Справа № 820/10613/14
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 р.Справа № 820/10613/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С.

за участю секретаря судового засідання
Мороз Є.В.

представника відповідача Бойка О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Товариства з обмеженою
відповідальністю Науково - виробнича
фірма "Інтерфакт ЛТД" на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 17.07.2014р. по
справі № 820/10613/14

за позовом Харківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів

до Товариства з обмеженою
відповідальністю Науково - виробничої
фірми "Інтерфакт ЛТД"

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Харківське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів, звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю Науково-виробничої
фірми "ІНТЕРФАКТ ЛТД", в якому просив
суд стягнути з відповідача на його
користь адміністративно-господарські
санкції за незайняті робочі місця,
призначені для працевлаштування
інвалідів, в сумі 17866,67 грн. та пені в
розмірі 203,68 грн.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 17.07.2014 року
адміністративний позов Харківського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів -
задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю Науково-виробничої
фірми "ІНТЕРФАКТ ЛТД" (63524, Харківська
обл., Чугуївський р-н, землі
Есхарівської селищної ради, зона № 01,
комплекс будівель №5, )
на користь Харківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів (61022, м.Харків, майдан Свободи,
5, Держпром, 1 під'їзд, 1 поверх, , одержувач: р/р 0003, МФО
851011, код одержувача: 37999654, УДКСУ у
Дзержинському районі м. Харкова)
адміністративно-господарські санкції
за незайняті робочі місця, призначені
для працевлаштування інвалідів, в сумі
17866,67 грн. (сімнадцять тисяч вісімсот
шістдесят шість гривень шістдесят сім
копійок) та пені в розмірі 203,68 грн.
(двісті три гривні шістдесят вісім
копійок).

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивачем подано
апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції, при
прийнятті оскаржуваної постанови, норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, позивач просить
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 17.07.2014 року
скасувати та прийняти нове рішення,
яким позов задовольнити у повному
обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги позивач, зокрема, посилається на
порушення судом першої інстанції
приписів ч. 3 ст. 18, ч. 3, ч. 5 ст. 19, ст. 20,
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні", ст. 218
Господарського кодексу України, п. 4 ч. 3
ст. 50 Закону України "Про зайнятість
населення", ст. 86 КАС України, що
призвело до неправильного вирішення
справи, а також на доводи та обставини
викладені в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши, в межах
апеляційної скарги, рішення суду
першої інстанції та доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

З матеріалів справи встановлено, що
згідно форми 10-ПІ "Звіту про зайнятість
та працевлаштування інвалідів" за 2013
рік поданої відповідачем,
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу
підприємства склала 9 осіб, кількість
інвалідів - штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях,
створених відповідно до вимог ст. 19
Закону України „Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
становить 1 особа, з них
середньооблікова чисельність фактично
працюючих інвалідів становить 1 особа,
а саме: ОСОБА_3, працював на
підприємстві у період з 05.03.2013 року по
08.04.2013 року, ОСОБА_4 працює на
підприємстві з 03.10.2013 року.

Згідно з розрахунком суми позову,
наданого позивачем, відповідачем не
виконано норматив - 1 робоче місце по
працевлаштуванню інвалідів, розмір
середньорічної заробітної плати на
підприємстві за 2013 рік становить 35733,33
грн., тому сума
адміністративно-господарських санкцій
за незайняті робочі місця, призначені
для працевлаштування інвалідів у 2013
році, становить 17866,67 грн. та 203,68 грн.
пені.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що відповідачем не
виконано вимоги ст. ст. 19, 20 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" щодо
створення робочих місць для інвалідів
в кількості визначеній Законом, тому
застосування до Товариства з обмеженою
відповідальністю Науково - виробничої
фірми "Інтерфакт ЛТД"
адміністративно-господарських санкцій
та пені є обґрунтованим.

Колегія суддів з такими висновками
суду першої інстанції погоджується та
вважає їх правильними, з огляду на
наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні", з метою
реалізації творчих і виробничих
здібностей інвалідів та з урахуванням
індивідуальних програм реабілітації
їм забезпечується право працювати на
підприємствах, в установах,
організаціях, а також займатися
підприємницькою та іншою трудовою
діяльністю, яка не заборонена законом.
Право інвалідів на працю, їх
працевлаштування реалізується шляхом
створення спеціального робочого місця,
адаптацією основного і додаткового
обладнання, технічного оснащення і
пристосування тощо з урахуванням
обмежених можливостей інваліда.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" відмова в
укладенні трудового договору з мотивів
інвалідності не допускається, за
винятком випадків, коли за висновком
медико-соціальної експертизи стан його
здоров'я перешкоджає виконанню
професійних обов'язків, загрожує
здоров'ю і безпеці праці інших осіб, або
продовження трудової діяльності чи
зміна її характеру та обсягу загрожує
погіршенню здоров'я інвалідів.

Відповідно до ч.3 ст.18 Закону України
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
в тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємства, установи, організації чи
до державної служби зайнятості, що
передбачено ч.1 ст.18 Закону України.

Відповідно до частини 3 статті 18-1
Закону України державна служба
зайнятості здійснює пошук підходящої
роботи відповідно до рекомендацій
МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації
та знань, з урахуванням його побажань.

Наведене свідчить про те, що обов'язок
підприємства щодо створення робочих
місць для інвалідів не супроводжується
його обов'язком підбирати і
працевлаштовувати інвалідів на
створені робочі місця. Такий обов'язок
покладається на органи
працевлаштування, що перелічені в
частині першій ст. 18 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні".

Однак, на підприємство покладається
обов'язок створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів та
інформувати про таку кількість
створених робочих місць органи
працевлаштування інвалідів.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 19 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця. Підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю,
самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу,
встановленого частиною першою цієї
статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.
Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.

У відповідності до ч. 5 ст. 19 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
виконанням нормативу робочих місць у
кількості, визначеній згідно з
частиною першою цієї статті,
вважається працевлаштування
підприємством, установою,
організацією, у тому числі
підприємством, організацією
громадських організацій інвалідів,
фізичною особою, яка використовує
найману працю, інвалідів, для яких це
місце роботи є основним.

Порядок реєстрації у Фонді соціального
захисту інвалідів, його відділеннях,
строки подання йому звітів про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів, зарахування кількості
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, контролю за виконанням
нормативів робочих місць та перевірки
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, щодо їх реєстрації у
Фонді соціального захисту інвалідів,
його відділеннях, подачі щорічного
звіту, а також надання державній службі
зайнятості інформації, необхідної для
організації працевлаштування
інвалідів, визначаються Кабінетом
Міністрів України.

У частині 1 статті 20 Закону України
встановлено, що підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, які
використовують найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Разом з тим,
адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком, збором (обов'язковим
платежем), обов'язкова сплата яких
передбачена Конституцією України та
Податковим кодексом України, а є
заходом впливу до правопорушника у
сфері господарювання у зв'язку зі
скоєнням правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 218
Господарського кодексу України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
У частині 2 наведеної статті
передбачено, що учасник господарських
відносин відповідає, зокрема за
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Отже, адміністративно-господарські
санкції не можуть застосовуватися до
працедавця в разі відсутності
необхідної кількості працевлаштованих
інвалідів, якщо при цьому цей суб'єкт
господарювання вжив усіх передбачених
Законом України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
заходів для працевлаштування останніх,
тобто коли у його діях відсутній склад
правопорушення.

Дана правова позиція узгоджується з
практикою Верховного Суду України щодо
розгляду справ даної категорії
(постанова від 08.06.2010 року по справі №
10/72; постанова від 02.02.2010 року справа
№21-1982во09 (номер в ЄДРСР 8089874), постанова
від 22.12.2009 року №21-2151во009 (номер в ЄДРСР
7417998), постанова від 02.04.2013 року у справі
№21-95а13, (номер в ЄДРСР 30604032).

Як встановлено пунктом 2 Порядку
подання підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України "Про реалізацію
статей 19 і 20 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні"" від 31.01.2007 року № 70 (далі -
постанова КМ України № 70) інформацію
про наявність вільних робочих місць
(вакантних посад) для працевлаштування
інвалідів роботодавці подають центру
зайнятості за місцем їх реєстрації як
платників страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття за формою, затвердженою
Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом.

Згідно пункту 4 частини 3 статті 50
Закону України "Про зайнятість
населення" 05.07.2012 року № 5067-VI, чинного з
01.01.2013 року, роботодавці зобов'язані
своєчасно та в повному обсязі у
порядку, затвердженому центральним
органом виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері зайнятості
населення та трудової міграції, за
погодженням з центральним органом
виконавчої влади із забезпечення
реалізації державної політики у галузі
статистики, подавати територіальним
органам центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері зайнятості населення
та трудової міграції, інформацію про
попит на робочу силу (вакансії).

Форма звітності та інструкції щодо їх
заповнення були затверджені наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України від 19.12.2005 року № 420,
зареєстрованому в Міністерстві
юстиції України 21.12.2005 року за № 1534/11814,
який діяв до 11.07.2013 року.

Відповідно до загальних положень
Інструкції щодо заповнення форми
звітності № 3-ПН "Звіт про наявність
вакансій" підприємства, установи й
організації, їх структурні підрозділи
та філії незалежно від форми власності
та господарювання повинні за наявності
вакансій у повному обсязі подавати
інформацію про наявність вільних
робочих місць (вакансій) центрам
зайнятості за місцем їх реєстрації як
платника страхових внесків. При цьому,
у графі 15 звіту наводяться дані про
можливість працевлаштування на вільне
робоче місце (вакантну посаду)
інвалідів.

12.07.2013 року набрав чинності наказ
Міністерства соціальної політики
України від 31.05.2013 року № 316 "Про
затвердження форми звітності N 3-ПН
"Інформація про попит на робочу силу
(вакансії)" та Порядку її подання",
згідно з вимогою пункту 2.1 якого така
звітність подається за наявності у
роботодавця попиту на робочу силу
(вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів
з дати відкриття вакансії (й). Датою
відкриття вакансії є наступний день
після створення робочого місця чи
припинення трудових відносин з
працівником, робоче місце якого стає
вакантним, або дата, починаючи з якої
може бути укладений трудовий договір з
найманим працівником.

Підпунктом 3.1.3 пункту 3.1 даного Порядку
визначено, що у звіті № 3-ПН "Інформація
про попит на робочу силу (вакансії)" у
пункті 3 вказується кількість вакансій,
на які можуть бути працевлаштовані
громадяни, що мають додаткові гарантії
у сприянні працевлаштуванню та
зазначаються категорії таких громадян,
зокрема, інваліди.

У разі якщо роботодавець планує
укомплектувати вакансію самостійно,
без допомоги служби зайнятості, він
також зобов'язаний подати форму № 3-ПН,
при цьому, згідно з пунктом 2.2.6 Порядку
подання цієї звітності, зазначивши у
ній, що не потребує укомплектування
вакансії за сприянням служби
зайнятості. У випадку якщо вакансія
передбачена штатним розписом,
роботодавець має подавати інформацію
за формою № 3-ПН до внесення
відповідних змін у штатний розпис (лист
Міністерства соціальної політики
України від 21.08.2013 року).

З аналізу наведених положень
нормативно-правових актів, колегія
суддів приходить до висновку, що на
суб'єктів господарювання покладено
обов'язок виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів і надавати державній службі
зайнятості інформацію, необхідну для
організації працевлаштування
інвалідів. Обов'язок підприємства щодо
створення робочих місць для інвалідів
не супроводжується його обов'язком
самостійно підбирати інвалідів на
створені робочі місця. А тому
законодавець зобов'язує підприємства
надавати державній службі зайнятості
відповідну звітність щодо наявності
вакантних місць, створених для
працевлаштування осіб з обмеженими
фізичними можливостями, для
організації працевлаштування
інвалідів.

Під час судового розгляду справи
встановлено, що на підприємстві
відповідача було в наявності 1 вакантне
робоче місця для працевлаштування
інвалідів протягом січня-лютого 2013
року, квітня-вересня 2013 року. ( а.с. 5)

При цьому звіти про наявність вільних
робочих місць для інвалідів (форма 3-ПН
затверджена Наказом Державного
комітету статистики №420 від 19.12.2005 року)
подавались відповідачем до
Чугуївського міського районного
центру зайнятості 4 рази за 2013 рік -
28.01.2013 року, 28.02.2013 року, 15.04.2013 року та
27.05.2013 року (копії звітів наявні в
матеріалах справи).

Отже, відповідачем не було подано звіти
про наявність вільних робочих місць
для інвалідів за формою 3-ПН,
затвердженою Наказом Державного
комітету статистики №420 від 19.12.2005 року,
в червні 2013 року за формою 3-ПН,
затвердженою Наказом Державного
комітету статистики №420 від 19.12.2005 року
, а також починаючи з липня 2013 року за
формою N 3-ПН "Інформація про попит на
робочу силу (вакансії)" та Порядку її
подання", затвердженою Наказом
Міністерства соціальної політики
України від 31.05.2013 року № 316 "Про
затвердження форми звітності N 3-ПН
"Інформація про попит на робочу силу
(вакансії)" та Порядку її подання".
Вказані обставини підтверджуються
також листом Чугуївського міського
районного центру зайнятості №1176 від
29.05.2014 року.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що відповідачем не
вжито усіх залежних від нього заходів
для недопущення господарського
правопорушення, зокрема, не виконано
обов'язку по наданню центру зайнятості
передбаченої законодавством про
соціальну захищеність інвалідів
інформації про наявність вільних
робочих місць та вакантних посад, на
яких може використовуватися праця
інвалідів в червні-вересні 2013 року, що є
правопорушенням у сфері
господарювання.

Доводи відповідача про те, що ТОВ НВФ
"Інтерфакт ЛТД", на виконання вимог п. 2.1
Порядку подання форми звітності № 3 ПН
"Інформація про попит на робочу силу
(вакансії)", затвердженого цим наказом,
до Чугуївського міського районного
центру зайнятості 15.04.2013 року було
подано звіт за формою 3-ПН, а отже
протягом червня-вересня 2013 року у
відповідача був відсутній обов'язок
щодо подання звітності за формою 3-ПН,
колегія суддів вважає безпідставними
та необґрунтованими, оскільки наказ
Міністерства соціальної політики
України від 31.05.2013 року № 316 "Про
затвердження форми звітності N 3-ПН
"Інформація про попит на робочу силу
(вакансії)" та Порядку її подання"
набрав чинності лише з 12.07.2013 року.

При цьому, як свідчать матеріали
справи, відповідачем взагалі протягом
липня-вересня 2013 року не подавалась
звітність на виконання вимог п. 2.1 вимог
Порядку подання форми звітності № 3 ПН
"Інформація про попит на робочу силу
(вакансії)".

З урахуванням викладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
неналежне інформування центру
зайнятості про наявність вільних
робочих місць для інвалідів, а саме
неподання звітів за формою № 3-ПН про
наявність вакансій для інвалідів
державній службі зайнятості за спірний
період, є порушенням вищенаведених
норм матеріального права та підставою
для застосування
адміністративно-господарських
санкцій.

Даний висновок суду апеляційної
інстанції узгоджується з правовою
позицією Верховного Суду України,
викладеною у постановах від 9 липня 2013
року, 19 листопада 2013 року, 28 січня 2014
року (№№ 21-200а13, 21-397а13, 21-476а13
відповідно).

З огляду на встановлені у справі
обставини, колегія суддів погоджується
з висновком суду першої інстанції про
те, що позовні вимоги Харківського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
документально і нормативно
обґрунтовані та підлягають
задоволенню.

У відповідності до ст. 159 КАС України
судове рішення повинне бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що постанова Харківського
окружного адміністративного суду від
17.07.2014 року відповідає вимогам ст. 159
Кодексу адміністративного судочинства
України, підстав для задоволення вимог
апеляційної скарги відповідача
колегією суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову чи ухвалу суду
- без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю Науково -
виробнича фірма "Інтерфакт ЛТД"
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 17.07.2014р. по
справі № 820/10613/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва
С.В.Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П.
Перцова Т.С. Повний текст ухвали
виготовлений 22.09.2014 р.