Справа № 2а-5188/11/1370
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2014-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 вересня 2014 року
№ 2а-5188/11/1370
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючого-судді
секретар судових засідань
з участю представників:
від позивача - не з'явився;
від відповідача - Рождественська Л.П.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Львові
адміністративну справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю (надалі ТзОВ) «Опрон
Україна» до Державної податкової
інспекції (надалі ДПІ) у Сокальському
районі Головного управління
Міндоходів у Львівській області про
визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень, -
ТзОВ «Опрон Україна» звернулося в суд з
адміністративним позовом до ДПІ у
Сокальському районі Львівської
області про, з врахуванням уточнених
позовних вимог, визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень від 02.03.2011 року за
У відповідності до вимог ст.55 КАС
України судом замінено ДПІ у
Сокальському районі Львівської
області на його правонаступника ДПІ у
Сокальському районі Головного
управління Міндоходів у Львівській
Позивач в позовній заяві
зазначає, що усі господарські операції
щодо закупівель металоконструкцій
зафіксовані у первинних
бухгалтерських документах і
відображено у бухгалтерському обліку.
На кожну партію металоконструкцій
виписано податкові накладні,
перевезення здійснювалось за
допомогою вантажного автомобіля марки
«Scania», державний реєстраційний номер
ВС 7331 ХХ з причепом та вантажного
автомобіля ЗІЛ - 155, державний
реєстраційний номер ВС 5142 ВН. Вказані
обставини доводять реальний характер
здійснюваних господарських операцій.
Закуплені металоконструкції
реалізовувалися іншим покупцям, що
також відображено у бухгалтерському
обліку і сплачено відповідні податки.
За таких обставин, твердження
податкових осіб контролюючого органу
про нікчемність вказаних договорів
купівлі - продажу металоконструкцій є
необґрунтованим та бездоказовим.
В запереченні на позовну заяву
відповідач зазначає, що відображенню у
податковій звітності підлягає лише та
господарська операція, яка фактично
відбулась, а не та, зміст якої лише
відображений на первинних документах,
відповідно тоді така операція, яка
фактично відбулась і створює
відповідні податкові наслідки для
платника податків шляхом формування
ним складу податкового кредиту та
валових витрат підприємства. Тому
господарська операція, яка фактично не
відбулася є нікчемною, оскільки не
спрямована на реальне настання
правових наслідків, а спрямована лише
на формування платниками податкового
кредиту та валових витрат у зв'язку із
відображенням її змісту у первинних
Представник відповідача дав
аналогічні пояснення, просить в
задоволенні позову відмовити.
Заслухавши пояснення представника
відповідача, розглянувши матеріали
справи, дослідивши надані докази, суд
даючи правову оцінку спірним
правовідносинам виходив з наступного.
За результатами планової виїзної
перевірки перевірки ТзОВ «Опрон
Україна» з питань дотримання вимог
податкового законодавства, валютного
та іншого законодавства за період з
01.09.2009 року по 30.09.2010 року ДПІ у
Сокальському районі Львівської
області складено акт від 11.02.2011 року за
№71/2301/34105438 та прийнято податкові
повідомлення-рішення від 02.03.2011 року:
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток приватних
підприємств на суму 747027 грн. 00 коп., в
тому числі за основним платежем - 597621
грн. 00 коп., за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) - 149406 грн. 00 коп.;
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на суму
780234 грн. 00 коп., в тому числі, за основним
платежем - 624187 грн. 00 коп., за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) - 156047
Перевіркою встановлено порушення:
- п.5.1, підп.5.2.1 п.5.2, підп.5.3.9 п.5.3 ст.5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» в результаті
чого занижено податок на прибуток на
загальну суму 597621 грн. 00 коп. та
завищено від'ємне значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток на
загальну суму 1736505 грн. 00 коп.
- підп.7.4.1, п.7.4.5 п.7.4, підп.7.5.1 п.7.5 ст.7
Закону України «Про податок на додану
вартість», в результаті чого занижено
податку на додану вартість на загальну
суму 624187 грн. 36 коп.
За наслідками процедури
адміністративного оскарження,
контролюючим органом було скасовано
податкове повідомлення рішення від
основного платежу в сумі 164687 грн. 00 коп.
та прийнято податкові повідомлення
рішення від 16.05.2011 року:

- за №, яким платнику податків
визначено суму податкового
зобов'язання з податку на прибуток
підприємств на 582340 грн. 00 коп., в тому
числі за основним платежем - 432934 грн. 00
коп., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 149406 грн. 00 коп.;

- за №, яким платнику податків
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток підприємств на
суму 45653 грн. 75 коп.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, суд врахував наступні
обставини справи та норми чинного
законодавства.

Згідно вимог підп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» від 03.04.1997 року за №168/97-ВР (в
редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з, зокрема,
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Підпунктом 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 цього ж
Закону передбачено, якщо платник
податку придбаває (виготовляє)
матеріальні та нематеріальні активи
(послуги), які не призначаються для їх
використання в господарській
діяльності такого платника, то сума
податку, сплаченого у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
включається до складу податкового
кредиту.

Відповідно до абзац.1 підп.7.4.5 п.7.4 даної
статті, не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Датою виникнення права платника
податку на податковий кредит, як
передбачено підп.7.5.1 п.7.5 ст.7 наведеного
Закону, вважається дата здійснення
першої з подій:

або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Водночас, статтею 1 Закону України
«Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» від
16.07.1999 року №996-XIV, з наступними змінами
та доповненнями визначено, що
первинний документ - це документ,
який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо)
мають силу первинних документів лише
в разі фактичного здійснення
господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,

відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в
разі фактичного здійснення
господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» господарською
операцією є дія або подія, яка
викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

З врахуванням даної позиції судом
досліджуються обставини правомірності
формування позивачем податкового
кредиту та валових витрат по
господарських операціях з ПП
«Техпром-Інвест», ПП «Фірма «Юкос», ПП
«Рем-Будінвест Експрес», ПП
«Галторгцентр», ПП «Компанія
«Галторгсервіс».

Судом встановлено, що між ТзОВ
«Опрон-Україна» (покупець) та ПП
«Техпром-Інвест» (постачальник) було
укладено договір купівлі-продажу від
04.09.2009 року за №04072009 про поставку
товарів, означених в специфікації, що є
невід'ємною частиною цього договору.

Аналогічні угоди позивачем було
укладено з ПП «Галторгцентр» (договір
купівлі-продажу від 30.12.2008 року), з ПП
«Рем -Будінвест Експрес» (договір
купівлі-продажу від від 01.03.2010 року за
№01032010), з ПП Фірма «Юкос» (договір
купівлі-продажу від 02.11.2009 року за
№02112009), з ПП «Компанія «Галторгсервіс»
(договір купівлі - продажу від 01.07.2009
року за №01072009).

Дані договори були надані позивачем до
перевірки та були відображені в акті
перевірки, а тому їх наявність
сторонами не заперечується з огляду на
їх відсутність в матеріалах
адміністративної справи у зв'язку їх
вилученням згідно з протоколу виїмки
від 13.04.2011 року.

В підтвердження виконання
вищенаведених договорів позивачем
надано податкові та видаткові
накладні, товарно-транспортні
накладні, специфікації до договорів
купівлі-продажу, квитанції про
приймання вантажу, журнал реєстрації
довіреностей на отримання
товарно-матеріальних цінностей.

При цьому, відповідач вважає, що даних
доказів не є достатньо в підтвердження
обставин реальності господарської
операції між позивачем та
вищенаведеними контрагентами.

Як вбачається з акта перевірки,
перевіряючими встановлено відсутність
товарів по факту їх придбання
контрагентами позивача, а тому
відповідно відсутній продаж товарів
(металоконструкцій) останньому та
відсутні витрати відображені
товариством за даними операціями.
Тобто, зустрічними перевірками не
встановлено наявність розумних
економічних або інших причин (ділової
мети) систематичного (протягом місяця)
придбання та продажу товарів. Такі
причини можуть бути наявними лише за
умови, що платника податку має намір
одержати економічний ефект у
результаті підприємницької або іншої
економічної діяльності, а не виключно
чи переважно за рахунок формування
податкового кредиту та валових витрат
для інших суб'єктів підприємницької
діяльності.

При цьому, висновки контролюючого
органу ґрунтуються на обставинах,
викладених в актах ДПІ у Личаківському
районі м.Львові від 07.09.2010 року за
№473/23-2/365000418, ДПІ у Сихівському районі
м.Львова від 07.09.2010 року за №2469/23-209/36501076,
ДПІ у Залізничному районі м.Львова від
12.07.20101 року за №1627/23-2/333805911, ДПІ у
Сихівському районі м.Львова від 22.11.2010
року за №2818/23-209/36078690, ДПІ у Галицькому
районі м.Львова від 14.10.2010 року за
№5577/23-209/36417613.

Також, судом встановлено, що як
вбачається з наявних в матеріалах
справи товарно- транспортних
накладних, транспортування придбаних
металоконструкцій здійснювалось
позивачем за допомогою власного
вантажного автомобіля ЗІЛ-555, державний
реєстраційний номер ВС 5142 ВА.

При цьому, можливість перевезення
зазначеним вантажним автомобілем
вантажу вагою понад 4,5 т
підтверджується висновком
інженерно-технічного дослідження за
№06с/10, складеного 05.10.2010 року Західним
центром українського відділення
Міжнародного центру наукової культури
«Всесвітня лабораторія».

Аналогічні обставини щодо
транспортування металоконструкцій
зазначеним вантажним автомобілем
викладені також в постанові
Львівського окружного
адміністративного суду від 23.12.2010 року
у справі №2а-693/10/1370, яка залишена без
змін ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 12.11.2013 року,
які в силу ст.72 КАС України не
підлягають доказуванню.

Даючи правову оцінку наведеним доказам
суд, вважає, що прямими доказами в
підтвердження обставин правомірності
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість є надані
позивачем первинні бухгалтерські
документи, які підтверджують реальний
рух активів між позивачем та його
контрагентами. Подані ж відповідачем
докази не є прямими та в своїй
сукупності не можуть вказувати на
протиправність дій позивача при
оподаткуванні згаданих господарських
операції і підтверджувати обізнаність
позивача про сумнівне ведення
господарської діяльності його
контрагента та контрагентами
останнього.

За таких обставин, суд вважає, що
органом державної податкової служби не
доказано фактичного не здійснення
згаданих господарських операцій.

Платником податків на підтвердження
обгрунтованості віднесення до складу
податкового кредиту сум податку на
додану вартість за перевірений період
були надані податкові накладні, що
знаходяться в матеріалах справи, які не
мають недоліків та, порядок заповнення
яких, відповідав встановленому чинним
законодавством.

Суд звертає увагу й на те, що сама по
собі несплата податку продавцем (у тому
числі у разі ухилення від сплати) при
фактичному здійсненні господарської
операції не впливає на податковий
кредит покупця та суму бюджетного
відшкодування.

Також, матеріалами справи
спростовується посилання відповідача
на дефекти податкової
правосуб'єктності контрагентів
позивача, як на обставину, що вказує на
нереальність згаданих господарських
операцій з врахуванням наступного.

В матеріалах справи наявні Свідоцтва
про державну реєстрацію юридичної
особи, та Свідоцтва про реєстрацію
платника податку на додану вартість з
яких вбачається, що на час вчинення
досліджуваних господарських операцій
вищенаведені контрагенти позивача
були зареєстровані у встановленому
законом порядку та являлися платниками
податку на додану вартість.

Наявність зазначених документів у
позивача підтверджує його
добросовісність та обачність, оскільки
ним була зібрана оприлюднена
інформація, яка б вказувала на
недобросовісність його контрагентів.

Не можна залишити поза увагою і
обставини за наявності яких рішення
суб'єкта владних управлінських функцій
вважається правомірним, зокрема, таке
має бути прийнято пропорційно, зокрема
з дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (п.8 ч.2 ст.2 КАС України).

При цьому, поняття справедливого
балансу розкрито у рішенні
Європейського Суду з прав людини від 22
січня 2009 року у справі "БУЛВЕС" АД проти
Болгарії" (заява № 3991/03).

Так, Європейський Суд з прав людини,
вважає, що порушенням справедливого
балансу, який повинен підтримуватися
між вимогами загальних інтересів і
вимогами захисту права власності, буде
коли національна влада за відсутності
будь-яких вказівок на пряму участь
фізичної або юридичної особи у
зловживаннях, пов'язаних зі сплатою
податку на додану вартість, що
нараховується при низці операцій з
поставок, або будь-яких вказівок на
обізнаність про таке порушення, все
таки карає одержувача оподаткованої
податком на додану вартість поставки,
який повністю виконав свої
зобов'язання за дії чи бездіяльність
постачальника, який знаходився поза
контролем одержувача і по відношенню
до якого не було засобів відстеження і
забезпечення його старанності.

В матеріалах справи відсутні докази в
підтвердження наведених обставин
справедливого втручання контролюючого
органу у право власності позивача, а
тому рішення не відповідає наведеному
критерію.

Не можна залишити поза увагою і той
факт, що перелік правочинів, які є
нікчемними як такі, що порушують
публічний порядок, визначений статтею
228 ЦК України, згідно якої правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на
суспільні, економічні та соціальні
основи держави, зокрема: правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу - землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами (стаття 14 Конституції
України); правочини щодо відчуження
викраденого майна; правочини, що
порушують правовий режим вилучених з
обігу або обмежених в обігу об'єктів
цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на
порушення інших об'єктів права,
передбачені іншими нормами публічного
права, не є такими, що порушують
публічний порядок.

З врахуванням того, що орган державної
податкової служби при встановленні
факту нікчемності правочину в акті
перевірки покликався саме на ст.228 ЦК
України, наведені обставини
враховуються судом при прийнятті
судового рішення.

З огляду на викладене, суд вважає, що
наявні в матеріалах справи докази
повністю підтверджують обставини
реальності господарських операцій між
позивачем та його контрагентами, а тому
висновки про неправомірність
формування платником податків
податкового кредиту з податку на
додану вартість за результатами таких
господарських операцій є
безпідставними та необгрунтованими.

Що стосується завищення позивачем
валових витрат за результатами
господарських операції із
вищенаведеними контрагентами, то суд
зазначає наступне.

Як передбачено п.5.1ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» від 28.12.1994 року за №334/94-ВР,
в редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин, валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

До складу валових витрат, у
відповідності до підп.5.2.1 п.5.2 даної
статті включаються суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно з абзац.4 підп.5.3.9 п.5.3 ст.5 цієї ж
статті, не належать до складу валових
витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

З врахуванням встановлених вище
обставин реальності здійснення
господарських операцій та наявності в
матеріалах справи первинних
документів, які складені та заповнені у
встановленому порядку, суд вважає, що
позивачем правомірно сформовано
валові витрати за результатами
здійснення господарських операцій з ПП
«Техпром-Інвест», ПП «Фірма «Юкос», ПП
«Рем-Будінвест Експрес», ПП
«Галторгцентр», ПП «Компанія
«Галторгсервіс».

За таких обставини, суд вважає, що
наявні в матеріалах справи докази
повністю підтверджують обставини
реальності господарських операцій між
позивачем та його контрагентами, а тому
висновки про неправомірність
формування платником податків
податкового кредиту з податку на
додану вартістю та валових витрат з
податку на прибуток за результатами
таких господарських операцій є
безпідставними та не обгрунтованими.

Оскільки правомірність нарахування
основного платежу по згаданих податках
не знайшла свого підтвердження під час
розгляду справи органом державної
податкової служби безпідставно
застосовано штрафні (фінансові)
санкції (штрафи).

З огляду на викладене, суд вважає, що
позовні вимоги про скасування
податкових повідомлень-рішень, яким
платнику податків збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість та податку на прибуток
є підставними та обгрунтованими, а тому
адміністративний позов підлягає
задоволенню.

Щодо судових витрат, то у відповідності
до вимог ст.94 КАС України, такі належить
присудити з Державного бюджету України
на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 21, 69, 70, 160-163 КАС України,
суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Адміністративний позов задовольнити
повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати,
прийняті Державною податковою
інспекцією у Сокальському районі
Львівської області, податкові
повідомлення-рішення від 02.03.2011 року за
№ та від 16.05.2011 року за № та
за №.

3. Стягнути з Державного бюджету
України на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Опрон
Україна» (), що
знаходиться за адресою Львівська
область, Сокальський район, смт.Жвирка,
вул.1 травня, 7, 3 грн. 40 коп. (три гривні
сорок копійок) сплаченого судового
збору.

4.Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.
Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова суду не набрала законної
сили.

5.Апеляційна скарга на постанову суду
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії повного тексту
постанови.

Повний текст постанови
виготовлений та підписаний 23 вересня
2014 року.

Суддя
В.Я.Мартинюк