Справа № 2а-469/11 2а/1322/5/12
Суддя: Довга О.І.
Дата ухвалення: 2014-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2014 року
Справа
№ 148055/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довга
О.І.,

судді Ліщинський
А.М.,

судді Запотічний
І.І.

секретар судового засідання Дутка І.С.

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1

третя особа ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Старосамбірського районного суду
Львівської області від 10.08.2012 року у
справі № 2а-469/11 2а/1322/5/12 за позовом
ОСОБА_1 до Стрілківської сільської
ради, третя особа ОСОБА_2 про визнання
недійсним акту (рішення) про надання
дозволу на проведення перебудови, -

В С Т А Н О
В И В :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до
Стрілківської сільської ради
Старосамбірського району Львівської
області: третя особа ОСОБА_2 про
визнання рішення виконкому
Стрілківської сільської ради
Старосамбірського району Львівської
області від 26 липня 2010 р. за № 55 «Про
надання дозволу на проведення
перебудови сараю та гаражу в АДРЕСА_1
Старосамбірського району» ОСОБА_2 -
незаконним; визнати рішення ХХУШ сесії
п'ятого демократичного скликання
Стрілківської сільської ради
Старосамбірського району Львівської
області від 17 серпня 2010 р за № 557 «Про
передачу земельної ділянки у
власність», площею 100 кв.м. ОСОБА_2
жителю с. Лопушанка-Хомина
Старосамбірського району, для
будівництва та обслуговування гаражу в
АДРЕСА_1 Старосамбірського району
незаконним; визнати рішення XII сесії
УІ демократичного скликання
Стрілківської сільської ради від 18
липня 2012 р. за № 187 «Про внесення змін в
рішення ХХУШ сесії п'ятого
демократичного скликання від 17.08.2010 р.
«Про передачу земельних ділянок у
власність» - незаконним.

В обґрунтування позовних вимог
позивач посилається на незаконність
оспорюваних рішень, вважає що
відповідач при винесені рішення
порушив норми чинного законодавства.

Постановою Старосамбірського
районного суду Львівської області від
10.08.2012 року в позові ОСОБА_1 відмовлено
повністю.

Не погодившись з рішенням суду
першої інстанції, позивач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову суду та
прийняти нову, якою задовольнити його
адміністративний позов у повному
обсязі. Апеляційна скарга мотивована,
фактично, доводами позовної заяви.

Позивач в судовому засіданні
підтримує вимоги апеляційної скарги.

Третя особа - ОСОБА_2 просить
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції без змін.

Інші особи, які беруть участь у
справі, в судове засідання на виклик
суду не з'явилися, що не перешкоджає
розгляду справи в їх відсутності
згідно ч.4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та заперечень на неї, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 Кодексу
адміністративного судочинства України
особа, яка вважає, що порушено її права,
свободи чи інтереси у сфері
публічно-правових відносин, має право
на звернення до адміністративного суду
з адміністративним позовом.

Відповідно до ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. До адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожному гарантується право на захист
його прав, свобод та інтересів
незалежним і неупередженим судом.

Отже, згідно з вищенаведеними нормами
права, позивач має право звернутись до
адміністративного суду з позовом лише
у разі, якщо він вважає, що рішенням,
дією чи бездіяльністю відповідача
(суб'єкта владних повноважень) порушено
його права, свободи чи інтереси у сфері
публічно-правових відносин. При цьому,
обставину дійсного (фактичного)
порушення відповідачем прав, свобод чи
інтересів позивача має довести
належними та допустимими доказами саме
позивач.

ОСОБА_1 звернувся з позовом до
Стрілківської сільської ради
Старосамбірського району Львівської
області: третя особа ОСОБА_2 про
визнання рішення виконкому
Стрілківської сільської ради
Старосамбірського району Львівської
області від 26 липня 2010 р. за № 55 «Про
надання дозволу на проведення
перебудови сараю та гаражу в АДРЕСА_1
Старосамбірського району» ОСОБА_2,
рішення ХХУШ сесії п'ятого
демократичного скликання
Стрілківської сільської ради
Старосамбірського району Львівської
області від 17 серпня 2010 р за № 557 «Про
передачу земельної ділянки у
власність», площею 100 кв.м. ОСОБА_2
жителю с. Лопушанка-Хомина
Старосамбірського району, для
будівництва та обслуговування гаражу в
АДРЕСА_1 Старосамбірського району,
рішення XII сесії УІ демократичного
скликання Стрілківської сільської
ради від 18 липня 2012 р. за № 187 «Про
внесення змін в рішення ХХУШ сесії
п'ятого демократичного скликання від
17.08.2010 р. «Про передачу земельних
ділянок у власність» - незаконними.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на незаконність
прийнятих органом місцевого
самоврядування рішень, так як земельна
ділянка, яка виділена третій особі,
розміщена на межі із потічком
Безіменний, зі сторони земельної
ділянки позивача. Передана земельна
ділянка знаходиться поряд із
господарськими будівлями ОСОБА_1,
перекриває йому хід до погребу,
порушує його право на користування
земельною ділянкою та володіння
приватною власністю.

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що третя особа являється
власником домоволодіння та
господарських спору, які знаходяться
на спірній земельній ділянці. Право
власності на майно перейшло ОСОБА_4,
дружині ОСОБА_2, за договором довічного
утримання її бабусі.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновками суду першої
інстанції з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 120
Земельного кодексу України, у разі
переходу права власності на будинок
чи його частину від однієї особи до
іншої за договором довічного
утримання право на земельну ділянку
переходить на умовах, на яких вона
належала попередньому власнику.

Згідно статті 12 Земельного Кодексу
України (ЗКУ) до повноважень сільських,
селищних, міських рад у галузі
земельних відносин на території сіл,
селищ, міст належить, зокрема,
розпорядження землями територіальних
громад; передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу; надання земельних
ділянок у користування із земель
комунальної власності відповідно до
цього Кодексу; організація
землеустрою; підготовка висновків щодо
вилучення (викупу) та надання земельних
ділянок відповідно до цього Кодексу;
інформування населення щодо вилучення
(викупу), надання земельних ділянок;
вирішення земельних спорів; вирішення
інших питань у галузі земельних
відносин відповідно до закону.

Відповідно до статті 116 ЗКУ громадяни
та юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування. Безоплатна передача
земельних ділянок у власність громадян
провадиться у разі: а) приватизації
земельних ділянок, які перебувають у
користуванні громадян; б) одержання
земельних ділянок внаслідок
приватизації державних і комунальних
сільськогосподарських підприємств,
установ та організацій; в) одержання
земельних ділянок із земель державної
і комунальної власності в межах норм
безоплатної приватизації, визначених
цим Кодексом. Передача земельних
ділянок безоплатно у власність
громадян у межах норм, визначених цим
Кодексом, провадиться один раз по
кожному виду використання. Надання у
користування земельної ділянки, що
перебуває у власності або у
користуванні, провадиться лише після
вилучення (викупу) її в порядку,
передбаченому цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації
земельних ділянок громадянами
передбачено статтею 118 ЗКУ. Відповідно
до частини 1 та 2 даної норми Закону
громадянин, зацікавлений у
приватизації земельної ділянки, яка
перебуває у його користуванні, подає
заяву до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади та
органів місцевого самоврядування щодо
приватизації земельних ділянок
приймається у місячний строк на
підставі технічних матеріалів та
документів, що підтверджують розмір
земельної ділянки.

Відповідно до частин 6, 7, 10 та 11 цієї ж
статті громадяни, зацікавлені в
одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки. У
клопотанні зазначаються цільове
призначення земельної ділянки та її
орієнтовні розміри. До клопотання
додаються графічні матеріали, на яких
зазначено бажане місце розташування
земельної ділянки, погодження
землекористувача (у разі вилучення
земельної ділянки, що перебуває у
користуванні інших осіб) та документи,
що підтверджують досвід роботи у
сільському господарстві або наявність
освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства).

Сільська рада розглядає клопотання у
місячний строк і дає дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або надає
мотивовану відмову у його наданні.
Підставою відмови у наданні такого
дозволу може бути лише невідповідність
місця розташування об'єкта вимогам
законів, прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів, генеральних
планів населених пунктів та іншої
містобудівної документації, схем
землеустрою і техніко-економічних
обґрунтувань використання та охорони
земель адміністративно-територіальних
утворень, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів.

Відповідно до частини 1 статті 121 ЗКУ
громадяни України мають право на
безоплатну передачу їм земельних
ділянок із земель державної або
комунальної власності в таких
розмірах: для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка) у селах - не більше
0,25 гектара, для ведення особистого
селянського господарства - не більше 2,0
гектара.

Позивач у позовній заяві та
додаткових поясненнях не надано суду
належних та допустимих доказів щодо
порушення відповідачем норм чинного
законодавства при прийняті
оспорюваних рішень. Не доведено
позивачем і його порушено права та
охоронюваних законом інтересів.

Окрім зазначеного колегія суддів
зазначає, що згідно ст.88 Водного
кодексу України, для потоків
водоохоронна зона становить по 25 м. з
двох сторін. Тому будівництво та
відновлення старих будівель у
водоохоронній зоні заборонено.

Однак, відповідно до листа
відділу регіонального розвитку
містобудування та архітектури (а.с.112);
дійсно у відповідності ст.88 Водного
кодексу України, ст.60 Земельною кодексу
України, охоронна зона малих річок,
струмків становить 25 м.. в межах
існуючих населених пунктів прибережна
захисна смуга встановлюється з
урахуванням містобудівної
документації, однак, в генеральному
плані забудови с. Лопушанка,
Старосамбірського району розробленого
Л/Ф «Діпроміт» у 1976 році, прибережна
захисна смуга струмка «Безіменного»
невизначена.

Отже, відповідно до норм
земельного законодавства, чинного на
момент прийняття оскаржуваного
рішення, Стрілківська сільська рада
наділена відповідним обсягом
повноважень, потрібних для передання у
власність земельної ділянки, що
розташована на території цієї ради. А
оскільки на момент прийняття
Стрілківською сільською радою
оспорюваних рішень були відсутні
будь-які підстави для відмови у наданні
такої земельної ділянки у приватну
власність ОСОБА_2 тому такі рішення є
законними та відповідають усім
вимогам законодавства, що було чинним
на момент прийняття оскаржуваного
рішення.

Отже, як вбачається з наведеного, суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку про відсутність
підстав для визнання оскаржуваних
рішень суб'єктів владних повноважень
протиправними.

Постанова суду першої інстанції
відповідає матеріалам справи, судом
було правильно застосовано норми
матеріального та процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не
спростовують висновки суду першої
інстанції, тому підстав для її
скасування колегія суддів не
знаходить.

Керуючись ст. 160, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198,
ст. 200, п. 1 ч.1 ст. 205, ст.ст. 206, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

У Х В
А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
залишити без задоволення, а постанову
Старосамбірського районного суду
Львівської області від 10.08.2012 року у
справі № 2а-469/11 2а/1322/5/12 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом 20-ти днів з дня
набрання ухвалою законної сили, а у
разі складення ухвали в повному обсязі
відповідно до ст.160 КАС України - з дня
складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
Довга О.І.

Судді
Ліщинський А.М.

Запотічний І.І.