Справа № 872/2303/13
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

872/2303/13

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

12 лютого 2014 року

справа № 0870/9572/12

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чабаненко С.В.

суддів: Іванова С.М. Шлай А.В.

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 11 грудня 2012 р. у справі № 0870/9572/12 за позовом Публічного акціонерного товариства "Запорізький абразивний комбінат" до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжя Державної податкової служби про скасування податкового повідомлення - рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю та протиправністю висновків податкового органу про відсутність у позивача права на формування податкового кредиту через збитковість окремої операції за умовами загальної прибутковості господарської діяльності Товариства.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 11 грудня 2012 р. у справі № 0870/9572/12 адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Запорізький абразивний комбінат" до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжя Державної податкової служби про скасування податкового повідомлення - рішення - задоволено.

Постанову суду мотивовано тим, що приписи Податкового кодексу України не ставлять в залежність право платника податків на формування податкового кредиту підприємства від наявності чи відсутності прибутку по окремим господарським операціям, оскільки вказане не може свідчити про відсутність можливості отримання доходу з усієї господарської діяльності. Отже, збитковість господарської операції не може бути підставою для визначення такої діяльності, як негосподарської, оскільки при здійсненні господарських операцій існує звичайний комерційний ризик не отримати дохід від конкретної операції.

Не погодившись з постановою суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 11 грудня 2012 р., як таку що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не врахував того, що податковий кредит сформований позивачем шляхом віднесення до нього сум ПДВ сплачених за товар, який в подальшому не використовувався в господарській діяльності позивача, що суперечить нормам податкового законодавства.

На підставі заяви відповідача, відповідно до ст. 55 КАС України, колегією суддів допущено процесуальне правонаступництво відповідача у зв’язку з реорганізацією шляхом приєднання та до участі у справі залучено правонаступника відповідача – Спеціалізовану державну податкову інспекцію з обслуговування великих платників у м.Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів.

Під час апеляційного перегляду справи сторони надали необхідні пояснення щодо обставин по справі та підтримали позиції, викладені в апеляційній скарзі та запереченнях до неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, фахівцями СДПІ у період з 23.08.2012 року по 06.09.2012 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування ПАТ «Запоріжабразив» від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за червень 2012 року та бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за червень 2012 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з ПДВ, що декларувалась у травні 2012 року.

За результатами перевірки складено Акт № 353/25-2/00222226 від 11.09.2012 року, в якому зафіксовано виявлені перевіркою порушення вимог податкового законодавства, зокрема: встановлено порушення позивачем п. 193.1 ст. 193; п. 198.3 ст. 198; п. 200.1, 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України вніс ладок чого ПАТ «Запоріжабразив» завищено податковий кредит та від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання і сумою податкового кредиту за червень 2012 року на суму ПДВ 5 476 грн.

Висновок податкового органу ґрунтується на тому, що реалізація продукції за ціною нижче собівартості її виробництва не узгоджується з поняттям «господарської діяльності», метою якої є одержання прибутку, що виключає можливість віднесення сум ПДВ, сплачених у вартості матеріалів та сировини, які використовувались у виготовлені кінцевої продукції (реалізованої за ціною нижче собівартості), до складу податкового кредиту.

Не погодившись з рішенням податкового органу позивач звернувся до суду за захистом порушеного права.

Спірним є питання щодо висновків відповідача про неправомірність віднесення позивачем до складу податкового кредиту і заявленого до відшкодування ПДВ по операціях з придбання матеріальних запасів, які використано не у господарській діяльності з огляду на те, що підприємством у червні 2012 року відвантажено основним покупцям, з якими укладено договори щодо купівлі продажу продукції, готову продукцію власного виробництва за цінами, нижчими, ніж виробнича собівартість виготовленої продукції.

Дослідивши обставини справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відповідності дій позивача приписам податкового законодавства.

Відповідно до матеріалів справи та пояснень представників сторін, в червні 2012 року ПАТ «Запоріжаброзив» реалізовано готову продукцію на суму 205 050,69 грн., собівартість якої дорівнює 233 403,10 грн., в результаті чого товариством отримано збиток від реалізації у сумі 28 352,40 грн. На підставі чого податковим органом зроблено висновок про те, що позивачем завищено суму дозволеного податкового кредиту за червень 2012 року на загальну суму 5 476 грн., по операціям придбання з податку на додану вартість матеріальних запасів, які використано не у господарській діяльності.

Представника позивача причини збитковості обґрунтовує тим, що внаслідок тяжкої економічної ситуації в країні та в умовах жорсткої конкуренції, Товариство за для утримання ринку випускає широкий асортимент продукції (до 300 видів), і допускаючи збитковість виготовлення окремих видів продукції, свідомо їх допускає, оскільки широкий асортимент продукції дозволяє просувати товар на ринку, придбавати нових та зберігати постійних покупців, які забезпечують отримання прибутку в цілому по виробництву.

Відповідно до п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України встановлюється, що податковий кредит визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін.

Згідно з п.198.4. якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

З наведених норм Податкового кодексу України вбачається, що умовами для віднесення платником податку сплачених (нарахованих) сум податків до податкового кредиту є: 1) договірна вартість товару, не повинна перевищувати рівня звичайних цін, 2) товари (послуги), які придбаваються або виготовляються, в подальшому повинні використовуватись в оподаткованих операціях та у межах господарської діяльності.

Відповідно до п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг.

Згідно пп. 14.1.71 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

Відповідно до ст. 39 Податкового кодексу України звичайна ціна на товари (роботи, послуги) збігається з договірною ціною, якщо інше не встановлено цим Кодексом і не доведено зворотне, в тому числі в результаті неможливості визначення звичайної ціни із застосуванням положень пунктів 39.3-39.4 цієї статті.

Положеннями п.39.14 ст. 39 Податкового кодексу України, визначено, що обов'язок доведення того, що ціна договору (правочину) не відповідає рівню звичайної ціни, покладається на орган державної податкової служби у порядку, встановленому законом.

Проте, податковим органом не виявлено в ході перевірки, що договірна вартість товару, придбаного позивачем, перевищує рівень звичайних цін.

За приписами п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит формується на підставі податкових накладних.

Наявність належним чином оформлених податкових накладних, які свідчать про придбання Товариством товару, відповідачем не заперечується.

Наведене свідчить про правомірність формування позивачем податкового кредиту.

Відповідач дійшов висновку, що витрати, які перевищують доходи (збитки) товариством від відвантаженої готової продукції власного виробництва за цінами нижчими, ніж виробнича собівартість виготовленої продукції, за договорами щодо купівлі-продажу сировини, не можуть бути враховані у податковому обліку позивача, оскільки операція не відповідає основному принципу господарської діяльності, тобто не призводить до отримання прибутку.

При цьому, фактично ставлячи формування податкового кредиту у залежність від отримання прибутку підприємства, відповідач не вказав норми чинного податкового законодавства, яка б визначала таку залежність.

Під господарською діяльністю, згідно пп. 14.1.36 ст. 14 Податкового кодексу України, розуміється - діяльність особи, що пов’язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Як зазначено у ст. 1 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”, господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З огляду на зазначене суд вважає, що приписи Податкового кодексу України не ставлять в залежність право платника податків на формування податкового кредиту підприємства від наявності чи відсутності прибутку по окремим господарським операціям, оскільки вказане не може свідчити про відсутність можливості отримання доходу з усієї господарської діяльності. Отже, збитковість господарської операції не може бути підставою для визначення такої діяльності, як негосподарської, оскільки при здійсненні господарських операцій існує звичайний комерційний ризик не отримати дохід від конкретної операції.

З урахуванням приведеного, колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному дослідженні в судовому засідання усіх обставин справи в їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 11 грудня 2012 р. у справі № 0870/9572/12 - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 11 грудня 2012 р. у справі № 0870/9572/12 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий: С.В. Чабаненко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: А.В. Шлай