Справа № 2а-8680/10/0870
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2014 року
м. Київ К/9991/39618/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т. Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.

провівши попередній розгляд
адміністративної справи за касаційною
Запорізької митниці Державної митної
служби України на постанову
Запорізького окружного
адміністративного суду від 20.12.2010р. та
ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 08.11.2011р. у справі № 2а-8680/10/0870 за
позовом Відкритого акціонерного
товариства «Електрометалургійний
завод «Дніпроспецсталь ім.
А.М.Кузьміна» м. Запоріжжя до
Запорізької митниці Державної митної
служби України про визнання
протиправним та скасування рішень про
визначення митної вартості, -

ВСТАНОВИЛА:

ВАТ «Електрометалургійний завод
«Дніпроспецсталь ім. А.М.Кузьміна»
звернулось до Запорізької митниці з
позовом, в якому просило:

- визнати неправомірними дії
Запорізької митниці щодо відмови у
прийняті ВМД № 112030000/2010/024990 від 05 жовтня
2010 року та відмови у митному оформлені
товару за першим методом;

- визнати протиправним та скасувати
рішення Запорізької митниці
№ 112000006/2010/001838/1 від 05
жовтня 2010 року про визначення митної
вартості товару за шостим методом.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на протиправність дій
митниці щодо самостійного визначення
митної вартості та необґрунтованим
витребуванням у позивача додаткових
документів щодо підтвердження митної
вартості товару.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 20.12.2010р.,
залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 08.11.2011р.,
позовні вимоги задоволені частково.
Визнано протиправним та скасовано
рішення Запорізької митниці №
112000006/2010/001838/1 від 05 жовтня 2010 року про
визначення митної вартості товару за
шостим методом. В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

На постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 20.12.2010р. та
ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 08.11.2011р. надійшла касаційна скарга
Запорізької митниці, в якій,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
ставиться питання про їх скасування та
прийняття нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 11 лютого 2008 року між ВАТ
«Дніпроспецсталь» (Покупець) і
«INTERKOMODITIES SA» (Продавець) було укладено
контракт № , за яким продавець
зобов'язався поставити позивачу
електролітичні катоди нікеля
нерізаного на умовах DDU.

Для проведення митного оформлення
поставленого товару, позивачем до
митного органу була подана вантажна
митна декларація № 112030000/2010/024990 від 05
жовтня 2010 року. У графі 43 поданих ВМД
позивачем зазначено основний метод
(перший) визначення митної вартості за
ціною угоди, який передбачено ст. 266, 267
Митного Кодексу України.

В підтвердження заявленої митної
вартості до вантажної митної
декларації № 112030000/2010/024990
були додані наступні документи:
зовнішньоекономічний договір №
від 11 лютого 2008 року; додаток від 11
серпня 2008 року до договору №.;
додаток від 22 вересня 2008 року, додаток
від 04 грудня 2009 року, додаток від 11
серпня 2008 року та додаток від 05 липня 2010
року до договору № від 11 лютого 2008
року; лист № 0205 від 20 вересня 2010 року;
специфікація № 114 від 24 вересня 2010 року;
рахунок-фактура (інвойс) №1-10-066 dd від 24
вересня 2010 року, накладна СМR № 28092010;
лист № 121-708 від 04 жовтня 2010 року та інші
документи, про що свідчить їх
декларування (гр.44 ВМД та доповнення до
декларації ф.МД-6). Також разом з ВМД
позивачем була подана декларація
митної вартості товару ф. ДМВ-1, в якій
митна вартість товару визначена
позивачем згідно зі ст.ст. 266, 267 МК
України, тобто - за ціною угоди щодо
товарів, які імпортуються.

05 жовтня 2010 року відповідач у
декларації митної вартості
№112030000/2010/024990 зробив відмітку про
необхідність подання додаткових
документів згідно п. 11 постанови
Кабінету Міністрів України «Про
затвердження Порядку декларування
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження» № 1766 від 20 грудня 2006
року, а саме: - договір з третіми особами
що пов'язаний з договором ( контрактом)
про поставку товарів, митна вартість
яких визначається; - рахунки про
здійснення платежів третім особам на
користь продавця; - рахунки про сплату
комісійних (посередницьких) послуг,
пов'язаних з виконанням умов договору; -
відповідна бухгалтерська
документація; - каталоги прейскуранти,
(прайс - листи) фірми виробника товару; -
сертифікат про походження товару; -
висновки про якісні та вартісні
характеристики товару, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, що мають відповідні
повноваження згідно з законодавством; -
інформація зовнішньоторговельних
організацій про вартість товару та/або
сировини.

Листом № 121-710 від 05 жовтня 2010 року ВАТ
«Дніпроспецсталь» повідомило
Запорізьку митницю про те, що: - договір
з третіми особами, що пов'язані з
договором про поставку нікелю за
комерційним інвойсом № NI-10-066 від 24
вересня 2010 року митна вартість якого
визначається, можливості надати немає;
- рахунки про здійснення платежів
третіми особами на користь продавця та
відповідну документацію підприємство
не має можливості надати; - рахунки про
сплату комісійних, брокерських послуг
підприємство не має можливості надати;
- банківське платіжне доручення, що
підтверджує факт оплати за нікель по
ціні, що зазначена в рахунку фактурі, на
момент декларування не надавався,
оскільки оплата має бути здійснена
впродовж 30 днів з моменту поставки
матеріалу; - калькуляції, каталоги,
специфікації, прайс-листи фірми
виробника не надавались за умов того,
що ця інформація не є доступною для
позивача, більш того постачальник
товару не є виробником, тому одержати
таку інформацію неможливо; - висновки
про якісні характеристики товару
приведені в сертифікаті якості
виробника, який був наданий на момент
декларування; - сертифікат про
походження товару не надавався; -
інформація зовнішньоторговельних
організацій не надавалась, серед
інформації біржових організацій були
надані котировки Лондонської Біржі
Металів.

Не зважаючи на наявність всіх
необхідних документів, Запорізькою
митницею було прийнято Рішення
№112000006/2010/001838/1 від 05 жовтня 2010 року та
про визначення митної вартості товару
за шостим методом.

Отже, предметом даного спору є
правомірність визначення митної
вартості товару.

Відповідно до ст. 1 Митного кодексу
України від 17.11.2002р. (далі - МК України)
митна декларація - письмова заява
встановленої форми, яка подається
митному органу і містить відомості
щодо товарів і транспортних засобів,
які переміщуються через митний кордон
України, необхідні для їх митного
оформлення або переоформлення.

Згідно зі ст. 86 МК України митна
декларація приймається та
реєструється митним органом у порядку,
що визначається Кабінетом Міністрів
України або уповноваженим ним органом.
Подання митної декларації повинно
супроводжуватися наданням митному
органу комерційних супровідних та
інших необхідних документів, перелік
яких визначається Кабінетом Міністрів
України або уповноваженим ним органом.
Митна декларація приймається митним
органом, якщо встановлено, що в ній
містяться всі необхідні відомості і до
неї додано всі необхідні документи.

Відповідно до ст. 259 Митного кодексу
України митна вартість товарів - це
заявлена декларантом або визначена
митним органом вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, яка обчислюється на момент
перетинання товарами митного кордону
відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 265
МК митний орган, що здійснює контроль
за правильністю митної оцінки товарів
з урахуванням положень цього Кодексу,
має право приймати рішення про
правильність заявленої декларантом
митної вартості товарів.

Згідно зі статтею 266 МК визначення
митної вартості товарів, які
імпортуються в Україну, може
здійснюватися за такими методами: 1) за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; 3) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; 4) на
основі віднімання вартості; 5) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); 6) резервного.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Якщо митну вартість не може бути
визначено за першим методом,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості. У ході
таких консультацій митний орган та
декларант можуть здійснити обмін
наявною в кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, за основу може братися ціна, за
якою оцінювані ідентичні або подібні
(аналогічні) товари було продано в
Україні не пов'язаному з продавцем
покупцю.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митну вартість
товарів не може бути визначено шляхом
застосування попереднього методу.

Аналіз наведених норм, а також положень
Порядку здійснення контролю за
правильністю визначення митної
вартості товарів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 9 квітня 2008 року № 339, та Порядку
декларування митної вартості товарів
дає підстави вважати, що митні органи
мають виключну компетенцію в питаннях
перевірки та контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості.

Разом з тим дискреційні функції митних
органів мають законодавчі обмеження у
випадках незгоди із задекларованою
митною вартістю. До них, зокрема,
належить процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору підстав для
визначення митної вартості та
обов'язок послідовного вибору методів
(від першого до шостого) визначення
митної вартості.

Колегія суддів дійшла висновку, що зі
змісту норм пункту 14 Порядку
декларування митної вартості товарів
та частини четвертої статті 266 МК
України убачається, що позивач не
зобов'язаний надавати повний перелік
документів, визначених пунктом 11
зазначеного Порядку. При цьому
витребування таких документів може
мати місце тільки у випадку наявності
обґрунтованих сумнівів у
достовірності поданих декларантом
відомостей.

Разом з тим, витребувавши перелік
додаткових документів, передбачених
пунктом 11 Порядку декларування митної
вартості товарів, митний орган не
зазначив, які саме обставини ці
документи повинні підтвердити.

Також, відповідач не надав доказів
того, що документи, подані позивачем
для митного оформлення товару, є
недостатніми чи такими, що у своїй
сукупності викликають сумнів у
достовірності наданої інформації.

Крім того, колегія суддів вважає, що у
разі незгоди Митниці із митною
вартістю імпортованого товару, вона
відповідно до вимог статті 266 МК
України зобов'язана провести процедуру
консультацій, у ході яких мала б дійти
висновків щодо застосування того чи
іншого методу визначення митної
вартості товарів, при цьому кожний
наступний метод застосовується у разі
неможливості застосування
попереднього із наведенням
відповідних аргументів.

У випадку якщо митна вартість не може
бути визначена за першим методом,
кожний наступний метод застосовується,
якщо митна вартість товарів не може
бути визначена шляхом застосування
попереднього методу.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку про
неправомірність дій Запорізької
митниці щодо застосування одразу
шостого (резервного) методу визначення
митної вартості товару без
послідовного застосування попередніх
п'яти, як це встановлено частиною п'ятою
статті 266 МК України, за відсутності
будь-якого обґрунтування неможливості
їх застосування в рішенні про
визначення митної вартості товарів.

Аналогічна правова позиція була
висловлена також Верховним Судом
України у постановах від 21 січня 2011
року (справа № 21-56а10), від 7 лютого 2011
року (справа № 21-76а10), від 14 листопада 2011
року (справа № 21-213а11), від 6 лютого 2012
року (справа № 21-418а11), від 29 травня 2012
року (справа № 21-91а12).

Посилання скаржника в касаційній
скарзі на причини не застосування
попередніх п'яти методів колегія
суддів вважає необґрунтованим,
оскільки такі причини неможливості
застосування послідовно попередніх
п'яти методів визначення митної
вартості товару повинні бути зазначені
саме в рішенні про визначення митної
вартості товарів.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що при вирішенні
справи судами першої та апеляційної
інстанцій вірно застосовані норми
матеріального та процесуального права.
Доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують. За таких обставин
підстав для задоволення касаційної
скарги судова колегія не вбачає.

Згідно із ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Запорізької митниці
відхилити, а постанову Запорізького
окружного адміністративного суду від
20.12.2010р. та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 08.11.2011р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку ст.ст.
235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: