Справа № 810/2837/14
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2014-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/2837/14
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

17 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді:
Саприкіної І.В.,

суддів:
Безименної Н.В., Карпушової О.В.,

при секретарі:
Погорілій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
Вишгородської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області на постанову Київського
окружного адміністративного суду від
19.05.2014 року по справі за позовом
фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до
Вишгородської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправними та
скасування податкових повідомлень -
рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

ФОП ОСОБА_2 звернувся до Київського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Вишгородської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправними та
скасування податкових повідомлень -
рішень від 30.04.2014 року № , № ,
№ .

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 19.05.2014 року
позов задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, Вишгородська ОДПІ ГУ
Міндоходів у Київській області подали
апеляційну скаргу, в якій просять
скасувати незаконну, на їх думку,
постанову суду першої інстанції та
постановити нову про відмову в
задоволенні позову. При цьому апелянт
посилається на незаконність,
необґрунтованість та необ'єктивність
оскаржуваного рішення, неповне
з'ясування всіх обставин, що мають
значення для вирішення справи,
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
що є підставою для скасування
оскаржуваної постанови.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши доводи апеляційної скарги
та перевіривши матеріали справи,
колегія суддів знаходить, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку про наявність правових
підстав для задоволення позову.
Апеляційна інстанція повністю
підтримує таку правову позицію з
огляду на слідуюче.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем було проведено
документальну планову виїзну
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2012 року по
31.12.2013 року, за результатами якої
складено акт від 28.03.2014 року №
761/17-1/НОМЕР_4.

Проведеною перевіркою встановлено
допущення позивачем порушень вимог:

п. 6 ст. 128 Господарського кодексу
України, п. 177.10 ст. 177 Податкового
кодексу України, в період з 01.01.2012 по
31.12.2013 позивачем облік доходів і витрат
вівся неналежним чином;

п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
суму чистого оподатковуваного доходу
на загальну суму 32 807 грн.76 коп.;

п.п. 1, 2 п. 2 ст. 6 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», в результаті
чого занижено суми єдиного соціального
внеску на загальну суму 11 384 грн. 29 коп.;

п. 187.1 ст. 187, п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено суму чистих
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість в сумі 9059 грн.14 коп., в
тому числі за лютий 2012 року в сумі 18
грн., за квітень 2012 року в сумі 46 грн., за
липень 2012 року в сумі 11 грн., за серпень
2012 року в сумі 5 грн., за жовтень 2012 року
в сумі 3 грн., за листопад 2012 року в сумі
881 грн., за грудень 2013 року в сумі 8095 грн.
14 коп.

Зазначені вище обставини
слугували підставою для прийняття
спірних податкових повідомлень-рішень
від 30.04.2014 року:

№ , яким позивачу нараховано
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 11 323 грн. 93 коп.,
основний платіж - 9059 грн.14 коп., штрафні
(фінансові) санкції - 2264 грн.79 коп;

№ , яким позивачу нараховано
податкове зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб на суму 6 151 грн. 45
коп., основний платіж - 4 921 грн. 16 коп.,
штрафні (фінансові) санкції - 1230 грн. 29
коп.;

№ , яким позивачу нараховано
грошове зобов'язання зі сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на суму 12 522 грн.
72 коп., основний платіж - 11 384 грн. 29 коп.,
штрафні (фінансові) санкції - 1138 грн. 43
коп.

Вирішуючи питання правомірності
зазначених вище спірних рішень, судова
колегія виходить з наступного.

Перш за все, варто зауважити, що акт
перевірки не відповідає вимогам
Порядку оформлення результатів
документальних перевірок з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства,
який затверджений наказом ДПС України
від 22.12.2010 № 984, який зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 12.01.2011 за
№ 34/18772.

Так п. 3. порядку передбачено, що акт -
службовий документ, який підтверджує
факт проведення документальної
перевірки фінансово-господарської
діяльності платника податків і є
носієм доказової інформації про
виявлені порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби.

Згідно п. 4 порядку, акт
документальної перевірки повинен
містити систематизований виклад
виявлених під час перевірки фактів
порушень норм податкового, валютного
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби.

Відповідно до п. 5 порядку за
результатами документальної перевірки
в акті викладаються всі суттєві
обставини фінансово-господарської
діяльності платника податків, які
мають відношення до фактів виявлених
порушень податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби.

Пунктом 6 порядку передбачено, що
факт виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

За приписами п.п. 5.2 п. 5 розділу ІІ
Порядку, у разі встановлення
перевіркою порушень податкового
законодавства за кожним відображеним в
акті фактом порушення необхідно: чітко
викласти зміст порушення з посиланням
на конкретні пункти і статті
законодавчих актів, що порушені
платником податків, зазначити період
(місяць, квартал, рік)
фінансово-господарської діяльності
платника податків та господарську
операцію, в результаті якої здійснено
це порушення, при цьому додати до акта
письмові пояснення посадових осіб
платника податків або його законних
представників щодо встановлених
порушень; зазначити первинні
документи, на підставі яких вчинено
записи у податковому та
бухгалтерському обліку, навести
регістри бухгалтерського обліку,
кореспонденцію рахунків операцій та
інші документи, пов'язані з обчисленням
і сплатою податків і зборів, та докази,
що підтверджують наявність факту
порушення.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що акт
перевірки - це службовий документ, в
якому викладаються факти виявлених
порушень податкового, валютного та
іншого законодавства, із посиланням на
первинні або інші документи, які
зафіксовані в бухгалтерському та
податковому обліку.

В п. 2.2.1. акту перевірки зазначено, що в
декларації про майновий стан та доходи
за 2013 рік у позивача відображено
валовий дохід в сумі 315 753 грн. 62 коп.
Разом з тим, ревізори податкового
органу в ході проведення перевірки
дійшли до висновку про розмір валового
доходу платника податків за 2013 рік в
сумі 348 561 грн. 48 коп., тобто різниця між
задекларованими показниками та
висновками перевірки складає 32 807 грн. 86
коп. Таким чином, позивачем було
занижено валовий дохід в 2013 році на
суму 39 370 грн. 29 коп. (валовий дохід 32 807
грн. 86 коп. разом з ПДВ - 6 563 грн. 02 коп.)

Крім того, з акту перевірки вбачається,
що занижено задекларовані показники з
податку на додану вартість в 2013 році на
загальну суму 6 563 грн. 14 коп. у зв'язку з
не включенням сум податкових
зобов'язань від валового доходу.

Проте, такі висновки відповідача є не
обґрунтованим та документально не
підтвердженими, адже з акта перевірки
неможливо встановити, яким чином особи,
які проводили перевірку вирахували
вищезазначену суму розбіжностей та на
підставі яких даних вони робили
подібні розрахунки, оскільки такі
розрахунки в акті відсутні, як і
посилання на конкретні документи при
дослідженні яких податковий орган
дійшов такого висновку.

Також, необхідно зауважити, що в акті
перевірки постійно різняться цифрові
показники суми валового доходу
позивача, а саме в п.п. 2.2.1, п.п. 2.2.3 та п.
2.3.

Крім того, в акті перевірки
встановлено, що позивачем завищено
суму податкового кредиту в грудні 2013
року на загальну суму 1 532 грн. у зв'язку
з придбанням товарів/послуг, що не
підтверджені податковими накладними.
Однак, якими саме податковими
накладними, від яких постачальників
позивача вони не отримані, податковий
орган в акті перевірки не зазначив.

Разом з тим, позивачем до матеріалів
справи було надано договори з
контрагентами ТОВ «Кримська горілочна
компанія», Пат «Київхліб», ТОВ фірма
«Союз - Віктан» ЛТД, ТОВ «Сатурн
Дистрибьюшин», ТОВ «АЛЬТЕРС С», ТОВ
«Торгова компанія «Мегаполіс -
Україна», ТОВ «Київська кондитерська
компанія», податкові накладні,
видаткові накладні, товарно -
транспортні накладні, фіскальні чеки,
книги обліку доходів і витрат, звіти
про використання РРО та книг ОРО та
квитанцій про їх отримання податковим
органом, податкові декларацій про
майновий стан і доходи за 2012-2013 роки.
Всі ці документи належним чином
оформлені та містять всі необхідні
реквізити.

Також, не відповідають дійсності
висновки відповідача про заниження
позивачем грошового зобов'язання з
податку на додану вартість на суму 964
грн. за 2012 рік, оскільки в даному
випадку мала місце видача позивачем
покупцям коштів у загальному розмірі 5
799, 01 грн. (в тому числі ПДВ 964 грн.) за
повернутий ними товар, що
підтверджується звітами та
фіскальними чеками, які містяться в
матеріалах справи.

Окрім вищевикладеного судова колегія
вважає за необхідне відзначити, що за
умови реального здійснення
господарської операції, яка призвела
до об'єктивної зміни складу активів
платника податків - покупця, будь-які
порушення постачальниками/продавцями
товару (послуг) податкового
законодавства чи правил ведення
господарської діяльності не можуть
бути підставою для позбавлення покупця
права на податковий кредит.

Платник податку на додану вартість
(покупець товару) не має обов'язку та
повноважень здійснювати контроль за
дотриманням постачальниками товару
(послуг) вимог законодавства щодо
здійснення господарської діяльності,
дотримання вимог податкового
законодавства тощо і в подальшому
зазнавати певних негативних наслідків
у вигляді позбавлення права на
податковий кредит за можливу
неправомірну діяльність будь-кого з
контрагентів. Такий платник не повинен
притягуватися до відповідальності в
тому випадку, якщо він здійснював
реальну господарську операцію.

Лише встановлення в ході судового
розгляду факту узгодженості дій
платника податків з недобросовісними
постачальниками з метою незаконного
отримання податкових вигод або його
обізнаності з такими діями
постачальників чи сприяння ухиленню
постачальниками товару від виконання
податкових зобов'язань може слугувати
підставою для відмови у праві на
податковий кредит. При цьому такі
висновки не можуть ґрунтуватися на
припущеннях, а можуть ґрунтуватися
лише на належних, достатніх, а також тих
доказах, які одержані з дотриманням
закону.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 03.07.2013 року по справі №
К/800/27746/13.

Укладаючи угоду зі своїм контрагентом,
позивач мав всі документальні
підтвердження їх господарської
правосуб'єктності: здійснювати
господарську діяльність,
реалізовувати господарську
компетенцію, мати зобов'язання, нести
за ними відповідальність тощо.

Колегія суддів повністю підтримує
позицію суду першої інстанції, що
позивачем були вчинені всі необхідні
дії та досягнуто конкретних
результатів, які визначають саме
поняття господарської операції - факти
підприємницької та іншої діяльності.

Слід відмітити, що податковим органом
не було надано рішення суду у цивільній
чи господарській справі, або іншого
належного доказу на підтвердження
«фіктивності» здійснених позивачем
господарських операцій. Отже, спірні
податкові повідомлення-рішення
прийняті податковим органом
передчасно.

Не надано також добутих, у визначений
процесуальним законодавством спосіб,
доказів підробки документів або
складання фіктивних документів на
підтвердження здійснених позивачем
господарських операцій.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 25.03.2008 року по справі №
К-23642/07.

Окрім вищевикладеного судова колегія
вважає за необхідне відзначити
слідуюче:

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України,
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин).

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч. 1-3, 5. 6 ст. 203 цього
Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК
України).

Згідно зі ст. 204 ЦК України, правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

У разі недодержання вимоги щодо
відповідності правочину інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (ч. 3 ст. 228 ЦК
України).

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу
України діє презумпція правомірності
правочину, тобто правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Головною підставою вважати правочин
нікчемним являється його недійсність,
встановлена законом. Саме законом, а не
актами, які б факти в цьому акті не були
відображені. Вказані ж в акті висновки
є суто суб'єктивною думкою державного
податкового інспектора, оскільки були
зроблені за відсутності інформації,
яка надається в передбаченому
законодавством порядку.

Таким чином, навіть за наявності ознак
нікчемності правочину, податкові
органи мають право лише звертатися до
судів з позовами про стягнення в дохід
держави коштів, отриманих по
правочинах, здійснених з метою, що
свідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, посилаючись на їх
нікчемність.

Інший підхід потенційно надасть
можливість посадовим особам державних
органів на власний розсуд оголошувати
будь-який правочин недійсним
(нікчемним) без звернення до суду, що не
є правильним виходячи з загальних
засад судочинства.

Дана правова позиція викладена в
постанові Вищого адміністративного
суду України від 14.11.2012 року № К/9991/50772/12.

Крім того, викладені в актах обставини,
не є підставою вважати правочини
недійсними, або такими, що не відбулись,
та не спростовують реальності
виконання господарських операцій,
оскільки угоди не визнані недійсними
судами, а також позивач не може нести
відповідальності за дії своїх
контрагентів.

Зазначена позиція відповідає рішенню
Європейського суду з прав людини від
22.01.2009 року у справі «БУЛВЕС» АД проти
Болгарії» (заява № 3991/03), згідно якого
Європейський суд з прав людини визнав,
що «справедливий баланс» не
додержується, коли платника ПДВ
позбавляють права на податковий кредит
(бюджетне відшкодування) за
відсутності доказів його залучення до
протиправної діяльності, пов'язаної з
незаконним отриманням бюджетного
відшкодування, чи доказів того, що йому
було відомо про таку діяльність його
постачальників.

За ст. 71 КАС України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Ч. 2 ст. 71 КАСУ в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладає на відповідача,
якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам апелянт, як
суб'єкт владних повноважень, не надав
суду апеляційної інстанції достатніх
беззаперечних доказів в обґрунтування
обставин, на яких ґрунтуються його
заперечення, і не довів правомірності
винесення ним спірних податкових
повідомлень-рішень.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку про
необхідність залишення постанови суду
першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 196, 198, 200, 205 та 206 КАС України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Вишгородської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області -
залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 19.05.2014 року -
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 17.09.2014
року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Саприкіна І.В.

Судді:
Безименна Н.В.

Карпушова О.В.