Справа № 2а-10185/11/0308
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2014-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

02 вересня 2014 року
м.Київ
В/800/4001/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Голяшкін О.В., Гончар Л.Я., Заяць В.С.,
Логвиненко А.О., Мороз Л.Л.,

перевіривши заяву ОСОБА_6 про перегляд
Верховним Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 11
червня 2014 року у справі №К/9991/80227/12 за
позовом ОСОБА_6 до Виконавчого комітету
Луцької міської ради, треті особи -
ОСОБА_7, ОСОБА_8, про скасування рішень
та свідоцтва про право власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 звернулася із заявою про
перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 11 червня 2014 року у даній
справі на підставі п.1 ст.237 Кодексу
адміністративного судочинства України
з мотивів неоднакового застосування
судами касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права.

В обґрунтування своїх вимог заявник
додає копію постанови Вищого
адміністративного суду України від 01
березня 2012 року №К-9023/09.

Відповідно до положень п.1 ст.237 КАС
України заява про перегляд судового
рішення може бути подана виключно за
наявності таких складових:
неоднакового застосування одних і тих
самих норм матеріального права,
ухвалення різних за змістом судових
рішень, спірні питання виникли у
подібних правовідносинах.

Під неоднаковим застосуванням одних і
тих самих норм матеріального права
необхідно розуміти, зокрема: різне
тлумачення змісту і сутності правових
норм, на підставі якого зроблено
висновок про різний зміст суб'єктивних
прав і обов'язків учасників
відповідних правовідносин, у тому
числі про наявність та обсяг прав і/або
обов'язків осіб, які беруть участь у
справі; різне застосування правил
конкуренції правових норм при
вирішенні колізій між ними з
урахуванням ієрархії цих правових
норм, а також дії норм у часі, просторі
та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню; різне визначення
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосування різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
відносин або поширення дії норми на
певні правовідносини в одних випадках
і незастосування цієї самої норми до
аналогічних відносин в інших випадках,
тобто різне застосування закону, який
не підлягав застосуванню; різне
застосування правил аналогії права чи
закону в подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає,
зокрема, тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду (судів) касаційної
інстанції визначається обставинами
кожної конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень має місце в разі, коли суд (суди)
касаційної інстанції у розгляді двох
чи більше справ за тотожних предмета
спору, підстав позову та за аналогічних
обставин і однакового
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин дійшов (дійшли)
протилежних висновків щодо заявлених
позовних вимог.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 11 червня 2014 року, про
перегляд якої ставиться питання,
залишено без змін постанову Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 07 листопада 2011 року та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 19 вересня
2012 року. Вказаними судовими рішеннями
відмовлено у задоволенні позову про
скасування рішень виконавчого
комітету Луцької міської ради від 06
травня 2010 року №294-4 «Про оформлення
правова власності на творчу майстерню
на вул.Шопена,16» та від 29 січня 1998 року
№39 «Про дозвіл на проектні роботи на
реконструкцію частини горищного
приміщення під творчу майстерню», а
також скасування свідоцтва про право
власності від 11 травня 2010 року.
Відмовляючи у задоволенні позову, суди
попередніх інстанцій, з висновками
яких погодився й Вищий
адміністративний суд України, виходили
із недоведеності спірними рішеннями
порушень прав позивача як співвласника
допоміжного приміщення.

Постановою Вищого адміністративного
суду України від 01 березня 2012 року
№К-9023/09, на яку посилається заявник в
обґрунтування неоднакового
застосування норм матеріального права,
скасовано рішення судів першої та
апеляційної інстанції та ухвалено нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог до виконавчого комітету
Тернопільської міської ради про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити дії, а саме
надання згоди на здійснення
перепланування належної позивачу
квартири. Постановлюючи рішення, суд
касаційної інстанції виходив із
правомірності відмови виконавчого
комітету у погодженні переплануванні
квартири та обґрунтованості вимоги
відповідача щодо надання позивачем
нотаріально засвідчених погоджень
всіх співвласників будинку на
долучення коридору загального
користування до квартири.

Зі змісту наведених рішень касаційних
судів вбачається, що предмети спорів,
підстави позовних вимог та фактичні
обставини у вказаних справах є різними,
тому відсутні підстави вважати, що
судами касаційної інстанції зроблені
протилежні висновки щодо позовних
вимог внаслідок неоднакового
застосування одних і тих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах.

Зважаючи на викладене, підстави для
допуску справи до провадження для
перегляду судового рішення Верховним
Судом України відсутні.

Керуючись статтями 237, 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в допуску до провадження
заяви ОСОБА_6 про перегляд Верховним
Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 11
червня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді