВ
позивачем декларувались по факту
надходження коштів в касу ФОП ОСОБА_2,
від суб'єктів господарювання згідно
виданих розрахункових квитанцій за
надання торгівельних місць в оренду на
критому ринку автозапчастин
«Авто-Ленд». Також, позивачем не були
надані для перевірки податкові
накладні на придбання товарів (робіт,
послуг) за липень-грудень 2004 року. Крім
того, для перевірки позивачем було
надано податкову накладну №11 від 21.01.2005
виписану ВАТ «Таксомоторний парк» на
загальну суму 1989,67 грн., в т.ч. ПДВ 331,61
грн., яку не було включено до складу
податкового кредиту декларації з ПДВ
за січень 2005 року.

Задовольняючи позовні вимоги частково,
суди попередніх інстанцій виходили з
наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що на
банківський рахунок позивача надійшли
кошти в сумі 7400,00 грн., в тому числі ПДВ -
1233,33 грн. з призначенням платежу
«перерахування грошових коштів згідно
договору купівлі-продажу ЦБ №т19604-ОБ001
від 16.08.2004». Згідно даного договору, що
укладений між ВАТ КБ «Надра», як
покупцем та ПП ОСОБА_2, як продавцем,
позивач продав, а банк купив цінні
папери, а саме облігації внутрішньої
державної позики UA3R00016206 в кількості 10
штук загальною номінальною вартістю
10000,00 грн. за договірною ціною в розмірі
7400,00 грн.

З огляду на те, що належних доказів не
надання перевіряючому під час
перевірки договору купівлі-продажу
відповідач суду не надав, суди
попередніх інстанцій дійшли вірного
висновку щодо безпідставності
висновків податкового органу про
порушення позивачем пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» щодо заниження податкового
зобов'язання на 1233,33 грн.

Згідно з п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про
податок на додану вартість» податковий
кредит - це сума, на яку платник податку
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом.

В силу вимог пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (у редакції, що діяла на
момент виникнення спірних
правовідносин) податковий кредит
звітного періоду складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п. 6.1 ст. 6 та ст. 81 цього
Закону, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Закон «Про податок на додану вартість»
визначає лише два випадки, за яких
неможливе включення витрат по сплаті
податку на додану вартість до
податкового кредиту звітного періоду.
Так, відповідно до пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7
вказаного Закону, якщо платник податку
придбаває (виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то сума податку, сплаченого у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту. А згідно
пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 цього Закону, не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі
коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
підпунктом документами.

Таким чином, податковий кредит для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість має бути
сформований за наслідками реального
здійснення господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника, та підтверджений
первинними бухгалтерськими
документами, складенням яких
опосередковується даний вид
господарської операції.

Таким чином, податковий кредит для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість має бути
сформований за наслідками реального
здійснення господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника, та підтверджений
первинними бухгалтерськими
документами, складенням яких
опосередковується даний вид
господарської операції.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем надано належним чином
посвідчені копії податкових накладних
на придбання товарів за період з липня -
грудень 2004 року, книги обліку придбання
товарів (робіт, послуг), зареєстрована в
ДПІ у м. Кіровограді, товарних
накладних та докази оплати за товар,
які свідчать про здійснення позивачем
господарських операцій по придбанню
товару.

Крім того, згідно висновків
Кіровоградського відділення Одеського
науково-дослідного інституту судових
експертиз №1202 від 08.05.2009 підписи на
описах №1 від 21.08.2007, №2, №3 від 22.08.2007
документів, що надавалися на перевірку
виконані не ОСОБА_2, а іншою особою.

Наведені документи було об'єктивно
розцінено судами як належне
документальне підтвердження реального
характеру спірних операцій з поставки.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суди дійшли обґрунтованого
висновку щодо наявності підстав для
часткового задоволення позовних вимог
та правомірно визнано нечинним
податкове повідомлення-рішення від
08.10.2007 №/0 в частині нарахування
податку на додану вартість в сумі 13177,77
грн. та штрафних (фінансових) санкцій в
розмірі 6588,89 грн.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що судами попередніх
інстанцій належним чином з'ясовані
обставини справи та надано їм
відповідну правову оцінку. Порушень
норм матеріального та процесуального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішень судів попередніх
інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 220-1, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Кіровоградської області
Державної податкової служби відхилити.

Постанову Господарського суду
Кiровоградської областi від 28.07.2009 та
ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 31.08.2011 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович (підпис)М.О.
Федоров