Справа № 709/2643/2011 2-а/305/3/2014
Суддя: Шинкар Т.І.
Дата ухвалення: 2014-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

08 вересня 2014 року Справа №
876/7148/14Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Шинкар Т.І.,

суддів
Ільчишин Н.В.,

Пліша М.А.,

за участю секретаря судового засіданні
Прокопенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_3 на постанову Рахівського
районного суду Закарпатської області
від 24 червня 2014 року по справі №709/2643/2011
за позовом ОСОБА_3 до Лазещинської
сільської ради Рахівського району
Закарпатської області, третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача:
ОСОБА_4 про скасування рішення органу
місцевого самоврядування,-

В С Т А Н О В И В :

14.11.2011р. ОСОБА_3 звернулася з позовом в
суд до Лазещинської сільської ради
Рахівського району Закарпатської
області (далі-Рада), просить скасувати
рішення сесії Лазещинської сільської
ради Рахівського району Закарпатської
області, яким скасовано рішення Ради
№84 від 06.07.2011р. «Про надання дозволу на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність ОСОБА_3».

В порядку ст.53 КАС України у справу в
якості третьої особи залучено ОСОБА_4.

Постановою Рахівського районного суду
Закарпатської області від 24 червня 2014
року відмовлено в задоволенні
первинної позовної вимоги.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_3 оскаржила його в
апеляційному порядку. В апеляційній
скарзі апелянт просить постанову
Рахівського районного суду
Закарпатської області від 24 червня 2014
року скасувати і прийняти нову
постанову, якою задовольнити позовні
вимоги. Апеляційну скаргу обґрунтовує
тим, що постанова суду першої інстанції
прийнята з порушенням норм
матеріального права та не відповідає
фактичним обставинам справи. Вказує на
те, що рішенням Ради №84 від 06.07.2011р.
отримала дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність. Однак 12.10.2011р.
рішенням №110 Рада скасувала рішення №84
від 06.07.2011р. та рішенням №115 від 12.10.2011р.
надала дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність на ту ж саму
ділянку ОСОБА_4, що стало підставою для
звернення до суду. Судом не взято до
уваги, що рішення Ради №84 на момент
прийняття рішення Ради №110, позивачкою
виконано: виготовлено проект
землеустрою.

Представник апелянта та апелянт в
судовому засіданні підтримали вимоги
апеляційної скарги. Відповідач явку
повноважного представника в судове
засідання не забезпечив, хоча належним
чином повідомлений про місце, дату та
час розгляду справи, що у відповідності
до вимог ч.4 ст.196 КАС України не
перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши наявні в справі матеріали
та доводи апеляційної скарги в їх
сукупності, на основі наявних у справі
доказів, колегія суддів приходить до
переконання, що апеляційну скаргу слід
задовольнити з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачкою не надано доказів виконання
рішення №84 від 06.07.2011р. щодо
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення їй у власність спірної
земельної ділянки для ведення
особистого селянського господарства,
не конкретизовано змісту позовних
вимог та обставин якими вони
обґрунтовуються, а суд відповідно до
ст. 11 КАС України не може вийти за межі
позовних вимог.

Проте з такими висновками суду першої
інстанції колегія суду апеляційної
інстанції не погоджується виходячи з
наступного.

За змістом статті 13 Конституції
України земля є об'єктом права
власності Українського народу, від
імені якого права власника здійснюють
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування в межах,
визначених цією Конституцією.

В Україні згідно з вимогами статті 78
Земельного кодексу України земля може
перебувати у приватній, комунальній та
державній власності.

Як вбачається з матеріалів справи, за
наслідком розгляду заяви позивачки,
рішенням Лазещинської сільської ради
Рахівського району Закарпатської
області шостої сесії VІ скликання №84
від 06.07.2011р. надано їй дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність площею 0,0752 га.

12 жовтня 2011 року сьома сесія VІ
скликання Лазещинської сільської ради
Рахівського району Закарпатської
області відповідно до ст.18, 118, 121, ч.2
ст.149 Земельного кодексу України, ст.26
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», розглянувши
протест прокурора Рахівського району
Закарпатської області на рішення Ради
№84 від 06.07.2011р., вирішила протест
задовольнити та рішення скасувати.

Як зазначено в протесті прокурора №2336
від 30.08.2011р., що шостою сесією шостого
скликання Лазещинської сільської ради
Рахівського району Закарпатської
області 06.07.2011р. прийнято рішення №84
«Про надання дозволу на розроблення
проекту землеустрою щодо відведення у
власність земельної ділянки для
ведення особистого селянського
господарства гр. ОСОБА_3», яке не
відповідає вимогам закону, оскільки
згідно з договором на право
тимчасового користування землею (в
тому числі на умовах оренди) від 29.09.1998р.
укладеного Радою з ОСОБА_5, останньому
надано у користування земельну ділянку
площею 0,72 га на умовах дострокового
користування на 25 років для
сінокосіння. Також встановлено, що
згідно заяви ОСОБА_5, яка завірена
державним нотаріусом Рахівської
державної нотаріальної контори Кицка
М.М. 22.03.2007р. та зареєстрована в реєстрі
за №2/106, ним надано згоду на вилучення
даної земельної ділянки в користь сина
ОСОБА_7

Прокурор вважає, що оскільки земельну
ділянку вилучено та надано Радою у
користування громадянки ОСОБА_3 без
згоди землекористувача, за таких
обставин таке рішення підлягає
скасуванню.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції колегія суду виходить з
наступного.

Статтею 12 ЗК України передбачено, що
сільська рада має право розпоряджатися
землями територіальних громад, яке
вона здійснює шляхом: передачі
земельних ділянок комунальної
власності у власність громадян та
юридичних осіб відповідно до цього
Кодексу; надання земельних ділянок у
користування і вилучення їх із земель
комунальної власності відповідно до
цього Кодексу; викупу земельних
ділянок для суспільних потреб
відповідних територіальних громад сіл,
селищ, міст; організації землеустрою;
координації діяльності місцевих
органів земельних ресурсів; здійснення
контролю за використанням та охороною
земель комунальної власності,
додержанням земельного й екологічного
законодавства; обмеження, тимчасової
заборони (зупинення) використання
земель громадянами та юридичними
особами в разі порушення ними вимог
земельного законодавства; підготовки
висновків щодо вилучення (викупу) і
надання земельних ділянок відповідно
до цього Кодексу; встановлення та зміни
меж районів у містах із районним
поділом; інформування населення щодо
вилучення (викупу), надання земельних
ділянок; внесення пропозицій до
районної ради щодо встановлення і
зміни меж сіл, селищ, міст; вирішення
земельних спорів; вирішення інших
питань у галузі земельних відносин
відповідно до закону.

Частиною першою статті 116 зазначеного
Кодексу встановлено, що громадяни та
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом.

Відповідно до положень статті 118
Конституції України, які
кореспондуються з положеннями ч.10
статті 59 Закону України від 21 травня 1997
року № 280/97-ВР «Про місцеве
самоврядування в Україні», акти
органів та посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Відповідно до частини першої статті 21
Закону України «Про прокуратуру»
чинної на час виникнення спірних
правовідносин, протест на акт, що
суперечить закону, приноситься
прокурором, його заступником до органу,
який його видав, або до вищестоящого
органу. У такому ж порядку приноситься
протест на незаконні рішення чи дії
посадової особи.

Аналіз наведених норм в їх сукупності
дає підстави колегії суддів вважати, що
під час виконання функцій
прокурорського нагляду за додержанням
чинного законодавства прокурор
законодавчо наділений правом
опротестувати рішення Ради №84 від
06.07.2011р., якщо таке суперечить закону.

Відповідно до частини першої статті 92
Земельного кодексу України, право
постійного користування земельною
ділянкою ? це право володіння і
користування земельною ділянкою, яка
перебуває у державній або комунальній
власності, без встановлення строку.

Стаття 141 Земельного кодексу України
закріплює, серед інших, такі підстави
припинення права користування
земельною ділянкою, як: а) добровільна
відмова від права користування
земельною ділянкою; б) вилучення
земельної ділянки у випадках,
передбачених ЗК України.

Даючи оцінку заяві ОСОБА_5, яка завірена
державним нотаріусом Рахівської
державної нотаріальної контори Кицка
М.М. 22.03.2007р. та якою ним надано згоду на
вилучення даної земельної ділянки в
користь сина ОСОБА_7 колегія суддів
зазначає, що лише власник вправі
розпоряджатися земельною ділянкою на
власний розсуд.

Оскільки ОСОБА_5 згідно вищезгаданого
Договору оренди, укладеного з Радою був
землекористувачем, а тому його заява,
завірена нотаріусом, є документ, що
посвідчує офіційну відмову від
землекористування, проте не є
підставою набуття на підставі неї
права землекористування спірною
ділянкою його сином ОСОБА_7

Як встановлено в суді апеляційної
інстанції з пояснень позивачки та її
представника та оглянутого в судовому
засіданні проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність, який виготовлявся на
виконання рішення Ради від 06.07.2011р. №84,
такий на момент прийняття спірного
рішення Ради №110 від 12.10.2011р. був
виготовлений позивачкою, та подавався
нею для затвердження Радою, проте дане
питання не розглядалось у зв'язку з
подачею протесту прокурора.

У той же час, колегія суддів зазначає,
що задовольняючи протест прокурора та
приймаючи рішення №110 від 12.10.2011р. «Про
розгляд протесту прокурора на рішення
шостої сесії шостого скликання
Лазещинської сільської ради
Рахівського району Закарпатської
області від 06.07.2011р. №84 «Про надання
дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення у
власність земельної ділянки для
ведення особистого селянського
господарства гр. ОСОБА_3», Рада вийшла
за межі наданих їй повноважень,
скасувавши власне рішення, на підставі
якого позивачка одержало право на
передачу спірної земельної ділянки у
власність.

Аналогічну правову позицію у подібних
правовідносинах висловив Верховний
Суд України у постанові №21-412а12 від
25.12.2012р. Зокрема, колегія суддів
Верховного Суду України зазначила, що
аналіз норм статті 118 Конституції
України та статті 43 Закону України
«Про місцеві державні адміністрації»
дає підстави вважати, що голова
місцевої державної адміністрації
вийшов за межі наданих йому
повноважень, скасувавши власні
розпорядження, на підставі яких у
членів дачного товариства вже виникло
право власності на земельні ділянки.

Відповідно до частини першої статті 244-2
КАС України рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Окрім того, рішення Ради №115 від
12.10.2011р., яке прийнято в день
задоволення протесту прокурора, надано
дозвіл на розроблення такого ж проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки площею 0,0752 га у власність
третій особі ОСОБА_4

Слід зауважити, що в Рішенні від 16
квітня 2009 року № 7-рп/2009 (у справі за
конституційним поданням Харківської
міської ради щодо офіційного
тлумачення положень частини другої
статті 19, статті 144 Конституції України,
статті 25, частини чотирнадцятої статті
46, частин першої, десятої статті 59
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» (справа про
скасування актів органів місцевого
самоврядування) Конституційний Суд
України вказав, що органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, вносити до них
зміни, якщо відповідно до приписів цих
рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів, і суб'єкти цих
правовідносин заперечують проти їх
зміни чи припинення. Це є «гарантією
стабільності суспільних відносин» між
органами місцевого самоврядування і
громадянами, породжуючи у громадян
впевненість у тому, що їхнє існуюче
становище не буде погіршене прийняттям
більш пізнього рішення.

Ненормативні правові акти місцевого
самоврядування є актами одноразового
застосування, вони вичерпують свою дію
фактом їхнього виконання, а тому не
можуть бути скасовані чи змінені
органом місцевого самоврядування
після їх виконання.

Отже, рішення шостої сесії шостого
скликання Лазещинської сільської ради
Рахівського району Закарпатської
області від 06.07.2011р. №84 «Про надання
дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення у
власність земельної ділянки для
ведення особистого селянського
господарства гр. ОСОБА_3», яке скасовано
рішенням №110 від 12.10.2011р. «Про розгляд
протесту прокурора», є ненормативним
правовим актом одноразового
застосування, яке вичерпало свою дію
фактом його виконання, а тому не може
бути в подальшому скасовано Радою.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та
ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У відповідності до вимог ст.71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст.202 КАС України
підставою для скасування постанови
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Колегія суддів приходить до
переконання, що суд першої інстанції не
дотримався вимог ст.86 КАС України щодо
оцінки доказів в контексті належності
та допустимості, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Висновки суду щодо не
конкретизованості змісту позовних
вимог та обставин якими вони
обґрунтовуються, та не можливості суду
відповідно до ст. 11 КАС України вийти
за межі позовних вимог, не відповідають
завданню адміністративного
судочинства, визначеного ст.2 КАС
України, принципу змагальності сторін,
диспозитивності та офіційного
з'ясування всіх обставин у справі, та
основоположному принципу
адміністративного судочинства -
верховенству права, керуючись яким,
суд має розглядати право не як закон чи
систему нормативних актів, а як
втілення справедливості та має
спрямовувати своє провадження на
досягнення справедливості, що і є
правосуддям.

У відповідності до вимог ст.94 КАС
України слід стягнути з Державного
бюджету України на користь ОСОБА_3 3,40
грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 94, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити,
а постанову Рахівського районного суду
Закарпатської області від 24 червня 2014р.
по справі №709/2643/2011 - скасувати та
прийняти нову, якою задовольнити
позовні вимоги.

Визнати протиправним та скасувати
рішення сьомої сесії шостого скликання
Лазещинської сільської ради
Рахівського району Закарпатської
області №110 від 12.10.2011р. «Про розгляд
протесту прокурора на рішення шостої
сесії шостого скликання Лазещинської
сільської ради Рахівського району
Закарпатської області від 06.07.2011р. №84
«Про надання дозволу на розроблення
проекту землеустрою щодо відведення у
власність земельної ділянки для
ведення особистого селянського
господарства гр. ОСОБА_3».

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі
3,40 грн. (три гривні 40 копійок).

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до адміністративного
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
Т.І. Шинкар

Судді
Н.В. Ільчишин

М.А. Пліш

Повний текст Постанови виготовлено
12.09.2014р.