Справа № 2а-160/12
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/7042/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Мороза В.Ф.,

Чалого С.Я.

розглянувши у порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову
Обухівського районного суду Київської
області від 17 жовтня 2012 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 31 січня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Української міської ради, третя особа -
ОСОБА_3, про скасування рішень,
зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
Української міської ради про
скасування рішення від 10.02.2011 про
надання дозволу ОСОБА_3 на виготовлення
технічної документації на земельну
ділянку площею 0,05 га; рішення від 10.03.2011
про відмову позивачу у безоплатній
передачі земельної ділянки, від 13.10.2011
про надання дозволу ОСОБА_3 на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки площею 0,05 га;
скасування угоди відповідача з третьою
особою про резервування земельної
ділянки від 13.10.2011 та про зобов'язання
прийняти рішення про надання йому
дозволу на розробку проекту відведення
спірної земельної ділянки.

Позовні вимоги мотивовано тим, що у
січні 2011 року позивач звернувся до
Української міської ради із заявою про
передачу йому у власність земельної
ділянки, яка знаходиться в АДРЕСА_1. У
той же час, оскаржуваними рішенням
відповідача питання щодо передачі
спірної земельної ділянки у власність
було необґрунтованого вирішено на
користь третьої особи, а не на користь
позивача.

Постановою Обухівського районного
суду Київської області від 17 жовтня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 31 січня 2013
року, у задоволенні прозову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_2 з
посиланням на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати оскаржувані судові
рішення та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
процесуального права, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню, з огляду на
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є сусідами - суміжними
землекористувачами.

ОСОБА_2 має статус учасника ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
першої категорії.

27.01.2011 позивач звернувся до Української
міської ради Київської області із
заявою про передачу у власність для
індивідуального дачного будівництва
земельної ділянки орієнтовною площею
0,05га.

09.02.2011 до Української міської ради
Київської області з аналогічною заявою
звернулась ОСОБА_3.

Рішенням Української міської ради 7-ї
сесії 6-ого скликання від 10.02.2011 надано
дозвіл ОСОБА_3 на виготовлення
технічної документації щодо
встановлення права власності на
земельну ділянку орієнтовною площею 0,05
га для ведення індивідуального
садівництва в АДРЕСА_1.

Разом з цим, з тексті рішення випливає,
що воно прийнято за результатами
розгляду заяви ОСОБА_3 від 09.02.2011. При
цьому у тексті рішення (його
резолютивній частині) зазначено, що
ОСОБА_3 надається дозвіл на
виготовлення технічної документації
щодо встановлення права власності на
земельну ділянку орієнтовною площею 0,05
га для ведення індивідуального
садівництва в АДРЕСА_1.

На заяву ОСОБА_2 від 27.01.2011 про передачу
безоплатно земельної ділянки рішенням
8-ї сесії 6-ого скликання від 10.03.2011 «Про
розгляд заяви гр. ОСОБА_2» позивача
поінформовано, що на земельну ділянку,
яка знаходиться в АДРЕСА_1 з боку вул.
Ігнатівської поруч із земельною
ділянкою позивача та ОСОБА_3, дозвіл на
розробку проекту відведення земельної
ділянки надано іншій особі.

Тобто, як вбачається з матеріалів
справи, міською радою рішення по заяві
позивача прийнято не було, оскільки з
тексту рішення ради від 10.03.2011
вбачається, що воно носить виключно
інформативний характер та не є у
розумінні Земельного кодексу України
та Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» рішенням,
прийнятим за результатами розгляду
питання регулювання земельних
відносин.

Рішенням 16-ї сесії 6-ого скликання від
13.10.2011 ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки орієнтовною площею
0,05 га для дачного будівництва в
АДРЕСА_1.

При цьому у рішенні зазначено,що воно
прийнято за результатами розгляду
заяви ОСОБА_3 від 27.09.2011.

13.10.2011 між Українською міською радою та
ОСОБА_3 укладено угоду про резервування
спірної земельної ділянки в м.
Українка.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з позицією якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що спірні рішення
прийняті Українською міською радою в
межах компетенції та у відповідності
до вимог законодавства в сфері
земельних відносин.

Колегія суддів, виходячи з меж
касаційного перегляду, встановлених
статтею 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, не погоджується
із вказаними висновками судів
попередніх інстанцій, з огляду на
наступне.

Відповідно до пункту 20 статті 20 Закону
України"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" особам,
віднесеним до категорії 1 (пункт 1
статті 14), надаються гарантовані
державою компенсації та пільги:
зокрема, обов'язкове (протягом року
після подання заяви) відведення
місцевими Радами земельних ділянок для
індивідуального житлового будівництва
для тих, хто потребує поліпшення
житлових умов та перебуває на
квартирному обліку, а також відведення
земельних ділянок для ведення
особистого підсобного господарства,
садівництва і городництва, будівництва
індивідуальних гаражів і дач.

Згідно з пунктом 34 частини 1 статті 26
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" виключно на
пленарних засіданнях сільської,
селищної, міської Ради вирішуються
відповідно до закону питання
регулювання земельних відносин.

Пунктом 7 статті 118 Земельного кодексу
України передбачено, що підставою
відмови у наданні дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки може бути
лише невідповідність місця
розташування об'єкта вимогам законів,
прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів, генеральних
планів населених пунктів та іншої
містобудівної документації, схем
землеустрою і техніко-економічних
обґрунтувань використання та охорони
земель адміністративно-територіальних
утворень, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Разом з цим, судами попередніх
інстанцій при розгляді зазначеного
спору залишилось поза увагою те, що
Українською міською радою рішення
стосовно можливості передачі спірної
земельної ділянки у власність позивача
(за заявою, яка була подана раніше ніж
третьою особою), прийнято не було. При
цьому, зазначене призвело до надання
незаконних переваг третій особі в
отриманні земельної ділянки, чим
порушено принцип запобігання
несправедливої дискримінації,
передбачений частиною третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України.

За вказаних обставин, колегія суддів
вказує на обґрунтованість доводів
позивача щодо протиправності рішення
Української міської ради від 10.02.2011, від
10.03.2011 та від 13.10.2011, як таких, що
прийнято без урахування усіх обставин,
що мають значення для прийняття
рішення, без дотримання принципу
рівності перед законом, у тому числі
запобігання несправедливій
дискримінації, прийняття якого
спричинило надання незаконних переваг
іншій фізичній особі в отриманні
земельної ділянки, за відсутності
прийняття обґрунтованого та законного
рішення за результатами розгляду
питання про надання земельної ділянки
у власність попереднього заявника -
позивача, який в силу вимог статті 20
Закону України"Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
має переважне право на отримання
земельної ділянки.

У той же час, враховуючи те, що
вирішення питання щодо наявності або ж
відсутності підстав для надання
дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність відноситься до
виключних повноважень відповідача як
органу місцевого самоврядування, а
також враховуючи те, що зазначене
питання у встановлений законом спосіб
по суті розглянуто не було, колегія
суддів вказує на передчасність та,
відповідно, відсутність підстав для
задоволення вимоги позивача про
зобов'язання прийняти рішення про
надання дозволу на розробку проекту
відведення спірної земельної ділянки

Крім того, колегія суддів також вказує
на помилковість позиції судів
попередніх інстанцій щодо належності
розгляду в порядку адміністративного
судочинства позовних вимог позивача в
частині скасування угоди від 13.10.2011,
укладеної між Українською міською
радою та ОСОБА_3, про резервування
земельної ділянки, оскільки справи у
спорах, що виникають при укладанні,
зміні, розірванні і виконанні
господарських договорів, відповідно до
положень статті 12 Господарського
процесуального кодексу підвідомчі
господарським судам, що є підставою для
закриття провадження у справі у
вказаній частині на підставі пункту 1
частини першої статті 157 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Відповідно до статті 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 157, 220, 222, 229, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів ,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Постанову Обухівського районного суду
Київської області від 17 жовтня 2012 року
та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 31 січня 2013
року скасувати.

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати
рішення Української міської ради 7-ї
сесії 6-ого скликання від 10.02.2011 «Про
надання дозволу гр. ОСОБА_3 на
виготовлення технічної документації
по встановленню права власності
земельної ділянки орієнтовною площею
0,05 га для ведення індивідуального
садівництва в АДРЕСА_1», 8-ї сесії 6-ого
скликання від 10.03.2011 «Про розгляд заяви
гр. ОСОБА_2» та 16-ї сесії 6-ого скликання
«Про надання дозволу гр. ОСОБА_3 на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
орієнтовною площею 0,05 га для дачного
будівництва в АДРЕСА_1».

Провадження у справі в частині
позовних вимог про скасування угоди
від 13.10.2011, укладеної між Українською
міською радою та ОСОБА_3, про
резервування земельної ділянки -
закрити.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута в порядку
ст.ст.235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: