Справа № 159/1366/13-а, 2а-159/62/13
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2014-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року
Справа
№ 876/7335/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Онишкевича Т.В.,

суддів
Дяковича В.П., Іщук Л.П.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в м. Ковелі та Ковельському
районі Волинської області на постанову
Ковельського міськрайонного суду
Волинської області від 03 квітня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
м. Ковелі та Ковельському районі
Волинської області про зобов'язання
призначити пенсію зі зниженням
пенсійного віку,

ВСТАНОВИВ :

12 березня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з адміністративним позовом, у
якому просила скасувати рішення № 72
від 06.11.2012 року комісії для розгляду
питань, пов'язаних з призначенням,
перерахунком та виплатою пенсій
відповідно до чинного законодавства
України про пенсійне забезпечення та
зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в м. Ковелі та
Ковельському районі Волинської
області (далі - УПФ України в м. Ковелі
та Ковельському районі) призначити та
виплачувати позивачу пенсію зі
зниженням пенсійного віку на 6 років
відповідно до ст.ст. 26, 27 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» та ст. 55 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
починаючи з 06 листопада 2012 року.

Постановою Ковельського
міськрайонного суду Волинської
області від 03 квітня 2013 року вказаний
адміністративний позов у справі №
159/1366/13-а задоволено частково та
вирішено скасувати рішення № 72 від
06.11.2012 року комісії для розгляду питань,
пов'язаних з призначенням,
перерахунком та виплатою пенсій УПФ
України в м. Ковелі та Ковельському
районі. У задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі
відповідач просить зазначену
постанову скасувати. Апеляційну
скаргу обґрунтовує тим, що на час
звернення позивачки про призначення
пенсії зі зниженням пенсійного віку їй
виповнилося 49 років 7 місяців. Правилом
кратного зменшення пенсійного віку, що
передбачено ст. 55 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» мають
право скористатися особи, що досягли 54
роки, а тому з огляду на дану обставину
позивачці не може бути призначено
пенсію. Крім того, апелянт зазначає, що
відповідно до акту зустрічної
перевірки від 29.10.2012 року факт
проживання позивачки у зоні
гарантованого добровільного
відселення підтверджено лише за період
з ІНФОРМАЦІЯ_4 по 27.04.1989 року на підставі
господарської книги № 7 за 1986 - 1990 роки у
с. Сошичне, а щодо проживання без
реєстрації - з 27.04.1989 року по серпень 1995
року - господарською книгою № 11 за 1991 -
1995 роки - не підтвердилося. Тому, вважає,
що підстав для призначення пенсії
відповідно до ст. 55 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» немає.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання апеляційного суду не
з'явилися, а відтак на підставі п. 2 ч. 1
ст. 197 КАС України суд прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи у порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи і
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд приходить до
переконання, що подана апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з таких
мотивів.

Частково задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_1, суд виходив із того, що на даний
час правоохоронними органами
проводиться перевірка щодо
правдивості відомостей у наданих до
пенсійного фонду документів для
призначення пенсії ОСОБА_1 Крім того,
проведеною пенсійним фондом
перевіркою факту проживання ОСОБА_1 з
1989 по 1995 роки було охоплено тільки
огляд погосподарських книг
Сошичненської сільської ради, а інші
можливі докази чи заперечення цього
факту не проводилися, що дає підстави
вважати таку перевірку неповною, яка не
дає підстав для однозначного висновку
про фактичне місце проживання
позивача.

Таким чином, на думку суду, до того часу
поки не буде визнано у встановленому
порядку недостовірними відомості
викладені в довідках № 1300 від 20.09.2012
року та № 1383 від 10.10.2012 року, виданих
головою Сошичненської сільської ради
Камінь-Каширського району Гаврилюком
С.О., немає підстав висловлювати
припущення про недостовірність цього
документу і ставити питання про
законність призначеної пенсії за віком
ОСОБА_1

А тому припинення відповідачем у
проведенні виплати пенсії ОСОБА_1
згідно ст.ст. 51, 55 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» є
передчасними, оскільки не були
перевірені наведені ОСОБА_1 факти
відсутності у неї житла до 1995 року в м.
Ковелі та відсутність належних умов
для проживання сім'ї ОСОБА_1 з
малолітніми дітьми поза межами
батьківського будинку в с. Сошичне
Камінь-Каширського району, не
встановлено де була зареєстрована
ОСОБА_1 з 1989 року в м. Ковелі та чи
фактично проживала за місцем
реєстрації, не встановлено в яких
медичних та освітніх закладах
перебували діти позивачки на обліку, не
вивчено особову справу щодо
перебування сім'ї ОСОБА_1 на отримання
житла, де повинні бути зазначені певні
відомості про місце проживання
позивачки.

Даючи правову оцінку оскаржуваному
судовому рішенню та доводам апелянта,
що викладені у апеляційній скарзі, суд
апеляційної інстанції виходить із
такого.

Умови призначення пенсії за віком
передбачено статтею 26 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» (в редакції
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин), відповідно до якої
особи мають право на призначення
пенсії за віком після досягнення
чоловіками 60 років, жінками - 55 років та
наявності страхового стажу не менше
п'яти років.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту
потерпілого населення визначені та
закріплені в Законі України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до частини 1 статті 55 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
особам, які працювали або проживали на
територіях радіоактивного
забруднення, пенсії надаються із
зменшенням пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», зокрема, особи,
які постійно проживали або постійно
проживають чи постійно працювали або
постійно працюють у зоні гарантованого
добровільного відселення за умови, що
вони за станом на 1 січня 1993 року
прожили або відпрацювали у цій зоні не
менше 3 років, пенсійний вік
зменшується на 3 роки та додатково 1 рік
за 2 роки проживання, роботи, але не
більше 6 років.

Як слідує з матеріалів справи,
відповідно до рішення № 72 від 06.11.2012
року комісії для розгляду питань,
пов'язаних з призначенням,
перерахунком та виплатою пенсій УПФ
України в м. Ковелі та Ковельському
районі 17.10.2012 року позивачці ОСОБА_1
було призначено пенсію за віком.
Оскільки достовірність довідки № 1381
від 10.10.2012 року викликала сумнів, до УПФ
України в м. Ковелі та Ковельському
районі було зроблено запит про
проведення перевірки факту проживання
ОСОБА_1 в с. Сошичне у вказаній у довідці
період. 02.11.2012 року надійшов акт
зустрічної перевірки вказаного факту,
де було встановлено, що в
погосподарській книзі № 7 для запису
постійно проживаючих на території
сільської ради господарств за 1986-1990
роки за № 460 значиться господарство
ОСОБА_3 і дійсно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
проживала і була прописана по 27.04.1989
року в с. Сошично Камінь-Каширського
району, яке відноситься до зони
гарантованого добровільного
відселення. В графі «відмітка про
членів сім'ї, зовсім вибувших із
господарства» по потертому зроблено
запис - вибула на проживання в м. Ковель
27.04.1989 року. В погосподарській книзі № 11
за 1991-1995 роки за № 474 значиться
господарство ОСОБА_3, запис про ОСОБА_1
відсутній. Так як наданими документами
не підтверджено проживання ОСОБА_1 в
зоні гарантованого добровільного
відселення не менше шести років, що
відповідно до статті 55 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» дає право
на зниження пенсійного віку на шість
років. Тому комісія відмовила ОСОБА_1 у
призначенні пенсії за віком із
зниженням пенсійного віку на 6 років, у
зв'язку з відсутністю документів,
підтверджуючих проживання в зоні
гарантованого добровільного
відселення не менше шести років.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачка ОСОБА_1 народилася
ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Сошичне
Камінь-Каширського району Волинської
області, де проживала і була
зареєстрована до 27.04.1989 року. Як видно з
посвідчення серії НОМЕР_2, виданого
04.02.1993 року Волинською
облдержадміністрацією, ОСОБА_1
постійно проживала в зоні безумовного
(обов'язкового) та гарантованого
добровільного відселення у 1986 році та
має пільги для потерпілих від аварії на
Чорнобильській АЕС 3-ї категорії. З
копії свідоцтва про укладення шлюбу
серії НОМЕР_1 слідує, що ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 уклали шлюб 28.01.1989 року, про що
зроблено запис № 4 в сільській раді с.
Сошичне Камінь-Каширського району
Волинської області, та з цього часу
стали носити спільне прізвище ОСОБА_4.
Копіями свідоцтв про народження на ім'я
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_3, стверджується, що вони
народилися в м. Ковелі та їх батьками є
ОСОБА_4 та ОСОБА_1 З копії ордеру на жиле
приміщення № 1 від 10.01.1996 року слідує, що
він виданий ОСОБА_4 та ще трьом його
членам сім'ї: ОСОБА_1 - дружині, ОСОБА_8 і
ОСОБА_7 - дочкам, на заняття
трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1.
Копією трудової книжки серії НОМЕР_3
стверджується, що ОСОБА_1 з 10.02.1983 року
та до цього часу працює провідником
пасажирських вагонів Ковельського
вагонного депо Львівської залізниці.
Копією довідки № 114 від 20.09.2012 року, яка
видана Камінь-Каширською районною
державною адміністрацією,
стверджується, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
постійно проживала на території зони
безумовного (обов'язкового) та
гарантованого добровільного
відселення на день аварії з
ІНФОРМАЦІЯ_4 по 27.04.1989 року в с. Сошичне
Камінь-Каширського району Волинської
області. З копії довідки № 1300 від 20.09.2012
року, яка видана сільським головою
Сошичненської сільської ради
Камінь-Каширського району Волинської
області Гаврилюком С.О., слідує, що
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживала і була
зареєстрована з дня народження до
27.04.1989 року в с. Сошичне, а з 27.04.1989 року
по серпень 1995 року проживала без
реєстрації, про що стверджують записи у
погосподарських книгах № 7 за 1986-1990
роки та № 11 за 1991-1995 роки.

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та
ОСОБА_13 також підтвердили факт
проживання ОСОБА_1 в с. Сошичне
Камінь-Каширського району Волинської
області.

Крім того, позивачкою ОСОБА_1 надано
суду апеляційної інстанції копію
постанови старшого слідчого СВ
Камінь-Каширського РВУ МВС ОСОБА_14 від
30.04.2013 року про закриття кримінального
провадження. Відповідно до даної
постанови, в ході кримінального
провадження було встановлено, що
довідка № 1381 від 10.10.2012 року, видана
Сошичненською сільською радою за
підписом сільського голови Гаврилюка
С.О., що підтверджує проживання з
ІНФОРМАЦІЯ_4 по 27.04.1989 року, а з 27.04.1989
року по серпень 1995 року проживала без
реєстрації ОСОБА_1 в с. Сошичне
Камінь-Каширського району. Підставою
для видачі довідки слугувало фактичне
місце її проживання. Факт проживання
ОСОБА_1 в с. Сошичне Камінь-Каширського
району підтверджують її сусіди ОСОБА_15
та ОСОБА_16 Враховуючи викладене, на
думку апеляційного суду, ОСОБА_1 дійсно
проживала в с. Сошичне
Камінь-Каширського району з 1963 року по
1995 рік.

Таким чином, апеляційний суд приходить
до переконання, що суд першої
інстанції, вирішуючи даний
публічно-правовий спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
дав їм належну правову оцінку. Доводи
апелянта висновків суду не
спростовують, а відтак апеляційна
скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Ковелі та
Ковельському районі Волинської
області залишити без задоволення, а
постанову Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 03 квітня 2013
року у справі № 159/1366/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

Л.П.Іщук