Справа № 816/3373/14
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2014 року м. ПолтаваСправа №
816/3373/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Бойка С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Шевченко І.В.,

представника позивача - Фищука В.В.,

представника відповідача - Кулікова
С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Полтавського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Селянського фермерського
господарства "Каміла" про стягнення
санкцій та пені, -

В С Т А Н О В И В:

22 серпня 2014 року Полтавське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернулося до Полтавського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Селянського фермерського господарства
"Каміла" про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 70 049,09 грн. та пені за
порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 3586,56 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилався
на те, що середньооблікова чисельність
інвалідів, які працювали у відповідача
у 2013 році, менша установленої
нормативом відповідно до статті 19
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні", а
саме, не працевлаштовано 3 особи, тому
до 16 квітня 2014 року відповідач повинен
був згідно статті 20 Закону самостійно
сплатити фінансово-господарські
санкції у розмірі 70 049,10 грн. Оскільки
відповідачем сума
фінансово-господарської санкції не
сплачена, на суму заборгованості було
нараховано пеню у розмірі 3 586,56 грн.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги,
просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову
заперечував, просив відмовити у його
задоволенні.

У своїх запереченнях посилався на те,
що на виконання вимог статті 19 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" у 2013
році підприємством було розраховано,
виділено та створено робоче місце для
інваліда у кількості 7 робочих місць (4 %
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік).
Інформацію щодо 3-х вакантних робочих
місць для інвалідів було подано до
органів державної служби зайнятості, а
саме, направлено звіти "Інформація про
попит на робочу силу (вакансії) за
формою 3-ПН до Гребінківського центру
зайнятості - про наявність вакантних
місць. Разом з тим, державною службою
зайнятості інваліди не направлялися,
безпосередньо до підприємства
інваліди з метою працевлаштування
також не зверталися. З огляду на це,
вважає, що підприємством було виконано
свій обов'язок щодо створення робочих
місць для інвалідів, а не
працевлаштування інвалідів відбулось
не з вини підприємства, тому до нього не
повинна застосовуватись
відповідальність, передбачена Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів".

Заслухавши пояснення представників
сторін, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
об'єктивно оцінивши докази, що мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд
приходить до висновку, що позов не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як зазначено у статті 8 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" державне
управління з питань забезпечення прав
інвалідів та їх соціальної захищеності
здійснюється в межах повноважень
центральними та місцевими органами
виконавчої влади, органами місцевого
самоврядування.

Згідно пункту 1 Наказу Міністерства
соціальної політики України "Про
затвердження Положення про Фонд
соціального захисту інвалідів" від 14
квітня 2011 року №129 Фонд соціального
захисту інвалідів (далі - Фонд) є
бюджетною установою, діяльність якої
спрямовується, координується та
контролюється Міністерством
соціальної політики України.

Відповідно до пункту 12 зазначеного
Положення для реалізації покладених на
Фонд завдань за погодженням з
Міністерством соціальної політики
України утворюються територіальні
відділення Фонду в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі в межах граничної
чисельності його працівників.

За змістом статті 20 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" Фонду надано право
на стягнення
адміністративно-господарських санкції
за недодержання законодавчо
встановленого нормативу робочих місць
для забезпечення працевлаштування
інвалідів.

Пункт 5 частини другої статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначає, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори, зокрема, за
зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених
Конституцією та законами України.

Отже, даний спір підвідомчий
адміністративному суду.

Судом встановлено, що згідно із звітом
про зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2013 рік (форма №10-ПІ,
реєстраційний номер 53/208/35), поданим
Селянського фермерського господарства
"Каміла" 26 лютого 2014 року вх. №3190
Полтавському обласному відділенню
Фонду соціального захисту інвалідів,
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу на
підприємстві за 2013 рік становила 167
осіб, фонд оплати праці штатних
працівників - 3899,4 тис. грн,
середньорічна заробітна плата
штатного працівника - 23 349,70 грн.

При цьому у звіті зазначено, що
середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність (рядок 02) - 4 особа,
кількість інвалідів-штатних
працівників, які повинні працювати на
робочих місцях, створених відповідно
до вимог статті 19 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" (рядок 03) - 7 осіб.

Таким чином, відповідачем не
забезпечено виконання нормативів
встановлених для працевлаштування
інвалідів, а саме: 3 робочих місця
призначених для працевлаштування
інвалідів не зайняті інвалідами.

Відповідно до частини першої статті 19
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Згідно частини першої статті 20
цього ж Закону підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Разом з тим, частинами першою,
третьою статті 18 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" передбачено, що
забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
в тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Підприємства, установи,
організації, фізичні особи, які
використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

У судовому засіданні встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що
протягом 2013 року середньооблікова
кількість штатних працівників
відповідача становила 167 осіб, норматив
створення робочих місць для інвалідів
становив 7 місць, на які було
працевлаштовано 4 особи.

Відповідачем на адресу
Гребінківського районного центру
зайнятості протягом 2013 року було
направлено звіти про наявність
вакансій та звітність Інформація про
попит на робочу силу за формами № 3-ПН
для працевлаштування інвалідів, що
підтверджується листом
Гребінківського районного центру
зайнятості від 14 травня 2014 року без
номеру та копіями звітів форми 3-ПН.
Разом з тим, у 2013 році інваліди не
виявили бажання працевлаштуватись на
підприємство та не направлялися для
працевлаштування центром зайнятості.

Таким чином, відповідач інформував
службу зайнятості про створення
робочих місць для інвалідів, вживав
інших заходів для забезпечення
працевлаштування інвалідів.

Докази того, що будь-яким органом
працевлаштування інвалідів
направлялися відповідачу протягом 2013
року інваліди для працевлаштування чи
інваліди самостійно зверталися до
відповідача з метою працевлаштування,
і що відповідач відмовив у прийнятті
інвалідів на роботу, в матеріалах
справи відсутні.

З аналізу норм Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів" вбачається, що обов'язок
підприємства щодо створення робочих
місць для інвалідів не супроводжується
його обов'язком підбирати і
працевлаштовувати інвалідів на
створені робочі місця, натомість
вимагає від нього вжиття заходів для
працевлаштування інвалідів,
визначених у статті 18 Закону.

При вирішенні питання про
правомірність стягнення
адміністративно-господарських санкцій
суд виходить із загальних норм права
відносно відповідальності за
порушення зобов'язань та встановлення
в діях або бездіяльності роботодавця
складу правопорушення з метою
застосування юридичної
відповідальності у вигляді
адміністративно-господарських
санкцій, при цьому враховує, що
елементами правопорушення є вина та
наявність причинного зв'язку між самим
порушенням та його наслідками.

З огляду на те, що судом встановлено, що
відповідач вживав усіх необхідних
заходів для працевлаштування
інвалідів, а саме, створив робочі місця
для працевлаштування інвалідів,
надавав державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, звітував
Фонду соціального захисту інвалідів
про зайнятість та працевлаштування,
застосування до нього
адміністративно-господарських санкцій
та пені за невиконання нормативу
робочих місць є необґрунтованим.

Отже позовні вимоги Полтавського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови складено 12
вересня 2014 року.

Суддя
С.С. Бойко