Справа № 2а-10076/10/1370
Суддя: Сеник Р.П.
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2014 року
Справа
№ 4848/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Сеника Р.П.,

суддів
Попка Я.С., Хобор Р.Б.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області на ухвалу
Львівського окружного
адміністративного суду від 11.04.2014 року
про зобов'язання виконати вимоги
припису у справі за позовом Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Львівській області до
ОСОБА_1, за участю третьої особи -
Жовківської міської ради про
зобов'язання виконати вимоги припису, -

В С Т А Н О
В И В :

Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області звернулася до суду
з позовом до ОСОБА_1, за участю третьої
особи - Жовківської міської ради про
зобов'язання виконати вимоги припису
від 13.07.2010р. №15/75-ф, а саме: демонтувати
прибудову до господарської будівлі за
адресою: АДРЕСА_1

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 30.11.2011 р.
позивачу відмовлено у задоволенні
позову.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІДАБК у
Львівській області 11.07.2013р. подала до
суду заяву про перегляд за
нововиявленими обставинами постанови
Львівського окружного
адміністративного суду від 30.11.2011 року
у справі № 2а-10076/10/1370. Заява мотивована
тим, що підставою для винесення
постанови, на яку подано заяву про
перегляд за нововиявленими
обставинами, слугувала постанова
Жовківського районного суду
Львівської області від 06.10.2011р. у справі
№2-501/11 за позовом ОСОБА_1 до Жовківської
міської ради про визнання права
власності на самочинно збудовану ним
добудову розміром 1,7м х 2,1м. до
господарської будівлі АДРЕСА_1. Однак,
продовжує позивач, що вказане рішення
Жовківського районного суду
Львівської області було скасоване
рішенням Апеляційного суду Львівської
області від 27.05.2013р. у справі №1308/2-501/11,
яким у задоволенні позову ОСОБА_1 про
визнання права власності на самочинно
збудовану ним добудову розміром 1,7м х
2,1м. до господарської будівлі АДРЕСА_1 -
відмовлено.

У зв'язку з цим, просить переглянути
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 30.11.2011 року
у справі № 2а-10076/10/1370.

Ухвалою Львівського окружного
адміністративного суду від 11.04.2014 року
було відмовлено у задоволенні.

Ухвалу суду першої інстанції оскаржив
позивач, подавши на неї апеляційну
скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає,
що не погоджується з рішенням суду
першої інстанції, оскільки дане
рішення винесене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та таке, що неповно відображає
обставини, які мають істотне значення
для даної справи.

Просить скасувати ухвалу Львівського
окружного адміністративного суду від
11.04.2014 року та задовольнити у позові.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому колегія суддів, у
відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.
Заслухавши доповідь судді - доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до переконання, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а оскаржувану постанову
без змін з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи, що
підставою для звернення до суду із
заявою про перегляд рішення за
нововиявленими обставинами слугувало
рішення Апеляційного суду Львівської
області від 27.05.2013р. у справі №1308/2-501/11,
яким у задоволенні позову ОСОБА_1 про
визнання права власності на самочинно
збудовану ним добудову розміром 1,7м х
2,1м. до господарської будівлі АДРЕСА_1 -
відмовлено.

У зв'язку з цим, позивач просив суд
винести рішення, яким зобов'язати
відповідача ОСОБА_1 демонтувати
вказану прибудову.

Відмовляючи у позовних вимогах у
справі, суд першої інстанції виходив з
того, що у Постанові від 11.02.2009 року
Верховний Суд України зазначив, що
право інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю на
звернення до суду визначено ч. 7 ст.376 ЦК
України, відповідно до якої у разі
істотного відхилення від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотного
порушення будівельних норм і правил
суд за позовом відповідного органу
державної влади або місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову.
Зазначений спір є публічно-правовим,
оскільки виник за участю суб'єкта
владних повноважень, який реалізовував
у спірних правовідносинах надані йому
чинним законодавством владні
управлінські функції стосовно
забезпечення законності, правопорядку,
охорони прав, свобод і законних
інтересів громадян. Справа за позовом
такого суб'єкта належить до
компетенції адміністративних судів.

Водночас, суд зазначає, що законом не
передбачено право Інспекції
звертатися до суду з позовами про
спонукання до виконання приписів,
зокрема і приписів про демонтаж
будівель та споруд, зведених самочинно.

В судовому засіданні представник
позивача визнав, що вимога зобов'язати
демонтувати добудову спрямована на
його повне руйнування, а тому за
правовими наслідками є рівнозначною до
вимоги про знесення самочинного
будівництва, яка передбачена ч. 7ст. 376
ЦК України.

Відтак, для задоволення такої вимоги
слід було б встановити наявність умов,
передбачених ст. 376 ЦК України, а саме:

- істотне відхилення від проекту;

- суперечність суспільним інтересам
або порушення права інших осіб;

- істотного порушення будівельних норм
і правил;

- неможливість проведення відповідної
перебудови або відмова особи від її
проведення.

Зазначені обставини Інспекцією під час
перевірки не встановлені, в судовому
засіданні не доведені. Водночас,
можливість знесення самочинного
будівництва закон пов'язує саме з цими
обставинами, а не з невиконанням
припису.

Представник позивача також не
обґрунтував, яким саме нормативним
актом передбачено право Інспекції
видавати приписи з вимогою про
демонтаж добудови.

Оскільки законом передбачено, що
знесення самочинного будівництва
відбувається на підставі рішення суду,
суд дійшов висновку, що припис
Інспекції, сам по собі не є тим актом,
який може бути законною підставою для
примусового знесення (зокрема шляхом
демонтажу) такого будівництва. Відтак,
суд першої інстанції не може спонукати
(зобов'язувати) відповідача до
виконання припису, внесеного з
перевищенням повноважень.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
наступних підстав

Відповідно до частини першої статті 245
КАС України постанова або ухвала суду,
що набрала законної сили, може бути
переглянута у зв'язку з нововиявленими
обставинами.

Частиною другою цієї статті
передбачено, що підставами для
перегляду судового рішення за
нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не
були і не могли бути відомі особі, яка
звертається із заявою, на час розгляду
справи;

2) встановлення вироком суду, що набрав
законної сили, завідомо неправдивих
показань свідка, завідомо
неправильного висновку експерта,
завідомо неправильного перекладу,
фальшивості документів або речових
доказів, що потягли за собою ухвалення
незаконного або необґрунтованого
рішення;

3) встановлення вироком суду, що набрав
законної сили, вини судді у вчиненні
злочину, внаслідок якого було ухвалено
незаконне або необґрунтоване рішення;

4) скасування судового рішення, яке
стало підставою для прийняття
постанови чи постановлення ухвали, що
належить переглянути;

5) встановлення Конституційним Судом
України неконституційності закону,
іншого правового акта чи їх окремого
положення, застосованого судом при
вирішенні справи, якщо рішення суду ще
не виконано.

Нововиявлені обставини - це ті
обставини, які об'єктивно існували на
момент вирішення справи, але не були і
не могли бути відомі суду або іншим
особам на час розгляду справи.

Колегія суддів зазначає, що перегляд
судового рішення за нововиявленими
обставинами є процесуальним заходом,
пов'язаним з перевіркою правильності
судових рішень, і спрямованим
забезпечувати їх законність і
обґрунтованість, а також забезпечення
встановлення об'єктивної істини у
спірних правовідносинах.

Частиною другою статті 159 КАС України
встановлено, що законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 245
КАС України, постанова або ухвала суду,
що набрала законної сили, може бути
переглянута у зв'язку з нововиявленими
обставинами.

Тобто, законодавцем визначена
можливість перегляду судових рішень за
нововиявленими обставинами лише у
випадках закінчення розгляду справи по
суті заявлених позовних вимог після
встановлення фактичних обставин по
справі та застосування норм
матеріального та процесуального права.

З аналізу вказаних норм випливає, що
переглядати рішення за нововиявленими
обставинами можуть суди, які наділені
правом встановлювати обставини у
справі, та лише ті рішення, якими
закінчено розгляд справи та які
набрали законної сили.

Згідно із статтею 122 КАС України,
судовий розгляд адміністративної
справи здійснюється в судовому
засіданні з викликом осіб, які беруть
участь у справі, після закінчення
підготовчого провадження. Особа, яка
бере участь у справі, має право заявити
клопотання про розгляд справи за її
відсутності. Якщо таке клопотання
заявили всі особи, які беруть участь у
справі, судовий розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення справи, а
також відсутня невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 197, 199, 200, 205, 206,
254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л
И В :

Апеляційну скаргу Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Львівській області без
задоволення.

Ухвалу Львівського окружного
адміністративного суду від 11.04.2014 року
по справі № 2а-10076/10/1370 залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, що беруть
участь у справі та може бути оскаржена
у касаційному порядку шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
Р.П. Сеник

Судді :
Я.С. Попко

Р.Б. Хобор