Справа № 826/6638/14
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2014-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/6638/14
Головуючий у 1-й інстанції: Добрянська
Суддя-доповідач: Кобаль М.І.
У Х В А Л А

Іменем України

17 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді
Кобаля М.І.,

суддів:
Борисюк Л.П., Желтобрюх І.Л.

при секретарі:
Пакіж О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали апеляційної
скарги Київського міського відділення
Фонду соціального захисту інвалідів на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 24 червня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
Київського міського відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
Комунального підприємства «Шкільне»
про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені, -

ВСТАНОВИВ:

Київське міське відділення Фонду
соціального захисту інвалідів (далі -
Позивач) звернулось до суду із
адміністративним позовом до
Комунального підприємства «Шкільне»
(далі - Відповідачі) у якому просило
стягнути з відповідача
адміністративно-господарські санкції
в розмірі 19 039,13 грн. та 154,17 грн. пені.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24 червня 2014 року в задоволенні вимог
адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
задовольнити вимоги адміністративного
позову в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
судом першої інстанції було порушено
норми матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Заслухавши представників сторін, що
прибули у судове засідання,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову - без змін,
виходячи з наступного.

Згідно зі ч. 1 п. 1 ст. 198, ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
не може бути скасовано правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
згідно звіту від 20.01.2014 року по формі
10-ПІ (поштова-річна), затвердженої
наказом Мінпраці від 10.02.2007 р. № 42 з доп.
від 12.11.2008 р. № 527, поданого до
Київського міського відділення Фонду
соціального захисту інвалідів,
відповідачем КП «Шкільне» відповідно
до 4-х відсоткового нормативу було
створено робочі місця для 4 осіб з
інвалідністю (середньооблікова
чисельність працівників облікового
складу підприємства у 2013 році
становила 92 особи), з яких фактично було
працевлаштовано 3 особи з інвалідністю.

Протягом 2013 року до КП «Шкільне» не
зверталися особи з інвалідністю з
метою їх працевлаштування у
відповідача, а позивачем не
направлялися до відповідача особи з
інвалідністю з метою їх
працевлаштування, також не надавалося
жодних пропозицій щодо
працевлаштування інваліда. Щодо форми
чи змісту поданого відповідачем звіту
від 20.01.2014 року зауважень позивачем не
заявлялося.

Проте, позивачем розраховано
адміністративно-господарську санкцію
за невиконання відповідачем нормативу
робочих місць для працевлаштування
одного інваліда за 2013 рік в сумі 19 193,30
грн.

Приймаючи рішення про відмову в
задоволенні вимог адміністративного
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідачем вжито всіх
залежних від нього заходів для
недопущення
адміністративно-господарського
правопорушення.

Колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції, оскільки він знайшов
своє підтвердження під час
апеляційного розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
відповідачем законодавчі вимоги щодо
визначення робочих місць для
працевлаштування інвалідів у 2013 році
були виконані в повному обсязі,
зважаючи на подання відповідачем
передбаченого чинним законодавством
звіту до позивача, в якому відповідно
до 4-х відсоткового нормативу визначено
4 робочих місця для осіб інвалідів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Згідно з ч. 3 ст. 50 Закону України «Про
зайнятість населення» роботодавці
зобов'язані: своєчасно та в повному
обсязі подавати територіальним
органам центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері зайнятості населення
та трудової міграції, інформацію про
попит на робочу силу (вакансії).

Форма звітності № 3-ПН «Інформація про
попит на робочу силу (вакансії)»
подається за наявності у роботодавця
попиту на робочу силу (вакансії) не
пізніше 10-ти робочих днів з дати
відкриття вакансії.

Датою відкриття вакансії є наступний
день після створення робочого місця чи
припинення трудових відносин з
працівником, робоче місце якого стає
вакантним, або дата, починаючи з якої
може бути укладений трудовий договір з
найманим працівником (пункт 2.1. Порядку
подання форми звітності № 3-ПН
«Інформація про попит на робочу силу
(вакансії)», затвердженого наказом
Міністерства соціальної політики
України № 316 від 31.05.2013 року.

Отже, законодавством встановлено
обов'язок роботодавця створити робочі
місця для інвалідів відповідно до
нормативу та подавати, інформацію про
попит на робочу силу (вакансії) до
територіального органу Державної
служби зайнятості.

Проте, колегія суддів апеляційної
інстанції критично ставиться до
тверджень позивача про обов'язок
відповідача сплачувати
адміністративно-господарські санкції,
не зважаючи на відсутність обов'язку
для роботодавця здійснювати пошук
працівників (інвалідів) самостійно.

Таким чином суд апеляційної інстанції
дійшов висновку, що відповідач виконав,
встановлений Законом України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», норматив робочих
місць для забезпечення
працевлаштування інвалідів створивши
робочі місця.

Отже, колегія суддів апеляційної
інстанції вважає, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
належну оцінку дослідженим доказам,
прийнято законне та обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній
скарзі, до уваги не приймаються,
оскільки є необґрунтованими та не є
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції.

В зв'язку з цим колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу залишити
без задоволення, а постанову окружного
суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, Київський апеляційний
адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Київського
міського відділення Фонду соціального
захисту інвалідів - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24 червня 2014 року - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення.

Касаційну скаргу може бути подано
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, а в разі
складення в повному обсязі відповідно
до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення
в повному обсязі.

Головуючий - суддя
М.І. Кобаль

судді:
Л.П. Борисюк

І.Л. Желтобрюх

.

Головуючий суддя
Кобаль М.І.

Судді:
Борисюк Л.П.

Желтобрюх І.Л.