Справа № 2а-39/11
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2014 р.
Справа № 9104/85307/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого-судді:
Сапіги В.П.,

суддів:
Обрізка І.М., Хобор Р.Б.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційні
скарги ОСОБА_1 та управління праці та
соціального захисту населення
Ужгородської міської ради на постанову
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 13.01.2011 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до управління
праці та соціального захисту населення
Ужгородської міської ради, третя особа
на стороні відповідача: Головне
управління праці та соціального
захисту населення Закарпатської
обласної державної адміністрації про
зобов'язання виплати заборгованості з
виплати одноразової компенсації за
втрату здоров'я та допомоги на
оздоровлення, -

В С Т А Н
О В И В :

18.02.2010 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача про зобов'язання його
виплатити заборгованість в сумі 103636,80
грн. за 2005, 2007, 2008,2009 та 2010 роки, в тому
числі: заборгованість по
одноразовій компенсації за втрачене
здоров'я - 38820, 60 грн.; заборгованість по
щорічних допомогах на лікування за 2005,
2007, 2008, 2009 та 2010 роки (5 років) 21245,00 грн.;
суму втрат від інфляції - 40731,70 грн.;
суму 3% річних від простроченої суми
- 2893,50 грн.

Просить суд призначити виплату
відповідачем компенсації за заподіяну
моральну шкоду в розмірі на розсуд
суду. Він цю шкоду оцінює як мінімум
сумою теперішньої заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що є пенсіонером на
інвалідом II групи із статусом інваліда
ВВВ та ліквідатора аварії на ЧАЕС у 1986
році І категорії. Інвалідність
пов'язана з виконанням робіт по
ліквідації аварії на ЧАЕС.

Позивач неодноразово уточняв свої
вимоги та в ході розгляду справи надав
пояснювальну записку, мотивуючи тим, що
на час розгляду справи у суді (квітень
2010 року) він став інвалідом І групи, яка
пов'язана з ліквідацією аварії на ЧАЕС.
У зв'язку із збільшенням мінімальної
заробітної плати в України до 941,00 грн. й
у відповідності до Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» на день
звернення до суду сума заборгованості
відповідача перед ним становить 116504,00
грн., з якої просить зобов'язати
відповідача виплатити йому 60
мінімальних заробітних плат
компенсації за втрачене здоров'я в
розмірі 56460,00 грн. та 30 мінімальних
заробітних плат, включаючи і 2011 рік -
28230,00 грн. із врахуванням та виключенням
виплачених раніше сум. Інфляційні
втрати за попередні 5 років склали 51859,00
грн.; суму 3% річних від простроченої
суми 1555,00 грн. Також просить стягнути з
відповідача моральну шкоду, визначену
на розсуд суду.

Постановою Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 13.01.2011 року позов
задоволено частково. Зобов'язано
управління праці та соціального
захисту населення Ужгородської
міської ради Закарпатської області
нарахувати та виплатити на користь
ОСОБА_1 різницю у одноразовій
компенсації за шкоду заподіяну
здоров'ю внаслідок встановлення
інвалідності 1 групи 21.09.2010 року з
врахуванням виплаченої суми у
відповідності до ст.48 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та
допомогу на оздоровлення відповідно до
ст.48 цього ж Закону за 2010 рік. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в
апеляційному порядку, вважає, що таке в
частині відмови у задоволенні позову
про стягнення з відповідача
нарахованих та невиплачених сум
одноразової компенсації та щорічних
допомог за 2005-2009 роки незаконним,
прийнятим з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
так як місцевим судом не здійснено
повного та належного дослідження та
встановлення всіх обставин, які мають
значення для справи, не застосовано
закон, який підлягав застосуванню, а
тому просить постанову в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
скасувати з підстав, викладених в
апеляційній скарзі та винести нову
постанову, якою позовні вимоги
задовольнити.

Крім того, постанову Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 13.01.2011 року оскаржив
відповідач, подавши апеляційну скаргу,
в якій зазначає, що оскаржувана
постанова винесена з порушенням норм
матеріально та процесуального права, а
тому просить її скасувати та прийняти
нову, якою в задоволенні позову
відмовити з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

На підставі п.п. 1,2 ч.1 ст. 197 КАС України
суд вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки таке можливе на
основі наявних у ній доказів.

Відповідно до вимог ст. 195 КАС України
суд апеляційної інстанції під час
апеляційного провадження переглядає
судове рішення в межах апеляційної
скарги.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційних скарг, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що в задоволенні
апеляційних скарг ОСОБА_1 та управління
праці та соціального захисту населення
Ужгородської міської ради необхідно
відмовити з наступних мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги позивача,
суд першої інстанції виходив з
наступного.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, що позивач є
інвалідом ІІ групи (посвідчення серії
НОМЕР_1), має право на пільги,
встановлені законодавством України
для ветеранів війни-інвалідів війни.
Згідно посвідчення серії НОМЕР_2
позивач с особою, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи
категорія 1. З вкладки до даного
посвідчення вбачається, що ОСОБА_1 є
учасником ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС. Відповідно до
витягу із акту огляду у МСЕК позивачу
встановлено ІІ групу інвалідності
через захворювання, пов'язане з
виконанням обов'язків військової
служби по ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС.

Таким чином позивач відноситься до
осіб, які на підставі ст.48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
(далі - Закон №796-ХІІ) мають право на
одержання одноразової компенсації для
інвалідів II групи у розмірі 45
мінімальних заробітних плат, а також
щорічно п'ять мінімальних заробітних
плат на оздоровлення. У разі
встановлення інвалідності вищої групи
інвалідам виплачується різниця у
компенсаціях.

Згідно рішення Львівського
апеляційного адміністративного суду
21.09.2009 року зобов'язано відповідача
нарахувати та виплатити позивачу
одноразову компенсацію за шкоду,
заподіяну здоров'ю відповідно до ст.48
Закону Закон №796-ХІІ. Вказана постанова
звернута до виконання.

В подальшому позивачу встановлено І
групу інвалідності, що стверджується
посвідченням дерії НОМЕР_3 від
21.09.2010року.

Відповідно до ст.8 Конституції України
в Україні визнається і діє принцип
верховенства права. Конституція
України має найвищу юридичну силу.
Закони та інші нормативно-правові акти
приймаються на основі Конституції
України і повинні відповідати їй.
Пунктом 1 частини 1 статті 92
Конституції України передбачено, що
виключно законами України
визначаються права і свободи людини і
громадянина, гарантії цих прав і
свобод.

За частиною 2 статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

У ч. 3 ст. 22 Конституції України
зазначено, що при прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав і
свобод.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами у відповідності до
приписів ч.4 ст.9 КАС України, при
вирішенні даного спору підлягають
застосуванню ст.48 Закону № 796-ХІІ та
закони про встановлення розміру
мінімальної заробітної плати, а не
постанови Кабінету Міністрів України
№562 від 12.07.2005 року.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України
передбачено, що громадяни мають право
на соціальний захист, що включає право
на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і
здоров`я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту
потерпілого населення визначені та
закріплені в Законі України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Статтею 48 Закону №796-ХІІ одноразова
компенсація учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, які стали інвалідами І групи
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
виплачується в розмірі 60 мінімальних
заробітних плат. У разі встановлення
інвалідності вищої групи інвалідам
виплачується різниця у компенсаціях.

Щорічна допомога на оздоровлення
виплачується інвалідам I і II групи в
розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат. Розмір мінімальної заробітної
плати визначається на момент виплати.

Як свідчать матеріали справи, позивач
має право на одержання різниці у
компенсації при встановленні
інвалідності вищої групи та щорічної
допомоги на оздоровлення у розмірах
визначених ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Всупереч ст. 48 Закону №796-ХІІ позивачу
встановлено різницю одноразової
компенсації при встановленні
інвалідності вищої групи як учаснику
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС,
який став інвалідом внаслідок
Чорнобильської катастрофи І групи,
відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 26.07.1996 року №836, а також розмір
щорічної допомоги на оздоровлення у 2010
році виплачений відповідно до
Постанови Кабінету Міністрів України
від 12.07.2005 року № 562 «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Отже, з огляду на те, що Закон України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» має вищу
юридичну силу в порівняні з
Постановами Кабінету Міністрів
України від 26.07.1996 року №836 «Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та № 562 від 12.07.2005 року «Про
щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», позивачу
неправомірно недоплачено різницю у
компенсації при встановленні
інвалідності вищої групи та щорічну
допомогу на оздоровлення в меншому
розмірі ніж це передбачено ст. 48
зазначеного Закону.

Крім того, апеляційний суд
погоджується із висновком суду першої
інстанції про необхідність покладення
обов`язку з нарахування і виплати
спірної компенсації саме на
відповідача в силу вимог частини 5
статті 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Покликання апелянта-відповідача на
відсутність бюджетного фінансування
передбачених Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» виплат, як
на причину невиконання державою взятих
на себе зобов'язань, до уваги судом
апеляційної інстанції не приймаються,
оскільки реалізація особою права, що
пов'язане з отриманням бюджетних
коштів, яке базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних
правовідносин нормативно-правових
актах національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Кечко проти України»).

Посилання апелянта ОСОБА_1 про не
зобов'язання відповідача здійснити
виплату щорічної допомогу на
оздоровлення за 2011 рік не заслуговує на
увагу, так як не було предметом
розгляду в судовому засіданні щодо
такої часткової виплати.

Крім того суд апеляційної інстанції
зазначає, що відповідачем було вірно
виплачені спірні допомоги та
компенсацію за попереднім судовим
рішенням, що набрало законної сили так
як розмір мінімальної заробітної плати
для кратних виплат береться із періоду
на момент спірної виплати, а не на день
виплати самої заборгованості.

Виходячи з вищезазначеного, колегія
суддів адміністративного суду вважає,
що рішення суду першої ґрунтуються на
вірно встановлених фактичних
обставинах справи, яким дана належна
юридична оцінка, правильно застосовані
норми матеріального права, що
регулюють спірні правовідносини та не
допущено порушень процесуального
закону, які призвели або могли
призвести до неправильного вирішення
справи, доводи викладені в касаційних
скаргах не спростовують висновків суду
першої інстанції, тому підстави для
скасування або зміни рішення відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
апеляційну скаргу належить залишити
без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд апеляційної інстанції

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та управління
праці та соціального захисту населення
Ужгородської міської ради залишити без
задоволення.

Постанову Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 13.01.2011 року у справі №
2а-1305/10 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя :
В.П. Сапіга

Судді:
І.М. Обрізко

Р.Б.Хобор