Справа № 809/2667/14
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2014-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
провадження у справі
"15" вересня 2014 р.
справа № 809/2667/14
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:
судді Чуприни О.В.
за участю секретаря судового засідання
Драгомирецького І.М.
представників відповідача:
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Івано-Франківської області - Чернова
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Регіонального відділення
Фонду державного майна України по
Івано-Франківської області про
визнання недійсним наказу про
звільнення і запису в трудовій книжці,
визнання дій неправомірними, зміну
підстав звільнення з державної служби
та стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу, -
Івано-Франківським окружним
адміністративним судом 11.08.2014 року
відкрито провадження у
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач,
Регіональне відділення) до
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Івано-Франківської області (надалі по
тексту - відповідач) про визнання
недійсним пункту 1 наказу №34-к від
24.07.2009 року про звільнення і запису №16
від 24.07.2009 року в трудовій книжці,
визнання неправомірними дій щодо
невірного формулювання підстав
звільнення у наказі і трудовій книжці,
зобов'язання змінити підстави
звільнення з державної служби в наказі
на звільнення і трудовій книжці, а
також стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу.
Позовні вимоги мотивовано тим, що в
порушення вимог пунктів 2.3, 2.25 і 2.26
Порядку ведення трудових книжок,
відповідачем при звільненні 24.07.2009 року
в наказі №34-к і трудовій крижці ОСОБА_1
викладено підстави звільнення, які за
правовим змістом не відповідають
положенню пункту 1 статті 40 Кодексу
Законів про працю України (надалі по
тексту - КЗпП України). Зокрема, позивач
з 20.02.1995 року по 24.07.2009 року перебувала
на публічній службі в Регіональному
відділенні Фонду державного майна
України по Івано-Франківської області.
З 02.12.2002 року позивача призначено на
посаду начальника юридичного відділу
Регіонального відділення. 15.05.2009 року
ОСОБА_1 ознайомлено із наказом
відповідача №20 від 15.05.2009 року ''Про
реорганізацію Регіонального
відділення'', відповідно до якого
юридичний відділ ліквідовувався та
створений юридичний сектор. Одночасно
позивачу повідомлення про
реорганізацію та запропоновано
зайняти посаду головного
спеціаліста-юрисконсульта юридичного
сектору. 24.07.2009 року на підставі пункту 1
наказу відповідача №34-к позивача
звільнено із займаної посади у зв'язку
із відмовою від переведення на іншу
роботу із зазначенням пункту 1 статті 40
КЗпП України. В трудовій книжці
позивача під номером 16 зроблено
аналогічний запис. Через
некомпетентність кадрової служби
Регіонального відділення, позивачка
вважає, що відповідач вніс до наказу
про її звільнення та трудової книжки
запис, який не відповідає підставам
звільнення позивача з роботи, а саме
відповідною підставою звільнення за
пункту 1 статті 40 КЗпП України є
''звільнення у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці'', а
виписана в оскаржуваному наказі і
трудовій книжці редакція за своїм
правовим змістом відповідає, на думку
позивача, іншій підставі звільнення з
роботи - пункт 6 статті 36 КЗпП України.
Зазначає, що в силу вимог статті 49-9
пункту КЗпП України, статей 1, 6, 8, 26
Закону України ''Про зайнятість
населення'' і пункту 3 Порядку
реєстрації, перереєстрації та ведення
обліку громадян, які шукають роботу, і
безробітних, неправильне формулювання
причин звільнення працівника за
попереднім місцем роботи вплинуло на
можливість реалізації працівником
свого права на працевлаштування через
державну службу зайнятості.
Коментовані норми закону дають
можливість особі, яка потребує
працевлаштування особисто здійснити
вибір, яким чином після звільнення
реалізовувати своє право на працю: або
шляхом самостійного пошуку роботи, або
через звернення до державної служби
зайнятості. При цьому, на думку
позивача, держава встановлює пільгові
умови та додаткові гарантії для
працевлаштування працівників,
звільнених у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці, в тому
числі скорочення чисельності штату.
Позивач у позовній заяві посилається
на адресований їй лист
Івано-Франківського міського центру
зайнятості №П-18/01-13/06 від 10.08.2009
року, яким ОСОБА_1 повідомлено, що вона
не може бути зареєстрована у вказаній
службі зайнятості як працівник, який
звільнений з підстав, передбачених
пунктом 1 частиною 1 статті 40 КЗпП
України, оскільки в поданій позивачем
трудовій книжці формулювання причин
звільнення не відповідає вимогам
коментованої статті Кодексу.
Неправильне формулювання відповідачем
причин звільнення в трудовій книжці
перешкоджало працевлаштуванню
позивача, оскільки вона не змогла з
метою реалізації вказаного права
зареєструватися в державній службі
зайнятості для отримання відповідного
статусу безробітної, допомоги по
безробіттю, виходячи із розміру
попереднього заробітку за скороченою
посадою у зв'язку зі змінами в
організації виробництва і праці, та
отримання допомоги в пошуку нової
роботи. В сукупності вказаного на
підставі пункту 3 статті 235 КЗпП України
просить суд:
- визнати пункт 1 наказу Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Івано-Франківської області
№34-к від 24.07.2009 року ''Про звільнення
ОСОБА_1'' та запису в трудовій книжці за
№16 від 24.07.2009 року ''звільнена з
займаної посади у зв'язку з відмовою
від переведення її на іншу роботу'' -
- визнати дії відповідача щодо
формулювання підстав звільнення в
наказі №34-к від 24.07.2009 року та запису в
трудовій книжці неправомірними;
- змінити формулювання підстави
звільнення ОСОБА_1 з державної служби в
наказі Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Івано-Франківській області №34-к від
24.07.2009 року та в трудовій книжці на:
''звільнена у зв'язку зі змінами в
організації виробництва і праці (пункт
1 статті 40 КЗпП України)'';
- стягнути з Регіонального відділення
Фонду державного майна України по
Івано-Франківській області на користь
позивача середній заробіток за час
вимушеного прогулу з утриманням з цієї
суми податку на доходи фізичних осіб та
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування.
До проведення першого судового
засідання із розгляду справи через
канцелярію суду від відповідача 18.08.2014
року надійшло письмове заперечення на
адміністративний позов, в якому
відповідач заявив два клопотання: про
закриття провадження у справі на
підставі пункту 4 частини 1 статті 157
Кодексу адміністративного судочинства
України (надалі по тексту - КАС України)
у зв'язку з наявністю у спірних
відносинах судових рішень, що набрали
законної сили з того самого спору і між
тими самими сторонами, а також про
залишення адміністративного позову
без розгляді на підставі статті 100 КАС
України у зв'язку із пропущенням
строків звернення до суду.
У судовому засіданні 15.09.2014 року у
відповідності до вимог статті 133
КАС України на обговорення
поставлено перше заявлене
відповідачем клопотання - про закриття
провадження у справі.
Представник відповідача власне
клопотання мотивував тим, що 31.07.2009 року
і 26.08.2009 року Івано-Франківським
окружним адміністративним судом за
позовом ОСОБА_1 було відкрито два
провадження в адміністративних
справах №2а-2117/09/0970 і №2а-2355/09/0970,
серед яких одними із позовних вимог
були: визнання пункту 1 наказу
Регіонального відділення №34-к від
24.07.2009 року і запису в трудовій книжці
за №16 від 24.07.2009 року недійсними;
визнання дій відповідача щодо
формулювання підстав звільнення в
наказі і трудовій книжці
неправомірними; зобов'язання виправити
формулювання підстав звільнення в
наказі і трудовій книжці на ''звільнена
за скороченням штату на підставі
пункту 1 статті 40 КЗпП України''. Ухвалою
суду від 22.10.2010 року вказані вище два
провадження об'єднані в одне -
№2а-2117/09/0970. Ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
28.05.2013 року судові рішення першої і
апеляційної інстанцій скасовано, дану
справу направлено на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції. В
суді першої інстанції ОСОБА_1 в червні
2013 року змінила власні позовні вимоги,
якими, серед іншого, позивачка просила:
визнати звільнення з публічної служби
за пунктом 1 статті 40 КЗпП України
неправомірним, скасувати наказ
Регіонального відділення №34-к від
24.07.2009 року та зобов'язати виплати
середній заробіток за час вимушеного
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 24.10.2013
року, залишеної без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 19.12.2013 року,
в задоволенні змінених позовних вимог
відмовлено. При вирішенні справи по
суті суд вийшов за межі позовних вимог:
визнав протиправними дії
Регіонального відділення щодо
формулювання підстав звільнення в
наказі №34-к і запису в трудовій крижці
під номером 16; зобов'язав змінити
формулювання підстави звільнення
ОСОБА_1 з державної служби в наказі та
трудовій книжці на ''звільнена у зв'язку
зі змінами в організації виробництва і
праці (пункт 1 частина 1 статті 40 КЗпП
України)''; стягнув з Регіонального
відділення середній заробіток за час
вимушеного прогулу в сумі
22 905,36 гривень. Постановою Вищого
адміністративного суду України від
26.03.2014 року у розгляді даної справи
постанову суду першої інстанції і
ухвалу суду апеляційної інстанції
скасовано, в задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено повністю.
В засіданні представник відповідача
звернув увагу суду на те, що всі доводи
і мотиви, з яких ОСОБА_1 оскаржує
протиправність дій Регіонального
відділення щодо формулювання у наказі
на звільнення і трудовій книжці
підстав свого звільнення,
перешкоджання такого запису у пошуку
роботи через територіальний держаний
орган зайнятості населення, викладені
судом першої інстанції в постанові
суду від 24.10.2013 року. В свою чергу, Вищий
адміністративний суд України в
постанові від 26.03.2014 року спростував
висновки і мотиви судів першої і
апеляційної інстанцій та встановив
допущення помилки в застосуванні
судами норм матеріального права. Суд
касаційної інстанції дійшов висновку,
що в наказі про звільнення позивача з
посади, підстави для її звільнення
вказані правильно. Невдалий текст
редакції наказу щодо звільнення
позивача з посади не є підставою для
зміни наказу судом та не тягне за собою
поновлення на роботі та стягнення
заробітної плати. Доказів про
неможливість працевлаштування через
невірне формулювання наказу про
звільнення позивачем суду не надано.
Суд касаційної інстанції не знайшов
підстав для внесення змін у наказ щодо
підстав звільнення з роботи позивача,
стягнення заробітної плати за час не
працевлаштування та відшкодування
На переконання представника
відповідача, на момент відкриття
провадження у справі, спір щодо
правильності формулювання в наказі і
трудовій книжці підстав звільнення
позивача, який мав місце між ОСОБА_1 і
Регіональним відділенням Фонду
державного майна України по
Івано-Франківській області, вирішений
по суті, про що у вказаній вище справі є
відповідне судове рішення, яке набрало
У судовому засіданні позивач щодо
закриття клопотання у справі
заперечила. Вказала, що в розгляді
справи, про яку вказує представник
відповідача (№2а-2117/09/0970), після її
повернення на довий судовий розгляд
(№809/1873/13-а) позивачка 27.06.2013 року подала
заяву про зміну позовних вимог. Даною
заявою ОСОБА_1 не ставила вимоги про
визнання недійним пункту 1 наказу
Регіонального відділення №34-к від
24.07.2009 року і запису в трудовій книжці,
визнання неправомірними дій щодо
формулювання підстав звільнення та
зміну формулювання підстав звільнення.
На переконання ОСОБА_1, суд першої
інстанції, ухвалюючи 24.10.2013 року
постанову, безпідставно без згоди
позивача вийшов за межі позовних вимог.
А відтак, постановою Вищого
адміністративного суду України від
26.06.2014 року не вирішено по суті такі
позовні вимоги, а надано правову оцінку
саме вимогам, викладеним у заяві
позивача про зміну позовних вимог від
Розглянувши матеріали
адміністративної справи, заслухавши
пояснення позивача та представника
відповідача, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується
клопотання про закриття провадження у
справі та заперечення проти цього,
дослідивши і оцінивши зібрані по
справі докази, в їх сукупності,
проаналізувавши зміст норм
матеріального і процесуального права,
які врегульовують спірні
правовідносини, суд виходить з таких
Встановлено, що ухвалою
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 31.07.2009 року
у справі №2а-2117/09/0970 відкрито
провадження за позовом ОСОБА_1 до
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Івано-Франківській області про:
- визнання пункту 1 наказу
Регіонального відділення №34-к від
24.07.2009 року ''Про звільнення ОСОБА_1'' та
запис в трудовій книжці №16 від 24.07.0209
року : ''звільнена з займаної посади у
зв'язку з відмовою від переведення її
на іншу посаду'' - недійсними;
- визнання дій Регіонального
відділення щодо формулювання підстав
звільнення в наказі №34-к від 24.07.2009 року
та запису в трудовій книжці
- зобов'язання Регіональне відділення
виправити формулювання підстави
звільнення у наказі №34-к від 24.07.2009 року
та трудовій книжці №16 на: ''звільнена за
скороченням штату (пункт 1 статті 40 КЗпП
Івано-Франківським окружним
адміністративним судом ухвалою від
26.08.2009 року відкрито провадження у
справі №2а-2355/09/0970 за іншим позовом
ОСОБА_1 до Регіонального відділення
Фонду державного майна по
Івано-Франківській області про:
- визнання наказу Регіонального
відділення №34-к від 24.07.2009 року ''Про
звільнення ОСОБА_1'' протиправним;
- визнання дій Регіонального
відділення по звільненню з посади
начальника юридичного відділу за
пунктом 1 статті 40 КЗпП України
- поновлення ОСОБА_1 на посаді
начальника юридичного відділу
Регіонального відділення;
- зобов'язання виплатити заробітну
плату за час вимушеного прогулу.
Ухвалою Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 22.10.2009 року
вказані два провадження об'єднані в
одне №2а-2117/09/0970.
Постановою суду від 27.01.2010 року позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 31.05.2010 року
першої інстанції змінено. Ухвалою
Вищого адміністративного суду України
постанову суду першої інстанції від
27.01.2010 року і постанову суду
апеляційної інстанції від
31.05.2010 року скасовано, а справу
направлено на новий розгляд до суду
В ході нового судового розгляду справи
ОСОБА_1 подала заяву про уточнення та
доповнення позовних вимог від 27.06.2013
року, якою, серед іншого, просила суд:
- визнати дії по звільненню ОСОБА_1 з
посади начальника юридичного відділу
за пунктом 1 статті 40 КЗпП України
- визнати незаконним та скасувати наказ
Регіонального відділення №34-к від
24.07.2009 року ''Про звільнення ОСОБА_1'';
- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника
юридичного відділу Регіонального
відділення з 25.07.2009 року;
- зобов'язати нарахувати та виплатити
середній заробіток за час вимушеного
прогулу і здійснити відповідні
відрахування до Єдиного державного
- зобов'язати Регіональне відділення
подати до Управління Пенсійного фонду
України в м. Івано-Франківську
коректуючи звітність за час вимушеного
- стягнути з Регіонального відділення
моральну шкоду в розмірі 15 000,00 гривень.
Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
24.10.2013 року у справі №809/1873/13-а,
залишеної без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 19.12.2013 року, у задоволенні
самостійно заявлених ОСОБА_1 позовних
вимогах відмовлено. Втім, суд на
підставі частини 2 статті 11 і
частини 2 статті 162 КАС України вийшов
за межі позовних вимог та коментованою
- визнав протиправними дії
Регіонального відділення щодо
формулювання підстав звільнення
ОСОБА_1 з державної служби в наказі №34-к
від 24.07.2009 року та запису в її трудовій
книжці (порядковий №16);
- змінив формулювання підстави
звільнення ОСОБА_1 з державної служби в
наказі Регіонального відділення №34-к
від 24.07.2009 року та в її трудовій книжці
на: ''звільнити у зв'язку зі змінами в
організації виробництва і праці''
(пункт 1 частина 1 статті 40
- стягнуто з Регіонального відділення
на користь ОСОБА_1 середній заробіток
за час вимушеного прогулу в сумі 22 905,00
гривень з утриманням з цієї суми
податку на доходи фізичних осіб та
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування.
Постановою Вищого адміністративного
суду України від 26.03.2014 року у справі
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 24.10.2013 року
та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 19.12.2013 року
скасовано. Ухвалено нову постанову,
якою у позові ОСОБА_1 до Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Івано-Франківській області,
треті особи начальник Регіонального
відділення Присяжнюк Микола
Васильович, Івано-Франківський міський
центр зайнятості, про визнання дій
неправомірними, скасування наказу,
поновлення на роботі, зобов'язання
провести нарахування та виплату
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу, стягнення
моральної шкоди - відмолено.
Дана постанова суду касаційної
інстанції набрала законної сили у
відповідності до частини 5 статі 254 КАС
Розглядаючи доводи представника
відповідача, що у спірних відносинах
між тими самими сторонами і з того
самого предмету спору є судове рішення,
яке набрало законної сили, суд зазначає
За змістом пункту 4 частини 1 статті 157
Кодексу адміністративного судочинства
України суд закриває провадження у
справі, якщо є такі, що набрали законної
сили, постанова чи ухвала суду з того
самого спору і тими самими сторонами.
Судом вивчено зміст описової,
мотивувальної і прохальної частин
позову ОСОБА_1 у даній справі №809/2667/14, а
також зміст описової, мотивувальної і
резолютивної частин постанови
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 24.10.2013 року
у справі №809/1873/13-а.
Суд відмічає, що всі доводи і мотиви, з
яких ОСОБА_1 оскаржує протиправність
дій Регіонального відділення щодо
формулювання у наказі на звільнення і
трудовій книжці запису про підстави
звільнення, перешкоджання такого
формулювання і запису в пошуку роботи
через територіальний держаний орган
зайнятості населення, є ідентичними до
викладених судом першої інстанції в
постанові суду від 24.10.2013 року у справі
№809/1873/13-а.
Друга, третя і четверта вимога позову
ОСОБА_1 у справі №809/2667/14 є ідентичними
до першої, третьої і четвертої
резолютивної частин постанови
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 24.10.2013 року
у справі №809/1873/13-а.
В свою чергу, перша позовна вимога
ОСОБА_1 аналогічна за правовим змістом
до другої позовної вимоги заяви про
уточнення та доповнення позовних вимог
від 27.06.2013 року у справі
№809/1873/13-а.
На переконання суду застосування
ОСОБА_1 у прохальній частині позову у
справі №809/2667/14, заяві про уточнення та
доповнення позовних вимог від 27.06.2013
року у справі №809/1873/13-а, а також судом у
постанові від 24.10.2013 року у справі
№809/1873/13-а таких слів як
''неправомірним'', ''протиправним'',
''незаконним'', ''недійсним'' за своїм
юридичним змістом не мають
відмінностей, що підтверджується
пунктом 10.2 постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України №7 від
20.05.2013 року ''Про судове рішення в
адміністративній справі''. Правова
визначеність таки термінів має
значення при обранні предмету
оскарження, виду правовідносин і
наслідків їх застосування. В той же час,
сторони спору, предмет і підстави
оскарження у спірних відносинах двох
адміністративних справ №809/1873/13-а і
№809/2667/14, є ідентичними і незмінними.
Як вірно зазначає представник
відповідача, Вищий адміністративним
судом України в постанові від 26.03.2014
року спростував всі висновки і мотиви
судів першої і апеляційної інстанцій
та встановив допущення помилки в
застосуванні норм матеріального права.
В постанові Вищого адміністративного
суду України від 26.03.2014 року зазначено,
що при звільненні ОСОБА_1 з роботи
відповідачем дотримано, передбачений
статтею 49-2 КЗпП України, порядок
вивільнення працівників у випадку
зміни в організації виробництва і
праці. Суд касаційної інстанції не
вбачає неправильності припинення
державної служби позивача у зв'язку зі
змінами в організації виробництва і
Доводи позивача щодо неправильного
формулювання підстав звільнення її з
посади та неможливості
працевлаштування після звільнення, суд
касаційної інстанції не вважає
обґрунтованими, оскільки відповідач
провів зміни в організації виробництва
і праці. В наказі від 24.07.2009 року №34-к
зазначено, що відбулась реорганізація
Регіонального відділення та вказано
про те, що позивачу запропоновані інші
посади, від яких ОСОБА_1 відмовилася,
внаслідок чого її було звільнено за
пунктом 1 статті 40 КЗпП України.
Посилання позивача на те, що статті 40
КпП України не містить такої підстави
звільнення, як відмова працівника від
переведення на іншу роботу (посаду), не
може бути підставою для поновлення на
роботі, так як підстави для звільнення
позивач є обґрунтованими та викладені
в наказі про звільнення.
Судом касаційної інстанції
встановлено, що позивача звільнено з
посади начальника юридичного відділу
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Івано-Франківській області у зв'язку із
змінами в організації і праці (пункт 1
статті 40 КЗпП України).
В наказі про звільнення позивача з
посади, підстави для її звільнення
вказані правильно. Невдалий текст
редакції наказу щодо звільнення
позивача з посади не є підставою для
зміни наказу судом та не тягне за собою
поновлення на роботі та стягнення
Як слідує із змісту описової і
мотивувальної частини постанови
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 24.10.2013 року
у справі №809/1873/13-а судом надано правову
оцінку листа Івано-Франківського
міського центру зайнятості №П-18/01-13/06
від 10.08.2009 року, на який у позовній заяві
в даній справі №809/2267/14 посилається
З даного приводу суд касаційної
інстанції зазначив, що доказів про
неможливість працевлаштування через
невірне формулювання наказу про
звільнення позивачем суду не надано.
Суд касаційної інстанції не знайшов
підстав для внесення змін у наказ щодо
підстав звільнення з роботи позивача,
стягнення заробітної плати за час не
працевлаштування та відшкодування
Вказане свідчить, що за всіма позовними
вимогами, підставами оскарження, які
ОСОБА_1 заявляє і визначає в розгляді
даної справи, в тому числі спору між
ОСОБА_1 і Регіональним відділенням з
приводу формулювання підстав
звільнення в наказі і трудовій книжці,
що є, на думку позивача, наслідком
перешкоджання у працевлаштуванні,
прийняте судове рішення у справі
№809/1873/13-а, яке набрало законної сили.
Суд вважає необґрунтованими доводи
позивача про відсутність підстав для
закриття провадження у справі, так як в
розгляді справи №809/1873/13-а суд не
постановляв за її позовними вимогами
судового рішення про визнання
протиправними дій щодо формулювання
підстав звільнення в наказі і трудовій
книжці, зобов'язання змінити підстави
звільнення та інші похідні від них
Суд погоджується із доводами позивача,
що в заяві про зміну та доповнення
позовних вимог від 27.06.2013 року
позивачка відповідних точних за
змістом вимог не заявляла. Втім, суд у
розгляді справи №809/1873/13-а, виходячи із
принципу офіційності
адміністративного судочинства,
визначеного статтею 11 КАС України,
вийшов за межі позовних вимог і вирішив
спір щодо: визнання протиправними дій
Регіонального відділення по
формулювання підстав звільнення в
наказі і трудовій книжці; змінив
формулювання підстав звільнення;
стягнув у зв'язку із такими порушеннями
Така постанова суду із вказаного спору
переглянута Вищим адміністративним
судом України та скасована.
Поняття публічно-правовий спір, в тому
числі щодо проходження і звільнення із
публічної служби у даних спірних
відносинах, є ширшим за правовою
природою і змістом від позовних вимог
на вирішення такого спору і захисту
порушених прав в межах таких відносин.
Таке поняття публічно-правового спору
включає в себе сторін (позивача і
відповідача), предмету і підстав
оскарження, в тому числі висновки і
мотиви, з яких виходе суд вирішуючи
Як вже зазначено судом між тими самими
сторонами (ОСОБА_1 і Регіональним
відділенням Фонду державного майна
України по Івано-Франківській області),
з того самого предмету оскарження і
вирішення судом (правомірності дій
щодо визначення і формулювання підстав
звільнення в наказі №34-к від 24.07.2009 року
і трудовій книжці, в тому числі самих
записів), з тих самих підстав
оскарження і вирішення судом (не
відповідність формулювання підстав
звільнення пункту 1 частини 1 статті 40
КЗпП України), судом прийняте
відповідне рішення у справі №809/1873/13-а,
яке набрало законної сили - постанова
Вищого адміністративного суду України
від 26.03.2014 року у справі
Таким чином, суд дійшов висновку про те,
що провадження у даній справі за всіма
позовними вимогами ОСОБА_1, слід
закрити на підставі пункту 4 частини 1
статті 157 КАС України.
Керуючись пунктом 4 частини 1 статті 157,
статтями 160 і 165 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -
Провадження у адміністративній
справі №809/2667/14 за позовом ОСОБА_1 до
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Івано-Франківської області про
визнання недійсним пункту 1 наказу №34-к
від 24.07.2009 року про звільнення і запису
№16 від 24.07.2009 року в трудовій книжці,
визнання неправомірними дій щодо
невірного формулювання підстав
звільнення у наказі і трудовій книжці,
зобов'язання змінити підстави
звільнення з державної служби в наказі
на звільнення і трудовій книжці, а
також стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу, - закрити.
Ухвала може бути оскарженою в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України апеляційна скарга
подається до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається протягом п'яти днів з дня
проголошення ухвали.

Ухвала набирає законної сили в порядку
та строки встановлені статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Повторне звернення з тією самою
позовною заявою не допускається.

Складання ухвали в повному обсязі було
відкладено на 4 дня. У зв'язку із чим
ухвала в повному обсязі виготовлена
19.09.2014 року.

Суддя
/підпис/
Чуприна О.В.