Справа № 804/6878/14
Суддя: Борисенко Павло Олександрович
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
25 червня 2014 р. Справа № 804/6878/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі: судді
Борисенка П.О. при секретарі судового
засідання - Сергієнка В.Ю., за участю
представника позивача -
Познянського В.А. та представника
відповідача - Сорокіної В.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Авальбудсервіс» до
Державної податкової інспекції у
Кіровському районі м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення,-
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Авальбудсервіс»
звернулось до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом, в якому
просить визнати протиправним та
від 10.12.2013 року, прийняте Державною
податковою інспекцією у Кіровському
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області, яким
Товариству з обмеженою
відповідальністю «Авальбудсервіс»
збільшено грошові зобов'язання з
(тридцять дев'ять тисяч вісімсот
тридцять сім) грн. 50 коп., в тому
(тридцять одна тисяча вісімсот
сімдесят) грн. 00 коп. та штрафними
(фінансовими) санкціями в сумі 7967 (сім
тисяч дев'ятсот шістдесят сім) грн. 50
В обґрунтування позову зазначено, що
висновки документальної позапланової
невиїзної перевірки Товариства з
обмеженою відповідальністю
питання дотримання вимог податкового
законодавства по податку на додану
вартість по взаємовідносинам з
період червень 2013 року, є хибними, не
ґрунтуються на дійсних фактичних
обставинах та зроблені у зв'язку з
невірним застосуванням норм
податкового законодавства, а
оскаржуване податкове повідомлення -
рішення є протиправним та підлягає
скасуванню.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечував, надав письмові
заперечення проти адміністративного
позову, відповідно до змісту яких
просить суд відмовити позивачу в
задоволенні позову, посилаючись на те,
що діяв на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, встановлений
законом, а відтак оскаржувані
податкові повідомлення-рішення, є
правомірними та підлягають, на думку
відповідача, виконанню відповідно до
вимог чинного законодавства.

Дослідивши матеріали, заслухавши
пояснення представників сторін,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд
встановив наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи,
посадовими особами відповідача на
підставі наказу від 11.11.2013 року № 396 та
відповідно до підпункту 20.1.4 п. 20.1 ст. 20,
п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу
України проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Авальбудсервіс»
(код за ) з питання
дотримання вимог податкового
законодавства по податку на додану
вартість по взаємовідносинам з
платником податків ТОВ «Голдлайн» (код
за ) за період червень 2013
року, за результатами якої складено акт
№ 1019/04-65-22-03/38299956 від 25.11.2013 року (далі -
акт перевірки).

Згідно змісту акту перевірки
податковим органом використано акт
Західно-Донбаської ОДПІ ГУ Міндоходів
у Дніпропетровській області від 23.08.2013
p. № 9/22/З-З8329524 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Голдлайн», код за щодо підтвердження господарських
відносин із платниками податків та
зборів за період з 01.02.13 по 31.01.13», якими
підтверджується, на його думку, що
операції з продажу товарів в частині
реалізації товарів, попередньо
придбаних у ТОВ «Голдлайн»,
відображені у податковій звітності
позивача, мають нереальний характер. На
підставі цього відповідно до висновків
даного акту перевіркою встановлено
порушення: п.198.1, п.198.2, п. 198.3, и.198.6 ст.198
Податкового кодексу України від 02.12.2010
№ 2755-VІ (із змінами та доповненнями)
занижено податок на додану вартість в
червні 2013 року у розмірі 31870 грн.00 коп.;
п. 180.1 ст, 180, п. 185.1 ст. 185, п. 186.1 ст. 186,
п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. п. 198-2, п. 198.3 ст.
198 Податкового кодексу України віл 02
грудня 2010 року №2755-УІ, у зв'язку з чим
неможливо підтвердити реальність
здійснених операцій.

На підставі акту перевірки
відповідачем винесено податкове
повідомлення-рішення № від 10.12.2013
року, прийняте Державною податковою
інспекцією у Кіровському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області, яким Товариству з обмеженою
відповідальністю «Авальбудсервіс»
збільшено грошові зобов'язання з
податку на додану вартість на суму 39837
(тридцять дев'ять тисяч вісімсот
тридцять сім) грн. 50 коп., в тому
числі за основним платежем в сумі 31870
(тридцять одна тисяча вісімсот
сімдесят) грн. 00 коп. та штрафними
(фінансовими) санкціями в сумі 7967 (сім
тисяч дев'ятсот шістдесят сім) грн. 50
коп.

Відповідно до наявних в матеріалах
справи доказів, судом під час розгляду
справи встановлено, що протягом
превіряємого періоду позивач мав
господарські взаємовідносини з ТОВ
«Голдлайн». Так, між позивачем та ТОВ
«Голдлайн» було укладено договори
поставки, субпідряду та виконання
робіт.

В ході судового розгляду справи
відповідачем не було надано доказів,
які б свідчили про визнання судом
недійсними (нікчемними) правочинів,
вчинених позивачем та ТОВ «Голдлайн» у
перевіряємий податковим органом
період.

В свою чергу, позивачем спростовані
висновки відповідача щодо відсутності
реальних операцій шляхом надання копій
первинних документів. Зокрема, судом
встановлено факт укладення та
виконання договорів, що
підтверджується належно оформленими
первинними документами, наявними в
матеріалах справи.

Матеріалами справи також
підтверджується, що позивачем придбані
у постачальника товари за договорами в
подальшому були використані у власній
господарській діяльності, а саме
реалізовано замовникам/покупцям:
Обласне комунальне підприемсіво
«Аптечне об'єднання «Фармація» (, м. Запоріжжя, вул.
Складська, 4), Державний вищий
навчальний заклад «Національний
гірничий університет» (,
м. Дніпропетровськ, пр. К. Маркса, 19),
КП «Марганецьке ВУВКГ» ДОР»
(код ЄДРПОУ 3340989, м. Марганець,
вул. К. Лібкнехта, 2а), ТОВ «ЕГ
«Континент» (,
м. Дніпропетровськ, вул. Ю.
Савченко, 4 ), ДПВШ «Укрводшлях» (, м. Київ, вул, П. Сагайдачної
о, 12), Ерастівська Дослідна станція
інституту сільського господарства
степової зони Національної академії
аграрних наук (,
Дніпропетровська область,
П'ятихатський район, смт. Вишневе, вул.
Тімірязева, 6.4), ПАТ «Криворіжжитлобуд»
(, м. Кривий Ріг,
Довгинцівський район, вул. Леоніда
Бородача, б. 21Б), що також
підтверджується копіями договорів,
видаткових та податкових накладних,
долучених до матеріалів справи.

Жодних зауважень щодо правильності
оформлення зазначених первинних
документів у відповідача під час
перевірки не виникло і відповідно в
акті перевірки не зафіксовано.

Натомість, судом було встановлено, що
одним з основних джерел, яке
використовувалось під час перевірки
позивача був акт Західно-Донбаської
ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській
області від 23.08.2013 p. №9/22/З-З8329524 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Голдлайн», щодо
підтвердження господарських відносин
із платниками податків та зборів за
період з 01.02.13 по 31.01.13».

Відповідно до висновків вказаного акту
ТОВ «Голдлайн» за юридичною адресою не
знаходяться, фактично згідно
податкової звітності та проведених
заходів встановлено відсутність
виробничого обладнання, складських та
торгівельних приміщень, транспорту та
торгівельного обладнання, сировини,
матеріалів для здійснення основного
виду діяльності, визначеного згідно
довідки з ЄДРПОУ.

На підставі викладеного податковий
орган робить висновок, що відсутність
необхідних умов для здійснення
фінансово-господарської діяльності
унеможливлює отримання інформації
щодо походження товару (робіт, послуг)
та відповідно здійснення операцій з їх
купівлі/продажу.

Суд вважає за необхідне зазначити, що
пунктом 73.5 статті 73 Податкового
кодексу України органам державної
податкової служби з метою отримання
податкової інформації надано право
проводити зустрічні звірки даних
суб'єктів господарювання щодо платника
податків. Зустрічною звіркою
вважається співставлення даних
первинних бухгалтерських та інших
документів суб'єкта господарювання, що
здійснюється органами державної
податкової служби з метою
документального підтвердження
господарських відносин з платником
податків та зборів, а також
підтвердження відносин, виду, обсягу і
якості операцій та розрахунків, що
здійснюватися між ними, для з'ясування
їх реальності га повноти відображення
в обліку платника податків. Зустрічні
звірки не є перевірками і проводяться в
порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України. За результатами
зустрічних звірок складається довідка,
яка надається суб'єкту господарювання
у десятиденний термін.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку
проведення органами державної
податкової служби зустрічних звірок,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 27.12.2010 року №1232
(далі - Порядку), зустрічна звірка
полягає у зіставленні даних первинних
бухгалтерських та інших документів
суб'єкта господарювання, що
здійснюється органами державної
податкової служби, з метою
документального підтвердження
господарських відносин з платником
податків та зборів, а також
підтвердження відносин, виду, обсягу і
якості операцій і розрахунків, що
здійснювалися між ними, для з'ясування
їх реальності та повноти відображення
в обліку платника податків. Зустрічні
звірки проводяться у суб'єктів
господарювання, щодо здійснення
операцій з якими під час перевірки
платника податків та зборів виникають
сумніви стосовно факту здійснення
таких операцій або якщо існують
розбіжності задекларованих у
деклараціях з податку на додану
вартість показників податкового
кредиту та податкових зобов'язань.

За приписами пункту 4 Порядку орган
державної податкової служби
(виконавець), який проводить зустрічну
звірку, складає довідку за наявності
інформації, для отримання якої
надіслано запит органом державної
податкової служби (ініціатором), та її
документального підтвердження. У разі
відсутності запитуваної органом
державної податкової служби
(ініціатором) інформації і орган
державної податкової служби
(виконавець) надсилає завірений
печаткою запит про подання, інформації
та її документального підтвердження
суб'єкту господарювання за його
адресою (місцезнаходженням, податковою
адресою) рекомендованим листом з
повідомленням про вручення чи особисто
вручає суб'єкту господарювання або
його законному чи уповноваженому
представникові під розписку.

Згідно з пунктом 6 Порядку у разі
отримання від суб'єкта господарювання
інформації, визначеної у запиті, та її
документального підтвердження
(протягом одного місяця з дня, що настає
за днем надходження суб'єкту
господарювання запиту) орган державної
податкової служби проводить зустрічну
звірку.

Відповідно до підпункту 4.4 пункту 4
Методичних рекомендацій щодо
організації та проведення органами
державної податкової служби
зустрічних звірок, затверджених
наказом ДПА України від 22.04.2011 № 236 (далі
- Наказ №236), у разі встановлення фактів,
що не дають змогу провести зустрічну
звірку суб'єкта господарювання,
зокрема у зв'язку із зняттям з обліку,
встановленням відсутності суб'єкта
господарювання та/або його посадових
осіб за місцезнаходженням (податковою
адресою), відповідальний підрозділ не
пізніше двох робочих днів від дати
надходження запиту складає Акт про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання (далі -
Акт) (додаток 3), реєструє його у Журналі
реєстрації довідок про результати
проведення зустрічної звірки (актів
про неможливість проведення
зустрічної звірки суб'єкта
господарювання, неявки для підписання,
відмови від писання Довідки про
результати проведення зустрічної
звірки) та вживає відповідних заходів,
передбачених актами ДПС України.

Суд зазначає, що з наведеного можна
дійти висновку, що зустрічна звірка
проводиться відносно контрагента в
рамках перевірки платника податків з
метою підтвердження відносин, виду,
обсягу і якості операцій ті
розрахунків, що здійснювалися між ними,
а також для з'ясування їх реальності та
повноти відображення в обліку платника
податків.

Як вбачається зі змісту акта перевірки,
перевірку позивача проведено з 12.11.2013
року по 18.11.2013 року, а акт про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Голдлайн» складено 23.08.2013
року.

Крім того, за змістом вказаних норм
зустрічна звірка може бути проведена
податковим органом у разі наявності у
його розпорядженні первинних
документів або надання таких
документів платником податків на
обов'язковий письмовий запит
податкового органу, адже за своєю
правовою суттю зустрічна звірка
полягає у зіставленні даних первинних
бухгалтерських та інших документів
суб'єкта господарювання, що
здійснюється з метою документального
підтвердження господарських відносин,
виду, обсягу і якості операцій і
розрахунків, що здійснювалися між ними,
для з'ясування їх реальності та повноти
відображення в обліку платника
податків.

Отже, відсутність у розпорядженні
податкового органу первинних
документів бухгалтерського обліку
однозначно унеможливлює проведення
зустрічної звірки та відповідно
формування будь-яких висновків, крім
висновку про неможливість проведення
такої зустрічної звірки.

В акті про неможливість проведення
зустрічної звірки суб'єкта
господарювання лише засвідчується
факт неможливості її проведення без
встановлення висновків стосовно
документального підтвердження або не
підтвердження господарських відносин
між платниками податків, оскільки
додатком 3 до Методичних рекомендацій
щодо організації та проведення
органами державної податкової служби
зустрічних звірок чітко встановлений
зразок форми акту про неможливість
проведення зустрічної звірки суб'єкта
господарювання, в якому не передбачено
необхідність робити висновок щодо
реальності (нереальності) вчинення
господарських операцій.

Отже, податковий орган не мав
визначених законом підстав для
формування в акті Західно-Донбаської
ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській
області від 23.08.2013 p. №9/22/З-З8329524 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Голдлайн» код за
щодо підтвердження
господарських відносин із платниками
податків та зборів за період з 01.02.13 по
31.01.13» вищезазначених висновків, але
мав підстави на складання даних актів
та засвідчення у них фактів
неможливості проведення зустрічних
звірок.

Перевіривши юридичну та фактичну
обґрунтованість мотивів, покладених
суб'єктом владних повноважень в основу
спірних рішень, а також суджень,
відображених контролюючим органом в
акті перевірки, на відповідність
вимогам частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд зазначає наступне.

Статтею 67 Конституції України
передбачено, що кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.

Виходячи зі змісту п.1.1. ст.1 Податкового
кодексу України відносини, що
виникають у сфері справляння податків
і зборів, зокрема, визначення
вичерпного переліку податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства з 01.01.2011 року
врегульовано положеннями Податкового
кодексу України.

Згідно ст. 61 Податкового кодексу
України податковий контроль - система
заходів, що вживаються контролюючими
органами з метою контролю правильності
нарахування, повноти і своєчасності
сплати податків і зборів, а також
дотримання законодавства з питань
проведення розрахункових та касових
операцій, патентування, ліцензування
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи. Податковий
контроль здійснюється органами,
зазначеними у стаття 41 цього Кодексу, в
межах їх повноважень, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до пп. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41
Податкового кодексу України,
контролюючими органами є органи
державної податкової служби - щодо
податків, які справляються до бюджетів
та державних цільових фондів, крім
зазначених у підпункті 41.1.2 цього
пункту, а також стосовно законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладається на органи державної
податкової служби.

Статтею 62 Податкового кодексу України
встановлено, що податковий контроль
здійснюється шляхом: ведення обліку
платників податків;
інформаційно-аналітичного
забезпечення діяльності органів
державної податкової служби; перевірок
та звірок відповідно до вимог цього
Кодексу, а також перевірок щодо
дотримання законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, у порядку,
встановленому законами України, що
регулюють відповідну сферу
правовідносин.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового
кодексу України органи державної
податкової служби мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки
проводяться органами державної
податкової служби в межах їх
повноважень виключно у випадках та у
порядку, встановлених цим Кодексом, а
фактичні перевірки - цим Кодексом та
іншими законами України, контроль за
дотриманням яких покладено на органи
державної податкової служби.

Порядком оформлення результатів
документальних перевірок з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства, затвердженого
Наказом Державної податкової
адміністрації України 22.12.2010 № 984,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 12 січня 2011 року за №
34/18772, встановлено що результати
документальних перевірок оформлюються
у формі акта або довідки. У разі
встановлення під час перевірки
порушень складається акт, а у разі
відсутності порушень - довідка. Акт -
службовий документ, який підтверджує
факт проведення документальної
перевірки фінансово-господарської
діяльності платника податків і є
носієм доказової інформації про
виявлені порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому, відповідно до підпункту 139.1.9
пункту 139.1 статті 139 Податкового
кодексу України не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового
кодексу України, об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з постачання товарів, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 цього Кодексу, у тому числі
операції з передачі права власності на
об'єкти застави позичальнику
(кредитору), на товари, що передаються
на умовах товарного кредиту, а також з
передачі об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю.

Згідно з п. 188.1 ст. 188 Податкового
кодексу України база оподаткування
операцій з постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів, крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів, і збору
на обов'язкове державне пенсійне
страхування на послуги стільникового
рухомого зв'язку). До складу договірної
(контрактної) вартості включаються
будь-які суми коштів, вартість
матеріальних і нематеріальних активів,
що передаються платнику податку
безпосередньо покупцем або через
будь-яку третю особу у зв'язку з
компенсацією вартості товарів/послуг.

Пунктом 198.3 ст. 198 Податкового кодексу
України передбачено, що податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку. Право на
нарахування податкового кредиту
виникає незалежно від того, чи такі
товари/послуги та основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України передбачено, що не відносяться
до податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У
разі коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.
При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну
після реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Згідно з позицією викладеною у
інформаційному листі Вищого
адміністративного суду України №
1112/11/13-10 від 20.07.2010 року «Проблемні
питання застосування законодавства у
справах за участю органів державної
податкової служби» процесуальна
діяльність суду із встановлення
обґрунтованості права платника
податку на податковий кредит та/або
бюджетне відшкодування з податку на
додану вартість повинна включати такі
етапи:

1. Встановлення факту здійснення
господарської операції. При цьому
дослідженню підлягають усі первинні
документи, які належить складати
залежно від певного виду господарської
операції - договори, акти виконаних
робіт, документи про перевезення,
зберігання товарів тощо. Необхідно
перевірити фізичні, технічні та
технологічні можливості певної особи
до вчинення тих чи інших дій, що
становлять зміст господарської
операції, як-от: наявність
кваліфікованого персоналу, основних
фондів, у тому числі транспортних
засобів для перевезення, приміщень для
зберігання товарів тощо; можливість
здійснення операцій з відповідною
кількістю певного товару у відповідні
строки з урахуванням терміну його
придатності, доступності на ринку тощо;
наявність відповідних ліцензій та
інших дозвільних документів, що
необхідні для ведення певного виду
господарської діяльності.

2.Встановлення спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції. Особа, що видає
податкову накладну, повинна бути
зареєстрованою як платник податку на
додану вартість на момент вчинення
відповідної господарської операції.

3. Встановлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг) і господарською
діяльністю платника податку.

4. Встановлення дотримання платником
податку спеціальних вимог щодо
документального підтвердження сум
податкового кредиту та/або бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість.

5. Встановлення факту надмірної сплати
податку на додану вартість у ціні
товарів (послуг), що придбані платником
податку.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства. Таким чином,
визначальною ознакою господарської
операції є те, що вона повинна
спричиняти реальні зміни майнового
стану платника податків.

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Отже, первинним документом є документ,
який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

При цьому, податковий облік формують не
самі по собі цивільні правочини, а саме
господарські операції, тобто фактичний
рух активів та/або зміни власного
капіталу чи зобов'язань платника
податку. Тобто, факт вчинення певних
господарських операцій, та
правомірність подальшого відображення
(проведення) їх у бухгалтерському та
податковому обліку, можливо
досліджувати лише на підставі вивчення
та дослідження первинних документів
платника податків, наявність та
законність складення яких, як фактично,
так і юридично, буде підтвердженням
здійснення таких операцій.

Відповідно до положень листа Вищого
адміністративного суду України від
02.06.2011 року № 742/11/13-11 «Щодо однакового
застосування адміністративними судами
окремих приписів Податкового кодексу
України та Кодексу адміністративного
судочинства України», зазначено, що
оцінюватися при дослідженні факту
здійснення господарської операції
повинні відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції, на підставі
якої сформовані дані податкового
обліку.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Отже, для цілей перевірки дотримання
вимог податкового законодавства та
можливого визначення грошових
зобов'язань у разі неналежного
дотримання платником податків цього
законодавства, контролюючому органу у
даному випадку первинно слід
встановити зміст та реальність
господарської операції. Проте, судом
встановлено факт реального існування
вказаних обставин у правовідносинах
між позивачем та його контрагентами, та
спростовано відповідні висновки
податкового органу.

Надані позивачем і досліджені судом
первинні документи не викликають
сумнівів щодо реальності
господарських відносин між позивачем
та ТОВ «Голдлайн», зазначених у
первинних документах, податкових
накладних, і повністю спростовують
висновок відповідача щодо
нереальності операцій за спірними
правочинами. Натомість відповідач під
час розгляду справи не навів суду
обставин та не надав доказів, які б
свідчили про невідповідність
господарських операцій цілям та
завданням статутної діяльності сторін
цих операцій, незвичності цих операцій
для цих осіб, про незвичність цін за
спірними операціями або про їх
збитковість, або інших обставин, які б в
сукупності могли свідчити про
фіктивність вчинених операцій,
відсутність факту надання послуг, а
також того, що вчинення зазначених
операцій не було обумовлено розумними
економічними причинами (цілями
ділового характеру), а дії позивача та
його контрагентів були спрямовані на
отримання необґрунтованої податкової
вигоди.

З огляду на викладене, суд доходить
висновку, що реальність господарських
операцій, здійснених позивачем та ТОВ
«Голдлайн» у перевіряємому періоді, а
саме фактичне отримання послуг та
товарів, а також використання
позивачем у власній господарській
діяльності наведених результатів
господарських операцій,
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами.

Враховуючи, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними конкретними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування, суд прийшов до висновку,
що наведені в позовній заяві обставини
підтверджуються належними та
достатніми доказами, які свідчать про
обґрунтованість позовних вимог
позивача до податкового органу про
скасування податкових
повідомлень-рішень.

Одним з принципів адміністративного
судочинства, передбачених ст.7 КАС
України, є принцип законності, який
відповідно до ст.9 КАС України, полягає
в наступному, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу, а
суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 69 КАС доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Таким чином, враховуючи що відповідач,
який відповідно до норм Податкового
кодексу України та за визначенням КАС
України є суб'єктом владних
повноважень, правомірність винесення
спірних податкових повідомлень-рішень
належним чином не довів, суд доходить
висновку про задоволення позовних
вимог.

Керуючись ст.ст. 71,94, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства України
, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Авальбудсервіс» - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення форми
«Р» № від 10.12.2013 року, яке прийняте
Державною податковою інспекцією у
Кіровському районі м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області, яким
Товариству з обмеженою
відповідальністю «Авальбудсервіс»
збільшено грошові зобов'язання з
податку на додану вартість на суму 39837
(тридцять дев'ять тисяч вісімсот
тридцять сім) грн. 50 коп., в тому числі за
основним платежем в сумі 31870 (тридцять
одна тисяча вісімсот сімдесят) грн. 00
коп. та штрафними (фінансовими)
санкціями в сумі 7967 (сім тисяч дев'ятсот
шістдесят сім) грн. 50 коп.

Присудити на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Авальбудсервіс» здійснені ним
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України в
сумі 182,70 гривень (сто вісімдесят дві
гривні сімдесят копійок).

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги в порядку,
встановленому ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку та в строки,
встановлені ст. 186 КАС України.

Повний текст постанови складено 27.06.2014
року.

Суддя (підпис) Постанова не
набрала законної сили 27.06.2014 р. Суддя З
оригіналом згідно Помічник судді
П.О.Борисенко
П.О.Борисенко
І.В. Калита