Справа № 813/8875/13-а
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

09 вересня 2014 року Справа № 876/2592/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі :

головуючого судді
Святецького В.В.

суддів
Гудима Л.Я., Коваля Р.Й.,

з участю секретаря судового засідання
Баранкевич А.В.,

представника відповідача
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 31
січня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Львівській області до
ОСОБА_2 про знесення самочинного
будівництва,-

В С Т А Н О В И В :

26 листопада 2013 року Інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю у Львівській області
звернулась до суду першої інстанції з
адміністративним позовом, в якому
просила зобов'язати ОСОБА_2 за власний
рахунок знести самочинно збудовану
господарську споруду в селі
Підзвіринець Городоцького району
Львівської області.

Постановою від 31 січня 2014 року
Львівський окружний адміністративний
суду позов задовольнив та ухвалив
зобов'язати ОСОБА_2 виконати вимоги
припису Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області № 12/22-Ф від 30 липня
2013 року, а саме: знести самочинно
збудовану господарську споруду в селі
Підзвіринець Городоцького району
Львівської області.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу,оскільки вважає, що
постанова прийнята з порушенням норм
матеріального права.

В апеляційній скарзі зазначає,що суд
першої інстанції не звернув уваги на ті
обставини, що позивач не надав жодних
доказів порушення проведеним
відповідачем будівництвом прав інших
осіб або суспільних інтересів,
істотного порушення будівельних норм і
правил, неможливості проведення
перебудови, що є обов'язковою умовою
при вирішенні питання щодо знесення
самочинного будівництва відповідно до
Цивільного кодексу України.

Відсутність у відповідача
відповідного документу, який засвідчує
право на проведення будівельних робіт
є підставою для притягнення
правопорушника до адміністративної
відповідальності, а не до цивільної
відповідальності, умови притягнення до
якої визначено п.7 ст.376 Цивільного
кодексу України.

З огляду на викладене відповідач
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову
постанову, якою відмовити в
задоволенні позову в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні апеляційного суду підтримав
вимоги апеляційної скарги та просить
їх задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, що не
перешкоджає розгляду справи за його
відсутності у відповідності до вимог ч.
4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду
першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що
скарга належить до задоволення з таких
підстав.

Суд першої інстанції встановив, що
17.06.2013 року головний державний
інспектор Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю
(ІДАБК) у Львівській області Бульба Б.Т.
провів позапланову перевірку
дотримання ОСОБА_2 вимог законодавства
у сфері містобудівної діяльності,
будівельних норм, державних стандартів
і правил. Актом № 12/11-Ф від 17.06.2013 року
зафіксовано факт здійснення ОСОБА_2
будівництва господарської будівлі в с.
Підзвіринець на земельній ділянці, що
належить відповідачці на праві
приватної власності, без затвердженої
проектної документації, без права на
виконання будівельних робіт та без
повідомлення про початок виконання
будівельних робіт.

За наслідками перевірки також складено
протокол № 12/6-Ф від 17.06.2013 року про
вчинення адміністративного
правопорушення, в якому зазначено, що
ОСОБА_2 здійснює будівництво
господарської будівлі без
затвердженої проектної документації,
без права на виконання будівельних
робіт та без повідомлення про початок
виконання будівельних робіт, чим
порушено вимоги ст. 7, 9, 27 Закону України
,,Про архітектурну діяльність", Закону
України ,,Про регулювання
містобудівної діяльності".

Крім того, головний державний
інспектор виніс припис за № 12/11-Ф від
17.06.2013 року, яким зобов'язав ОСОБА_2 не
здійснювати будівельні роботи з
будівництва господарської будівлі в с.
Підзвіринець з дня отримання даного
припису; отримати у встановленому
законодавством порядку право на
виконання будівельних робіт; про
виконання вимог припису повідомити
ІДАБК у Львівській області до 25.06.2013
року.

30.07.2013 року головний державний
інспектор ІДАБК у Львівській області в
присутності ОСОБА_2 склав акт № 12/22-Ф
про проведення позапланової перевірки
виконання вимог припису № 12/11-Ф від
17.06.2013 року, в якому зафіксував
невиконання відповідачкою вимог про
зупинення будівельних робіт з
будівництва господарської будівлі в с.
Підзвіринець. Від підпису в акті
відповідачка відмовилася, а тому
примірник такого було скеровано їй
поштою.

Приписом № 12/22-Ф від 30.07.2013 року
відповідачку зобов'язано до 30.09.2013 року
повідомити ІДАБК у Львівській області
про виконання вимог припису в частині
знесення об'єкта самочинного
будівництва - господарської будівлі.
Від підпису в приписі відповідачка
відмовилася.

10.10.2013 року головний державний
інспектор ІДАБК у Львівській області
Гарасим І.Я. в присутності відповідачки
склав акт № 40/6-Ф, в якому зафіксував
невиконання відповідачкою вимог
припису № 12/22-Ф від 30.07.2013 року щодо
знесення господарської будівлі в с.
Підзвіринець. Від підпису в акті
відповідачка відмовилася, а тому
примірник такого було скеровано їй
поштою.

09.12.2013 року ІДАБК у Львівській області
винесено постанову № 12/416-ф про
накладення на ОСОБА_2 штрафу за
адміністративне правопорушення в
розмірі 5100,00 грн..

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_2 при здійсненні будівництва
господарської будівлі в с.
Підзвіринець на земельній ділянці, що
перебуває у її приватній власності, не
отримала відповідного дозволу ІДАБК у
Львівській області, не повідомила
інспекцію про початок будівельних
робіт, що передбачено Законами України
,,Про архітектурну діяльність" та ,,Про
регулювання містобудівної діяльності"
та тривалий час ухиляється від
виконання припису про знесення
вказаного об'єкта самочинного
будівництва.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку апеляційного суду, не
відповідають нормам матеріального
права та є помилковими.

Так, в силу ч.2 ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Положенням про Державну
архітектурно-будівельну інспекцію
України встановлено, що основними
завданнями Держархбудінспекції
України є реалізація державної
політики з питань державного
архітектурно-будівельного контролю,
контролю у сфері житлово-комунального
господарства, а саме: здійснення в
межах своїх повноважень державного
контролю за дотриманням законодавства,
стандартів, нормативів, норм, порядків
і правил із зазначених питань;
виконання дозвільних та реєстраційних
функцій у будівництві, ліцензування
господарської діяльності, пов'язаної
зі створенням об'єктів архітектури;
внесення Міністерству регіонального
розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України пропозицій щодо формування
політики із відповідних питань.

Згідно із статтею 10 Закону України ,,Про
архітектурну діяльність" для
забезпечення під час забудови
територій, розміщення і будівництва
об'єктів архітектури додержання
суб'єктами архітектурної діяльності
затвердженої містобудівної та іншої
проектної документації, вимог вихідних
даних, а також з метою захисту державою
прав споживачів будівельної продукції
здійснюється в установленому
законодавством порядку державний
архітектурно-будівельний контроль та
нагляд. Державний
архітектурно-будівельний контроль та
нагляд здійснює центральний орган
виконавчої влади, що реалізує державну
політику з питань державного
архітектурно-будівельного контролю.

У відповідності до частини 1 статті 376
Цивільного Кодексу житловий будинок,
будівля, споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без відповідного
документа, який дає право виконувати
будівельні роботи, чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.

Статтею 38 Закону України ,,Про
регулювання містобудівної діяльності"
встановлено, що у разі виявлення факту
самочинного будівництва об'єкта,
перебудова якого з метою усунення
істотного відхилення від проекту або
усунення порушень законних прав та
інтересів інших осіб, істотного
порушення будівельних норм є
неможливою, посадова особа органу
державного архітектурно-будівельного
контролю видає особі, яка здійснила
(здійснює) таке будівництво, припис про
усунення порушень вимог законодавства
у сфері містобудівної діяльності,
будівельних норм, державних стандартів
і правил з визначенням строку для
добровільного виконання припису. У
разі якщо особа в установлений строк
добровільно не виконала вимоги,
встановлені у приписі, орган
державного архітектурно-будівельного
контролю подає позов до суду про
знесення самочинно збудованого об'єкта
та компенсацію витрат, пов'язаних з
таким знесенням.

Підстави для знесення об'єкта
самовільного будівництва визначені у
частинах 4, 7 статті 376 Цивільного
кодексу України.

Так, якщо власник (користувач)
земельної ділянки заперечує проти
визнання права власності на нерухоме
майно за особою, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво на
його земельній ділянці, або якщо це
порушує права інших осіб, майно
підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок.

У разі істотного відхилення від
проекту, що суперечить суспільним
інтересам або порушує права інших осіб,
істотного порушення будівельних норм і
правил суд за позовом відповідного
органу державної влади або органу
місцевого самоврядування може
постановити рішення, яким зобов'язати
особу, яка здійснила (здійснює)
будівництво, провести відповідну
перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є
неможливою або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво. Особа, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво,
зобов'язана відшкодувати витрати,
пов'язані з приведенням земельної
ділянки до попереднього стану.

Таким чином, у разі істотного
відхилення від проекту, що суперечить
суспільним інтересам або порушує права
інших осіб, істотного порушення
будівельних норм і правил знесенню
самочинного будівництва передує
прийняття судом рішення про
зобов'язання особи, яка здійснила
(здійснює) будівництво, провести
відповідну перебудову житлового
будинку.

У пункті 5 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 6 від 30.03.2012 року ,,Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)" зазначено, що при
розгляді позовів про знесення
самочинно збудованого об'єкта
нерухомості суди мають встановлювати,
чи було видано особі, яка здійснила
самочинне будівництво, припис про
усунення порушень, чи можлива
перебудова об'єкту та чи відмовляється
особа, яка здійснила самочинне
будівництво, від такої перебудови.

В пункті 22 постанови пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 6 від 30 березня 2012 року про
практику застосування судами статті 376
ЦК України вказується, що знесення
самочинного будівництва є крайньою
мірою і можливо лише тоді, коли
використано усі передбачені
законодавством України заходи щодо
притягнення винної особи до
відповідальності.

В матеріалах справи відсутні докази
щодо зобов'язання ОСОБА_2 здійснити
перебудову самовільного будівництва
або відмова відповідача від такої
перебудови.

Крім того, ні в позовній заяві, ні в
доданих документах Інспекція ДАБК не
зазначила, що самочинне будівництво
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, здійснене з
істотним порушенням будівельних норм і
правил. В матеріалах справи наявні лише
докази здійснення самочинного
будівництва без затвердженої
проектної документації, без права на
виконання будівельних робіт та без
повідомлення про початок виконання
будівельних робіт.

Апеляційний суд погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
порушення ОСОБА_2 приписів Законів
України ,,Про архітектурну діяльність"
та ,,Про регулювання містобудівної
діяльності", однак, наявність таких
порушень не є достатніми підставами
для прийняття рішення про знесення
самочинного будівництва.

За таких обставин апеляційний суд
дійшов висновку, що позов про
зобов'язання знесення вказаного
самочинного будівництва до вирішення
питання щодо можливості здійснення
його перебудови чи отримання
дозвільних документів є передчасним.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
від 09 квітня 2014 року у справі №
К/800/46907/13.

Суд першої інстанції належної оцінки
вказаними обставинам не дав, а тому
дійшов помилкового висновку щодо
наявності правових підстав для
задоволенні позову.

Статтею 159 КАС України визначено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

В силу п.4 ч.1 ст. 202 КАС України
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Оскільки суд першої інстанції
допустився помилки в частині
застосування норм матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, апеляційний суд визнає
правильним апеляційну скаргу
задовольнити, рішення суду першої
інстанції скасувати та прийняти нову
постанову, якою відмовити в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п. 3 ч. 1
ст.198, п.4 ч.1 ст. 202 , ст. ст. 205, 207, 254 КАС
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 31 січня 2014
року у справі № 813/8875/13-а - скасувати та
прийняти нову постанову, якою
відмовити в задоволенні позову
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області до ОСОБА_2 про
знесення самочинного будівництва.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів
після набрання нею законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції, а в разі складення постанови
в повному обсязі відповідно до статті
160 КАС України - з дня складення
постанови в повному обсязі.

Постанова в повному обсязі складена 15
вересня 2014 року.

Головуючий суддя
В.В. Святецький

Судді
Л.Я. Гудим

Р.Й. Коваль