Справа № 2а/1270/4379/12
Суддя: Чумаченко Т.А.
Дата ухвалення: 2014-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/55070/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:
Чумаченко Т.А., Мороза В.Ф.,
Сороки М.О., при секретарі:Головко О.В.,
за участю: представника позивача Патон
О.О., розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Алчевський
коксохімічний завод» на постанову
Луганського окружного
адміністративного суду від 03 липня 2012
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 16 серпня 2012
року у справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Алчевський
коксохімічний завод» до Луганської
митниці, начальника митного посту
«Алчевськ» Луганської митниці
Савостіна М.М. про визнання
протиправним рішення, скасування
картки відмови в прийнятті митної
декларації, визнання протиправними
дій, -в с т а н о в и л а:Публічне
акціонерне товариство «Алчевський
коксохімічний завод» звернулось до
суду з позовом до Луганської митниці,
начальника митного посту «Алчевськ»
Луганської митниці Савостіна М.М. про
визнання протиправним рішення,
скасування картки відмови в прийнятті
митної декларації, визнання
протиправними дій.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 03 липня 2012
року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 16 серпня 2012
року постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 03 липня 2012
року залишено без змін.

Не погоджуючись з постановленими у
справі рішеннями судів першої та
апеляційної інстанцій, публічне
акціонерне товариство «Алчевський
коксохімічний завод» звернулось до
Вищого адміністративного суду України
з касаційною скаргою, в якій
посилається на неправильне
застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення судів першої та
апеляційної інстанцій скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити.

Заслухавши доповідь судді щодо
обставин, необхідних для ухвалення
рішення судом касаційної інстанції,
перевіривши доводи касаційної скарги,
правильність правової оцінки обставин
у справі та застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню за таких підстав.

Судами встановлено, що 30 червня 2011 року
між позивачем та фірмою «MIR Trade AG»
(Швейцарія) укладено
зовнішньоекономічний контракт
№86-МТ/2011, відповідно до якого позивачем
на митну територію України в січні 2012
року на умовах DAF UA станція Тополі
(ІНКОТЕРМС 2000) було ввезено товар -
вугілля марки КС, та надано для його
митного оформлення періодичну митну
декларацію №702020001/2012/000237.

15 лютого 2012 року позивачем за додатком
від 20 грудня 2011 року №8 до
вищезазначеного контракту ввезено
товар «вугільний концентрат марки «КС»
обсягом 9473, 65 тонн на умовах поставки DAF
- ст. Комунарськ.

Для митного оформлення позивачем
надана вантажна митна декларація
№702020001/2012/001066 разом із пакетом
документів: комерційними інвойсами

від 18 січня 2012 року №063/12, від 19 січня 2012
року №066/12, від 23 січня 2012 року №086/12; від
23 січня 2012 року № 087/12; платіжними
дорученнями та виписками з особового
рахунку підприємства від 08 лютого 2012
року №58 на суму 181662, 30 доларів США,

від 09 лютого 2012 року №60 на суму 250000
доларів США; копією експортної
вантажної митної декларації від 30
грудня 2011 року №10608070/301211/0004372 (ціна на
умовах DAF - Соловей становить 178 доларів
США/тонна); висновком
Укрпромзовнішекспертизи

від 01 лютого 2012 року №384 (із рівнем цін
на концентрат вугільний 180,0-265,0 доларів
США/тонна); митна вартість ввезенного
товару визначена за ціною угоди - 181
долар США/тонна.

Під час перевірки поданої позивачем
вантажної митної декларації та доданих
до неї документів відповідач дійшов
висновку, що платіжні документи надані
не в повному обсязі та витребував
додаткові документи: договір на
закупівлю товару з третіми особами та
витяги даних з журналів «Металл.
Эксперт. Уголь» та «Информация по рынку
коксующегося угля» із зазначенням
рівня цін на вугілля в період поставки
(січень 2012 року).

24 лютого 2012 року позивачем надано
додаткові документи: витяги із
журналів «Новости рынков угля» від 16
січня 2012 року №3(131), від 06 лютого 2012 року
№6(134),

від 23 січня 2012 року №4(132); витяг із
видання «Росинформуголь» щодо якісних
показників вугілля. При цьому на
звороті вантажної митної декларації
позивачем зазначено про неможливість
надання договору закупівлі з третіми
особами.

Луганською митницею при перевірці
додатково наданих документів
зазначено, що позивачем не виконано
умови оплати за товар (загальний обсяг
товару, який надійшов згідно з
додатками становить 19959, 40 тонн,
позивачем сплачено 431662, 30 доларів США
замість 3612651, 40 доларів США), а також
згідно з витягом із журналу «Металл.
Эксперт. Новости рынков угля»

від 06 лютого 2012 року №6 ціна вугільного
концентрату марки «КС» у січні 2012 року
становить 160-205 доларів США/тонна.

27 лютого 2012 року відповідачем винесена
картка відмови у прийнятті митної
декларації, митному оформленні чи
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України
№702020001/2/00033 та прийнято рішення
№702020001/2012/000190/1 про визначення митної
вартості за шостим (резервним) методом,
яким митна вартість встановлена 205
доларів США/тонна.

Не погоджуючись із винесеними
відповідачем карткою відмови в
прийнятті митної декларації та
рішенням про визначення митної
вартості товару за шостим (резервним)
методом, позивач звернувся до суду з
позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що дії відповідача при винесенні
оскаржуваного рішення про визначення
митної вартості є правомірними.

Такий висновок судів попередніх
інстанцій є передчасним з огляду на
таке.

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 259 Митного кодексу України (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) визначено, що
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є їх ціна, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, обчислена відповідно до
положень цього Кодексу.

Відповідно до статті 264 Митного кодексу
України заявлена декларантом митна
вартість товарів і подані ним
відомості про її визначення повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню.

У разі потреби у підтвердженні
заявленої митної вартості товарів
декларант зобов'язаний подати митному
органу необхідні для цього відомості
та забезпечити можливість їх перевірки
відповідно до порядку, що
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Статтею 265 Митного кодексу України
передбачено, що митний орган здійснює
контроль правильності визначення
митної вартості товарів згідно з
положеннями цього Кодексу. Такий
контроль може здійснюватися в
установленому порядку із
застосуванням різних форм, у тому числі
відповідно до статей 60 і 69 цього
Кодексу, після закінчення операцій
митного контролю, оформлення та
пропуску через митний кордон України
товарів і транспортних засобів.
Порядок контролю правильності
визначення митної вартості товарів
після закінчення операції митного
контролю, оформлення та пропуску через
митний кордон України товарів і
транспортних засобів та донарахування
обов'язкових платежів визначається
Кабінетом Міністрів України.

Митний орган має право упевнитися в
достовірності або точності будь-якої
заяви, документа чи декларації, поданої
для цілей визначення митної вартості.

Якщо митний орган дійшов висновку, що
визначена декларантом митна вартість
нижча, ніж прямі витрати на виробництво
цього товару, в тому числі сировини,
матеріалів та/або комплектуючих, які
входять до складу товару, митний орган
має право зобов'язати декларанта
визначити митну вартість іншим
способом, ніж він використав для її
визначення.

Відповідно до положень статті 266
Митного кодексу України визначення
митної вартості товарів, які
імпортуються в Україну, здійснюється
за такими методами: за ціною угоди щодо
товарів, які імпортуються (метод 1); за
ціною угоди щодо ідентичних товарів
(метод 2); за ціною угоди щодо подібних
(аналогічних) товарів (метод 3); на
основі віднімання вартості (метод 4); на
основі додавання вартості (метод 5);
резервного (метод 6).

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути
визначена за методом 1 згідно з
положеннями статті 267 цього Кодексу,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості
відповідно до вимог статей 268 і 269 цього
Кодексу. У ході таких консультацій
митний орган та декларант можуть
здійснити обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, відповідно до вимог статей 268 і
269 цього Кодексу за основу може братися
або ціна, за якою оцінювані ідентичні
або подібні (аналогічні) товари були
продані в Україні не пов'язаному з
продавцем покупцю відповідно до вимог
статті 271, або обчислена відповідно до
вимог статті 272 цього Кодексу вартість
товарів.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на розсуд
декларанта.

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
установлених статтею 273 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 267 Митного кодексу
України визначено, що митною вартістю
за ціною договору щодо товарів, які
імпортуються, є вартість операції,
тобто ціна, що була фактично сплачена
або підлягає сплаті за товари, якщо
вони продаються на експорт в Україну,
скоригована в разі потреби відповідно
до частини другої цієї статті. Ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або які
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів на користь продавця
та/або на користь продавця через третіх
осіб, та/або на пов'язаних з продавцем
осіб. Такі платежі можуть бути
здійснені прямо або опосередковано
шляхом переказу грошей, акредитиву,
інкасування або за допомогою інших
розрахунків (вексель, передача цінних
документів тощо). Термін «ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті»
стосується тільки ціни оцінюваних
товарів. Дивіденди або інші платежі
покупця на користь продавця, не
пов'язані з оцінюваними товарами, не є
частиною митної вартості. Додавання до
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті, згідно з цією статтею
робляться лише на основі об'єктивних
даних, що підтверджуються
документально та піддаються
обчисленню.

Умови та механізм декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України, подання
декларантом відомостей для її
підтвердження визначені положеннями
Порядку декларування митної вартості
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 1766 від 20 грудня 2006
року (чинною на момент виникнення
спірних правовідносин).

Згідно з пунктом 7 вищезазначеного
Порядку для підтвердження заявлених
відомостей про митну вартість товарів
декларант зобов'язаний подати:
зовнішньоекономічний договір
(контракт); рахунок-фактуру (інвойс);
банківські платіжні документи (якщо
рахунок сплачено), а також інші
платіжні та/або бухгалтерські
документи, що підтверджують вартість
товару та містять реквізити, необхідні
для ідентифікації ввезеного товару;
рішення митного органу про визначення
митної вартості раніше ввезених
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів, якщо воно
прийнято за одним договором
(контрактом); пакувальні листи; копію
ліцензії на ввезення (вивезення)
товарів, імпорт (експорт) яких підлягає
ліцензуванню.

Пунктом 11 Порядку декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження
передбачено, що для підтвердження
митної вартості товарів на вимогу
митного органу декларант зобов'язаний
подати додаткові документи.

Посадова особа митного органу у графі
«Для відміток митниці» декларації
митної вартості робить запис про
необхідність подання додаткових
документів, що підтверджують митну
вартість товарів, із складенням
переліку, зазначає дату і прізвище та
ставить свій підпис. Декларант
ознайомлюється з таким записом,
зазначає під ним дату, прізвище та
ставить свій підпис.

Відповідно до пункту 13 вищенаведеного
Порядку декларант зобов'язаний подати
додаткові документи, визначені у
пункті 11 цього Порядку, протягом 10
календарних днів після ознайомлення із
записом митного органу про їх подання.
У разі відмови подати додаткові
документи декларант робить
відповідний запис із зазначенням дати,
прізвища та проставляння свого підпису
на зворотному боці основного аркуша
декларації митної вартості.

Згідно з пунктом 2 Порядку здійснення
контролю за правильністю визначення
митної вартості товарів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 339 від 9 квітня 2008 року (чинного на
момент виникнення спірних
правовідносин), контроль за
правильністю визначення митної
вартості товарів під час проведення
операцій їх митного контролю і митного
оформлення здійснюється митним
органом відповідно до статті 41 Митного
кодексу України шляхом проведення
перевірки документів, поданих для
підтвердження заявленої митної
вартості товарів, і відомостей, що
необхідні для здійснення митного
контролю, згідно з Порядком
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України

від 20 грудня 2006 року № 1766 (чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин).

Таким чином, митні органи мають
виключну компетенцію в питаннях
перевірки та контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості та в разі виникнення сумніву
щодо правильності зазначеної митної
вартості товару мають повноваження
витребовувати додаткові документи, які
дають змогу об'єктивно підтвердити
заявлену декларантом митну вартість.

Разом з тим, витребування митним
органом додаткових документів має
відбуватися у випадку наявності
обґрунтованого сумніву у
достовірності поданих декларантом
відомостей.

Судами встановлено, що позивачем при
здійсненні митного оформлення
ввезеного товару були надані
передбачені законодавством документи
на підтвердження заявленої ним митної
вартості, а також надано додаткові
документи на вимогу відповідача.

При цьому, суди не надали оцінку
підставам для витребування
відповідачем документів та не
дослідили, які саме відомості ці
документи мають підтвердити або які
розбіжності у поданих для митного
оформлення товару документах усунути.

Відповідно до статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Таким чином, без повного та всебічного
з'ясування обставин у справі
постановлене судом рішення не є
обґрунтованим.

Відповідно до статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції не може
досліджувати докази, встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в судовому рішенні, та
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу.

Згідно з частиною 2 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування рішень судів
першої та апеляційної інстанції і
направлення справи на новий судовий
розгляд є порушення норм матеріального
чи процесуального права, які призвели
або могли призвести до неправильного
вирішення справи і не можуть бути
усунені судом касаційної інстанції.

Виходячи з наведеного, постановлені у
справі рішення судів першої та
апеляційної інстанції підлягають
скасуванню, а справа - поверненню на
новий розгляд суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 221, 227, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Алчевський
коксохімічний завод» задовольнити
частково.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 03 липня 2012
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 16 серпня 2012
року - скасувати.

Справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Алчевський
коксохімічний завод» до Луганської
митниці, начальника митного посту
«Алчевськ» Луганської митниці
Савостіна М.М. про визнання
протиправним рішення, скасування
картки відмови в прийнятті митної
декларації, визнання протиправними дій
- повернути на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: