Справа № 804/14401/13-а
Суддя: Юхименко О.В.
Дата ухвалення: 2014-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 вересня 2014 рокусправа № 804/14401/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Юхименка О.В.

суддів:
Богданенка І.Ю. Нагорної Л.М.

за участю секретаря судового
засідання: Лащенко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Волев-Інвест»,

на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду

від 04 грудня 2013 року

у справі № 804/14401/13-а

за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Волев-Інвест»,

вул. К. Лібкнехта,
188-Б, м. Нікополь Дніпропетровської, 53200;

до відповідача Нікопольської
об'єднаної Державної податкової
інспекції

Головного
управління Міндоходів

у
Дніпропетровській області,

пр. Трубників, 27, м.
Нікополь Дніпропетровської, 53210;

про скасування акта, -

встановив: Товариством з обмеженою
відповідальністю «Волев-Інвест»
подано позов до Нікопольської
об'єднаної Державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про скасування податкового
повідомлення-рішення № .

Дніпропетровський окружний
адміністративний суд (суддя Турлакова
Н.В.) своєю постановою від 04 грудня 2013
року у позові відмовив.

Постанова суду мотивована тим, що
придбання продукції та подальша
реалізація не експорт за ціною, нижчою
від ціни придбання, не були зумовлені
характером виробничої або іншої
господарської діяльності Позивача.

Не погоджуючись з прийнятим у справі
судовим актом, у поданій апеляційній
скарзі Товариство з обмеженою
відповідальністю «Волев-Інвест»,
Позивач, вказує на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
справи.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги її заявник посилається на те, що
дохід, отриманий від реалізації,
перевищує його собівартість. Витрати
на транспортування та сертифікацію не
складають первісної вартості, бо
понесені в ході реалізації, а не
придбання. В Акті ж перевірки не
наведено фактів продажу нижче
звичайної ціни.

Просить постанову окружного
адміністративного суду скасувати та
ухвалити нове рішення. Позов
задовольнити.

Судовий розгляд адміністративної
справи здійснювався з повним
фіксуванням судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу.

Обставини справи: уповноваженими
фахівцями держподаткінспекції
проведено позапланову невиїзну
документальну перевірку ТОВ
«Волев-Інвест» з питань дотримання

вимог податкового законодавства в
частині повноти нарахування та сплати
податку на додану вартість при
здійсненні реалізації товарів не
власного виробництва за межі митної
території України за період з 01.02.2013р.
по 30.04.2013р.

За результатами перевірки складено Акт
№ 418/228 від 11.09.2013р.

В Акті перевірки вчинено записи про
порушення пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України від 2
грудня 2010 року N 2755-VI.

Товариством з обмеженою
відповідальністю «Волев-Інвест»,
згідно до контракту № 29/01/2013 від 29.01.2013р.
та № 11/02/2013 від 11.02.2013р., на адресу
нерезидента - ВАТ «НМЗ», у лютому-квітні
2013 року було реалізовано шафи
управління, придбані у лютому-квітні 2013
року у ПП «Азов Механомонтаж».

Так, відповідно до експортної ВМД №
110090000/2013/001635 від 21.03.2013 ТОВ
«Волев-Інвест» на адресу нерезидента
ВАТ «НМЗ» реалізовано на експорт шафу
управління (6М610-Ш - 1шт., заводський № 4,
дата випуску 18.03.13, номінальною
напругою 3808, призначена для управління
виконавчими механізмами
продольно-фрезерного станка), вартістю
219.856,95грн.

Різниця між фактурною вартістю
реалізованих шаф управління в
кількості 1шт., згідно ВМД, та сукупною
сумою витрат, понесених у зв'язку з
придбанням даної продукції на
території України та реалізацією її в
подальшому на експорт, склала (-) 8.578,71
грн. (219.856,95 грн. (фактурна вартість
реалізованого товару) - витрати з
придбання шафи управління у сумі 218.343,06
грн. та сукупні витрати експорту у сумі
10.092,60 грн.).

Згідно до експортної ВМД № 110090000/2013/002358
від 19.04.2013 ТОВ «Волев-Інвест» на адресу
нерезидента ВАТ «НМЗ» реалізовано на
експорт шафу управління (И1434А-Ш - 1шт.,
заводський № 3, дата випуску 12.04.13,
номінальною напругою 3808, призначена
для управління листозгинальним
обладнанням із зусиллям 2500КН, для
виготовлення методом згинання деталей
складної конфігурації, 188.423,42грн.

Різниця між фактурною вартістю
реалізованих шаф управління в
кількості 1шт., згідно ВМД, та сукупною
сумою витрат, понесених у зв'язку з
придбанням даної продукції на
території України та реалізацією її в
подальшому на експорт, склала (-)
12.454,3грн. (188.423,42 грн. (фактурна вартість
реалізованого товару) - витрати з
придбання шафи управління в сумі
191.985,12грн. та сукупні витрати експорту у
сумі 8.892,6грн.).

Таким чином, придбання продукції та
подальша реалізація не експорт за
ціною, нижчою від ціни придбання, не
були зумовлені характером виробничої
або іншої господарської діяльності
Позивача.

На підставі Акту перевірки, 15 жовтня 2013
року керівником контролюючого органу
прийнято податкове
повідомлення-рішення № .

Згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3
статті 54 Податкового кодексу України
від 2 грудня 2010 року N 2755-VI, Товариству з
обмеженою відповідальністю
«Волев-Інвест» збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем 30
14010100 - податок на додану вартість, у
розмірі 69.693,88 грн. за основним платежем
та 34.846,94 грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями.

Скасування податкового
повідомлення-рішення № було
предметом судового позову.

Колегія суддів, заслухавши
представників Сторін, проаналізувавши
на підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права при винесені оскарженої
постанови, виходить з наступного.

Так, за позицією фахівців
держподаткінспекції, з чим погодився
суд першої інстанції, реалізація
Позивачем продукції, нижчою сукупної
суми понесених витрат, не є
господарською діяльністю.

Проте, категорія «господарська
діяльність» не є суто економічною
категорією.

За визначенням пункту 14.1.36 Податкового
кодексу України господарська
діяльність - діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
<…>

Отже, Податковий кодекс дає визначення
господарської діяльності,
використовуючи поняття «доход», а не
поняття «прибуток».

Оскільки суд першої інстанції послався
на визначення підприємництва
відповідно до Господарського кодексу
України, то й поняття «прибутку» має
бути застосовано відповідно до ГКУ.

В Господарському кодексу України
прибутком є показник усієї
господарської діяльності за певний
період. Визначення цього результату за
певний період означає, що йдеться не
про окрему господарську операцію, а про
їх сукупність, здійснену протягом
певного часового проміжку. Тож і
віднесення тієї чи іншої господарської
операції до господарської діяльності,
що здійснює підприємництво, не
залежить від того, прибуткова вона чи
збиткова.

Отже, прибуток - це мета усієї
діяльності, а не результат кожної
окремої операції, здійсненої в ході
такої діяльності.

Господарська операція, направлена на
отримання доходу, не завжди може мати
позитивний економічний ефект, що є
об'єктивним процесом здійснення
господарської діяльності, оскільки при
здійсненні господарських операцій
існує звичайний комерційний ризик не
отримати дохід від конкретної
операції.

Збитковість певної господарської
операції не може бути підставою для
визначення виробничої діяльності, як
негосподарської.

Крім того, з позиції податкового і
бухгалтерського законодавства ПДВ не
можна вважати ані доходом, ані
витратами.

Про це свідчать прямі норми -

підпункт 136.1.2 Податкового кодексу
України від 2 грудня 2010 року N 2755-VI - для
визначення об'єкта оподаткування не
враховуються суми податку на додану
вартість, отримані/нараховані
платником податку на додану вартість,
нарахованого на вартість продажу
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг, за винятком випадків, коли
підприємство-продавець не є платником
податку на додану вартість;

підпункт 139.1.6 Податкового кодексу
України від 2 грудня 2010 року N 2755-VI - щодо
не включення ПДВ до складу витрат, а
також відповідні норми стандартів
бухгалтерського обліку.

Навіть із бухгалтерських проведень
видно, що ПДВ ніяк не впливає на
бухгалтерський прибуток.

Тож, сукупний результат операції з
експорту товару, придбаного на
території України - це дохід. Прибуток у
наведених вище операціях був. ПДВ
обліковується окремо. Застосування
нульової ставки ПДВ при експорті - це
свого роду пільга експортерам, яка
передбачає, зокрема, повернення ПДВ,
сплаченого постачальникам.

Крім того, терміни «витрати» і «валові
витрати» не є тотожними, оскільки «до
складу валових витрат не входять
витрати на сплату ПДВ, включеного до
ціни товару».

Тож, визначення валових витрат на
придбання товарів без урахування
витрат на сплату ПДВ призвело до
помилкового висновку про не отримання
доходу від зазначених операцій.

Слід зазначити, у відповідності з
підпунктом 14.1.231 ПКУ розумна економічна
причина (ділова мета) - причина, яка може
бути наявна лише за умови, що платник
податків має намір одержати
економічний ефект у результаті
господарської діяльності.

Більше того, пунктом 150.1 ПКУ
передбачено можливість існування за
підсумками податкового року від'ємного
значення бази оподаткування податком
на прибуток.

Таким чином, обмеження щодо
пов'язаності витрат з отриманням
прибутку, втрачають актуальність.

А економічна доцільність здійснення
певних операцій відноситься до
категорії ефективності управління,
тобто суто маркетингового чиннику,
який здебільшого не підлягає
формалізації та математичному
розрахунку.

Окрім викладеного, за встановлених у
справі обставин визначення суми
податкового зобов'язання за
результатами невиїзної перевірки
платника податків не можна визнати
достовірним.

Невідповідність висновків суду
обставинам справи є підставою для
скасування постанови суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення.

Керуючись ст. 195, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202
Кодексу адміністративного судочинства
України, Дніпропетровський
апеляційний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Волев-Інвест» задовольнити.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 04
грудня 2013 року у справі № 804/14401/13-а
скасувати.

Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Волев-Інвест»
задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення від 15
жовтня 2013 року № .

Постанова суду апеляційної інстанції
за наслідками перегляду набирає
законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга подається
безпосередньо до адміністративного
суду касаційної інстанції у порядку та
у строки, визначені статтею 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
О.В. Юхименко

Суддя:
І.Ю. Богданенко

Суддя:
Л.М. Нагорна