Справа № 815/4248/14
Суддя: Харченко Ю. В.
Дата ухвалення: 2014-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4248/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2014 року м.Одеса

У залі судових засідань №29

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

Судді
Харченко Ю.В.

При секретарі
Кипаренко Н.Ю.

За участю представників сторін:

Від позивача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма «Кодима»
Картузова Н.В. - за довіреністю від
11.08.2014року б/н, Шимбарьов Ю.В. (паспорт
серії НОМЕР_1, виданий Шевченківським
ВМ Приморського РВОМУ ГУМВС України в
Одеській області 17.11.2008року).

Від відповідача: Державної податкової
інспекції у Приморському районі
м.Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області Кулинич
К.С. - за довіреністю від 17.02.2014року
№4981/К/15-53-10-01-17, Бахтєєв О.С. - за
довіреністю від 12.08.2014року
№28409/Б/15-53-10-01-17.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма «Кодима»
до Державної податкової інспекції у
Приморському районі м.Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про скасування податкового
повідомлення-рішення від 28.03.2014р.
№ щодо збільшення суми грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість у загальному розмірі 1372976грн.,
-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма «Кодима»
звернулось до Одеського окружного
адміністративного суду з позовом, у
якому просить суд визнати
протиправними дії Державної
податкової інспекції у Приморському
районі м.Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області при
проведенні перевірки за результатами
якої складено акт №1526/15-53-22-04/30873732 від
13.03.2014р. «Про результати позапланової
виїзної документальної перевірки ТОВ
«Агрофірма «Кодима» з питань повноти,
своєчасності декларування та сплати
фіксованого сільськогосподарського
податку, податку на прибуток та податку
на додану вартість за період з 01.01.2011р.
по 31.12.2013р.», та скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Приморському
районі м.Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області від
28.03.2014р. № щодо збільшення суми
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість у загальному розмірі
1372976грн., з яких 1098245грн. - основний
платіж, 274731грн. - штрафні (фінансові)
санкції.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що у листопаді
2012року ТОВ «Агрофірма «Кодима»
перебувало не на загальному, а на
спеціальному режимі оподаткування ПДВ,
у зв'язку з чим, та з урахуванням
положень п.191.2 ст.191 Податкового кодексу
України (норма пункту 192.1 цієї статті не
поширюється на випадки, коли
постачальник товарів/послуг не є
платником податку на кінець звітного
(податкового) періоду, в якому був
проведений такий перерахунок), сума
податку на додану вартість у розмірі
1096945грн. Товариством з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма «Кодима»
в податковій декларації з ПДВ за
листопад 2012року відображено
правомірно. До того ж, чинним
Податковим кодексом України виключено
можливість внесення коригувань у
податкові декларації попередніх
періодів, якщо платник податку не є
платником такого податку на кінець
звітного періоду. ТОВ «Агрофірма
«Кодима» в податковій декларації за
листопад 2012року відкоригувало сумі
1096945грн. відповідно до порядку,
передбаченого п.192.3 ст.192 Податкового
кодексу України, який не містить
будь-яких виключень та посилань на інші
статті Податкового кодексу України.
Також, позивач наголошує, що при
формуванні податкового кредиту за
період вересень 2012р., Підприємством у
повному обсязі дотримано вимоги
чинного податкового законодавства
України та відповідно правомірно
включено до складу податкового кредиту
за означений період суму ПДВ у розмірі
1300грн., сплачену у ціні товару
отриманого від контрагента - ТОВ
«Детальсервіс», в межах
фінансово-господарських
правовідносин, що підтверджується
необхідними первинними документами, а
також податковою накладною, виписаною
та оформленою ТОВ «Детальсервіс» з
урахуванням вимог Податкового кодексу
України.

Відповідач - Державна податкова
інспекція у Приморському районі
м.Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області, з
позовними вимогами не погоджується та
вважає їх необґрунтованими з підстав,
викладених у письмових запереченнях на
адміністративний позов (від 22.08.2014р.
вхід.№21196/14), наголошуючи, зокрема, на
правомірності винесення оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення від
28.03.2014р. № щодо збільшення суми
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість у загальному розмірі
1372976грн., оскільки Товариством з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
«Кодима» завищено податок на додану
вартість, що підлягає сплаті до бюджету
у загальному розмірі 1098245грн., у тому
числі за вересень 2012р. - у сумі 1300грн., за
листопад 2012р. - у сумі 1096945грн.,
внаслідок чого встановлено порушення
вимог п.185.1 ст.185. п.188.1 ст.188, п.п.192.1.1 «б»,
п.п.192.1.2 «а» п.192.1 ст.192, п.п.198.1, 198.3, 198.6
ст.198, п.201.4, п.201.6 ст.201 Податкового
кодексу України, з урахуванням вимог
п.п.14.1.179 п.14.1 ст.14, п.187.1 ст.187, п.201.4, п.201.6
ст.201, п.209.2, п.209.6, п.209.13 ст.239 Податкового
кодексу України.

Ухвалою Одеського окружного
адміністративного суду від 12.09.2014р.
залишено без розгляду
адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
«Кодима» в частині позовних вимог щодо
визнання протиправними дій Державної
податкової інспекції у Приморському
районі м.Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області при
проведенні перевірки за результатами
якої складено акт №1526/15-53-22-04/30873732 від
13.03.2014р. «Про результати позапланової
виїзної документальної перевірки ТОВ
«Агрофірма «Кодима» з питань повноти,
своєчасності декларування та сплати
фіксованого сільськогосподарського
податку, податку на прибуток та податку
на додану вартість за період з 01.01.2011р.
по 31.12.2013р.», відповідно до п.5 ч.1 ст.155
КАС України, у зв'язку відкликанням
позовної заяви в означеній частині
позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні у матеріалах
справи письмові докази в сукупності та
системно проаналізувавши приписи
чинного податкового законодавства,
суд встановив наступне.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, у період з 20.02.2014р. по
13.03.2014р., на підставі направлення від
06.02.2014р. №000136/224, виданого ДПІ у
Приморському районі м.Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області,
головним державним
ревізором-інспектором
інформаційно-аналітичного відділу
управління податкового аудиту ДПІ у
Приморському районі м.Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області
Боровською Оксаною Володимирівною,
згідно із п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.78.1.1, 78.1.4
п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України,
та відповідно до Наказу ДПІ у
Приморському районі м.Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області №291 від
06.02.2014року, проведено позапланову
виїзну перевірку Товариства з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
«Кодима» з питань повноти,
своєчасності декларування та сплати
фіксованого сільськогосподарського
податку, податку на прибуток та податку
на додану вартість за період з 01.01.2011р.
по 31.12.2013р.

За наслідками вказаної перевірки ДПІ у
Приморському районі м.Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області складено
Акт №1526/15-53-22-04/30873732 від 13.03.2014р. «Про
результати позапланової виїзної
документальної перевірки Товариства з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
«Кодима» з питань повноти,
своєчасності декларування та сплати
фіксованого сільськогосподарського
податку, податку на прибуток та податку
на додану вартість за період з 01.01.2011р.
по 31.12.2013р.», у висновках якого, серед
іншого, наголошено, що Товариством
завищено податок на додану вартість, що
підлягає сплаті до бюджету у
загальному розмірі 1098245грн., у тому
числі за вересень 2012р. - у сумі 1300грн., за
листопад 2012р. - у сумі 1096945грн.,
внаслідок чого встановлено порушення
вимог п.185.1 ст.185. п.188.1 ст.188, п.п.192.1.1 «б»,
п.п.192.1.2 «а» п.192.1 ст.192, п.п.198.1, 198.3, 198.6
ст.198, п.201.4, п.201.6 ст.201 Податкового
кодексу України, з урахуванням вимог
п.п.14.1.179 п.14.1 ст.14, п.187.1 ст.187, п.201.4, п.201.6
ст.201, п.209.2, п.209.6, п.209.13 ст.239 Податкового
кодексу України.

На підставі складеного Акта перевірки
№1526/15-53-22-04/30873732 від 13.03.2014р. ДПІ у
Приморському районі м.Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області 28.03.2014р.
винесено податкове
повідомлення-рішення № щодо
збільшення суми грошового зобов'язання
по податку на додану вартість у
загальному розмірі 1372976грн., з яких
1098245грн. - основний платіж, 274731грн. -
штрафні (фінансові) санкції

Не погодившись із означеним податковим
повідомленням-рішенням від 28.03.2014р.
№, ТОВ «Агрофірма «Кодима»
звернулось до Головного управління
Міндоходів в Одеській області зі
скаргою (вихід.№22 від 14.04.2014р.) про його
скасування, за результатами розгляду
якої Головним управлінням Міндоходів в
Одеській області прийнято рішення
№1286/10/15-32-10-02-07 від 11.06.2014р., яким
залишено без змін податкове
повідомлення-рішення ДПІ у
Приморському районі м.Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області від
28.03.2014р. №, а первинну скаргу
директора ТОВ «Агрофірма «Кодима»
Шимбарьова Ю.В. - без задоволення.

Не погодившись із означеним податковим
повідомленням-рішенням від 28.03.2014р.
№, ТОВ «Агрофірма «Кодима»
звернулось до Міністерства доходів і
зборів України з повторною скаргою
(вихід.№39 від 24.06.2014р.) про його
скасування, за результатами розгляду
якої Міністерством доходів і зборів
України прийнято рішення №12452/6/99-99-10-01-15
від 08.07.2014р., яким залишено без змін
податкове повідомлення-рішення ДПІ у
Приморському районі м.Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області від
28.03.2014р. №, а скаргу - без
задоволення.

Не погодившись із означеним податковим
повідомленням-рішенням від 28.03.2014р.
№, ТОВ «Агрофірма «Кодима»
звернулось до Одеського окружного
адміністративного суду з позовною
заявою про його скасування.

Так, на думку суду, оскаржуване
позивачем податкове
повідомлення-рішення ДПІ у
Приморському районі м.Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області від
28.03.2014р. № щодо збільшення суми
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість у загальному розмірі
1372976грн., з яких 1098245грн. - основний
платіж, 274731грн. - штрафні (фінансові)
санкції, винесено податковим органом
неправомірно, безпідставно та у
порушення положень чинного
податкового законодавства України,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

В силу п.1 ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії),
безсторонньо (неупереджено),
добросовісно, розсудливо, з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації, пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія), з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення, своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Так, як встановлено судом та зазначено
в Акті перевірки ДПІ у Приморському
районі м.Одеси ГУ Міндоходів в Одеській
області №1526/15-53-22-04/30873732 від 13.03.2014р., ТОВ
«Агрофірма «Кодима» у період з 01.11.2011р.
по 31.10.2012р. перебувало на загальному
режимі оподаткування, а у період з
01.01.2011р. по 04.10.2011р., та з 01.11.2012р. по
31.12.2013р. - як Сільськогосподарське
підприємство суб'єкт спеціального
режиму оподаткування ПДВ.

Зокрема, судом з»ясовано, що між ТОВ
«Агрофірма «Кодима» (Постачальник) та
ТОВ «Катеренопільський елеватор»
(Покупець) 11.09.2012р. укладено Договір
постачання №1591/к, відповідно до п.п.1.1,
2.2, 2.3 якого Постачальник постачає, а
Покупець приймає і сплачує зерно
соняшника, ДСТУ 7011-2009 (Товар), кількістю
не менше 250+/-10% тон. Орієнтовна ціна
Товару складає 3000грн. за тону. Кінцева
ціна за тону Товару встановлюється
додатковою угодою сторін з урахуванням
п.2.3 даного Договору. Кінцева ціна
Товару встановлюється у розмірі
закупівельної ціни, виставленої
Покупцем на відповідний вид Товару на
момент підписання додаткової угоди,
крім випадку, передбаченого п.2.4 даного
Договору. Кінцева ціна товару в
додатковій угоді сторін зазначається
за одну тону фізичної ваги і
розраховується виходячи з кінцевої
ціни Товару в зарахованій вазі. Кінцева
ціна за одну тону товару розуміється
сторонами як закупівельна ціна (з
урахуванням ПДВ), виставлена Покупцем
на день підписання Додаткової угоди.
Зарахована та фізична вага Товару
визначається відповідно до документів,
наданих Покупцем. Сторони повинні
підписати додаткову угоду, яка
встановлює кінцеву вартість Товару за
даним Договором, не пізніше 01.03.2013р.

28.11.2012р. між ТОВ «Агрофірма «Кодима»
(Постачальник) та ТОВ
«Катеренопільський елеватор»
(Покупець) було укладено Додаткову
угоду №1 до Договору №1591/к від 11.09.2012р.,
відповідно до п.п.1,2 якої відповідно до
умов п.3.2 Договору постачання №1591/к від
11.09.2012р., Постачальник у строк з 12.09.2012р.
по 07.10.2012р. включно, поставив Покупцю
зерно соняшника ДСТУ 7011-2009 кількістю
169,011тон зарахованою вагою (170,02 тон -
фізичною вагою). Керуючись п.2.3 Договору
постачання №1591/к від 11.09.2012р., сторони
прийшли до згоди, що для розрахунку
коригування накладних, кінцевою
вартістю за одну тону поставленого
Товару, вважати 4850грн./т., у т.ч. ПДВ
808,33грн. Погоджена сторонами
закупівельна ціна зерна соняшника ДСТУ
7011-2009 у зарахованій вазі на момент
підписання даної Додаткової угоди
складає 4850грн./т.

Судом встановлено, що за наслідками
виконання умов вищеозначеного
Договору постачання №1591/к від 11.09.2012р.,
та Додаткової угоди №1 від 28.11.2012р., ТОВ
«Агрофірма «Кодима», під час
перебування на загальній системі
оподаткування, відповідно до виписаних
ТОВ «Катеренопільський елеватор»
податкових накладних, до складу
податкового кредиту віднесено суму ПДВ
84505грн, з яких 53279грн. - у вересні 2012р.,
31226грн. - у жовтні 2012р.

У листопаді 2012р. у зв'язку зі зміною
ціни соняшника ТОВ «Агрофірма «Кодима»
до ТОВ «Катеренопільський елеватор»
надано розрахунки коригування
кількісних і вартісних показників до
податкових накладних, що призвело до
коригування суми ПДВ у розмірі 52112грн.

Так, як зазначено у Акті перевірки ДПІ у
Приморському районі м.Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області
№1526/15-53-22-04/30873732 від 13.03.2014р., згідно
коригуючих накладних, розрахунків
коригування сум ПДВ до податкових
накладних, реєстру виданих податкових
накладних ТОВ «Агрофірма «Кодима»
здійснило коригування податкових
зобов'язань (збільшення) в Податковій
декларації з ПДВ (скорочена) за
листопад 2012р. (з позначкою 0131
«спеціальний режим оподаткування
діяльності у сфері сільського
господарства») у сумі 52112грн., не
враховуючи, при цьому, що поставка
(оплата) товару, складання (виписка)
податкових накладних, у зв'язку з такою
поставкою (оплатою), як наслідок
формування податкових зобов'язань з
ПДВ, відбулося в податкові (звітні)
періоди перебування ТОВ «Агрофірма
«Кодима» на загальному режимі
оподаткування ПДВ (надавало до ДПІ
Податкові декларації з ПДВ на
загальному режимі), у зв'язку з чим дане
коригування слід було відобразити у
звітності з ПДВ на загальному режимі
оподаткування.

Також, судом встановлено, що 26.12.2011р. між
ТОВ «Агрофірма «Кодима» (Покупець) та
ПрАТ «Дніпровський завод мінеральних
добрив» (Продавець) був укладений
Договір поставки №16-01/687-15, згідно з п.1.1,
2.1 якого Продавець зобов'язується
передати, а Покупець прийняти та
оплатити хімічну продукцію (Товар), в
кількості, номенклатурі, ціні, термінам
і умовам постачання відповідно до умов
даного Договору і Додатків до нього, що
є невід'ємною частиною Договору. Кожен
Додаток є окремою угодою, що
укладається в рамках Договору. Кожний
наступний Додаток не відміняє і не
призупиняє дію попередніх Додатків ні
повністю, ні частково, якщо тільки в
ньому не вказано інше.

26.12.2011р. між ТОВ «Агрофірма «Кодима»
(Покупець) та ПрАТ «Дніпровський завод
мінеральних добрив» (Продавець)
укладено Додатки №1, №2, №3 до Договору
поставки №16-01/687-15 від 26.12.2011р.,
відповідно до умов якого Покупець
купив, а Продавець продав
моноамонійфосфат (амофос NP 12:52) насипом
ТУ У 24.1-1-2010, кількістю 54,194тон,
загальною вартістю 336000грн., у т.ч. ПДВ у
сумі 56000грн., кількістю 115,968тон,
загальною вартістю 719000грн., у т.ч. ПДВ у
сумі 119833,33грн., кількістю 771,865тон,
загальною вартістю 4554003,50грн., у т.ч. ПДВ
у сумі 759000,58грн., відповідно, та Додаток
№4 до Договору поставки №16-01/687-15 від
26.12.2011р., відповідно до умов якого
Покупець купив, а Продавець продав
суперфосфат подвійний амонізований NP
10:32 (насипом) ТУ У 24.1-1-2010 загальною
вартістю 660000грн., у т.ч. ПДВ у сумі
110000грн.

Як з»ясовано судом та зазначено у Акті
перевірки ДПІ у Приморському районі
м.Одеси ГУ Міндоходів в Одеській
області №1526/15-53-22-04/30873732 від 13.03.2014р., на
виконання умов вищеозначеного
Договору №16-01/687-15 від 26.12.2011р. ТОВ
«Агрофірма «Кодима» перерахуло на
користь ПрАТ «Дніпровський завод
мінеральних добрив» грошові кошти у
загальному розмірі 6269000грн., у т.ч. ПДВ у
сумі 1044833грн., у зв'язку з чим від ПрАТ
«Дніпровський завод мінеральних
добрив» отримало податкові накладні на
суму ПДВ у розмірі 1044833грн., та віднесло
відповідні суми ПДВ до складу
податкового кредиту у грудні 2011р. - у
сумі 56000грн., у березні 2012р. - у сумі
119833грн., у квітні 2012р. - у сумі 759000грн., у
вересні 2012р. - у сумі 110000грн.

Судом встановлено, що у листопаді 2012р.
ПрАТ «Дніпровський завод мінеральних
добрив» повернуло на користь ТОВ
«Агрофірма «Кодима» попередню оплату
за міндобрива у загальному розмірі
6269000грн., у т.ч. ПДВ у сумі 1044833грн., та
надало розрахунки коригування
кількісних і вартісних показників до
податкових накладних, що послугувало
для здійснення ТОВ «Агрофірма «Кодима»
коригування податкового кредиту в сумі
1044833грн. у Податковій декларації з ПДВ
за листопад 2012р.

Правила застосування спеціального
режиму оподаткування діяльності у
сфері сільського та лісового
господарства, а також рибальства
визначено ст.209 Податкового кодексу
України, відповідно до пункту 209.1 якої
резидент, який провадить
підприємницьку діяльність у сфері
сільського і лісового господарства та
рибальства та відповідає критеріям,
встановленим у пункті 209.6 цієї статті
(далі - сільськогосподарське
підприємство), може обрати спеціальний
режим оподаткування.

Відповідно до п.209.2 ст.209 означеного
Кодексу згідно із спеціальним режимом
одаткування сума податку на додану
вартість, нарахована
сільськогосподарським підприємством
на вартість поставлених ним
сільськогосподарських товарів/послуг,
не підлягає сплаті до бюджету та
повністю залишається в розпорядженні
такого сільськогосподарського
підприємства для відшкодування суми
податку, сплаченої (нарахованої)
постачальнику на вартість виробничих
факторів, за рахунок яких сформовано
податковий кредит, а за наявності
залишку такої суми податку - для інших
виробничих цілей. Зазначені суми
податку на додану вартість
акумулюються сільськогосподарськими
підприємствами на спеціальних
рахунках, відкритих в установах банків
та/або в органах, які здійснюють
казначейське обслуговування бюджетних
коштів у порядку, затвердженому
Кабінетом Міністрів України.

Тобто, пунктом 209.2 ст. 209 ПК України та
пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів
України від 12.01.2011 року №11 «Про
затвердження Порядку акумулювання
сільськогосподарськими
підприємствами сум податку на додану
вартість на спеціальних рахунках,
відкритих у банках та/або органах, які
здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів»
встановлено виключно цільовий
характер використання сум ПДВ,
перерахованих на окремі рахунки, а
саме: такі кошти сільськогосподарські
підприємства можуть використовувати
лише для відшкодування суми податку,
сплаченої (нарахованої) постачальнику
на вартість виробничих факторів, за
рахунок яких сформовано податковий
кредит, а за наявності залишку такої
суми податку - для інших виробничих
цілей.

Таким чином, вказана норма не покладає
обов'язку по проведенню коригування
суми податкового кредиту з ПДВ по
загальній декларації.

Згідно з пунктом 209.6 статті 209
Податкового кодексу України
сільськогосподарським вважається
підприємство, основною діяльністю
якого є постачання вироблених (наданих)
ним сільськогосподарських товарів
(послуг) на власних або орендованих
основних фондах, а також на
давальницьких умовах, в якій питома
вага вартості сільськогосподарських
товарів/послуг становить не менше як 75
відсотків вартості всіх
товарів/послуг, поставлених протягом
попередніх 12 послідовних звітних
податкових періодів сукупно.

Пунктом 209.13 статті 209 Податкового
кодексу України визначено, що
сільськогосподарське підприємство -
суб'єкт спеціального режиму
оподаткування подає податкову
декларацію у строки та в порядку, що
встановлені для інших платників
податку. Форма податкової декларації,
яка подається сільськогосподарським
підприємством - суб'єктом спеціального
режиму оподаткування, затверджується
відповідно до пункту 201.15 статті 201
цього Кодексу.

Перелік виробничих факторів, за
рахунок яких сформовано податковий
кредит містить п.п.209.15.1 п.209.15 ст.209
Податкового кодексу України,
відповідно до п.п."а" якої у разі якщо
товари/послуги, основні фонди,
виготовлені та/або придбані,
використовуються
сільськогосподарським підприємством
частково для виготовлення
сільськогосподарських товарів
(послуг), а частково для інших
товарів/послуг, то сума сплаченого
(нарахованого) податкового кредиту
розподіляється виходячи з питомої ваги
вартості сільськогосподарських
товарів/послуг у загальній вартості
усіх товарів/послуг, поставлених за 12
попередніх послідовних звітних
(податкових) періодів.

Спосіб реалізації п.п. «а» п.п.209.15.1
п.209.15. ст.209 Податкового кодексу
України визначено Порядком
заповнення і подання податкової
звітності з податку на додану вартість,
затвердженого Наказом Міністерства
фінансів України від 25.11.2011року №1492,
який передбачає застосування абз. 2
п.п.209.15.1 п.209.15. ст.209 Податкового
кодексу України лише при заповненні
скороченої декларації з даного
податку.

Згідно з п.6 р.І Порядку заповнення і
подання податкової звітності з ПДВ,
затвердженого Наказом Міністерства
фінансів України від 25.11.2011р. №1492,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 22.11.2011р. за №1333/2007,
платники податку, які згідно зі ст.209
Податкового кодексу застосовують
спеціальний режим оподаткування
діяльності у сфері сільського та
лісового господарства, а також
рибальства, крім декларації 0110 подають
податкову декларацію з позначкою "0121" /
"0122" / "0123", яка є невід'ємною частиною
звітності за відповідний звітний
період. До такої податкової декларації
включаються лише ті операції, що
стосуються спеціального режиму,
установленого указаною статтею.

Підпунктом 3.2.1 пункту 3.2 статті 3
вказаного Порядку визначено, що у рядку
1 декларації 0121 - 0123 вказуються виключно
операції з постачання
сільськогосподарським підприємством
вироблених (наданих)
сільськогосподарських товарів/послуг
на власних або орендованих виробничих
потужностях, а також на давальницьких
умовах.

Згідно з п.5 Порядку скорочену
декларацію по ПДВ подають лише ті
платники податку, які застосовують
спеціальний режим оподаткування.
Тобто, до переходу на такий спеціальний
режим скорочену декларацію по ПДВ
платник подавати не може.

У абз.5 п.3 Розділу IV Порядку заповнення
і подання податкової звітності з ПДВ,
затвердженого Наказом Міністерства
фінансів України від 25.11.2011р. №1492 чітко
вказано, що розподіл сум податкового
кредиту здійснюється у тому періоді, в
якому здійснювалось виготовлення
та/або придбання товарів/послуг чи
необоротних активів.

Проте, у Акті перевірки ДПІ у
Приморському районі м.Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області
№1526/15-53-22-04/30873732 від 13.03.2014р. йдеться про
розподіл сум податкового кредиту,
сформованого у попередніх податкових
періодах, які передували даті переходу
на спеціальний податковий режим і
подавати скорочену декларацію за
попередні періоди з розподілом
податкового кредиту, визначеного у
періодах виготовлення/придбання
товарів/послуг чи необоротних активів
платник не може, а відтак застосування
п.п.209.15.1 п.209.15. ст.209 Податкового
кодексу України в умовах, котрі
описано в Акті перевірки, є неможливою.

Таким чином, з урахуванням наведеного,
судом встановлено, що чинним
податковим законодавством не
встановлено обов'язку платника податку
проводити коригування правильно
відображеного податкового кредиту,
пов'язаного з виробництвом
сільськогосподарської продукції у
періоді перебування
сільгосппідприємства на загальній
системі оподаткування, у зв'язку з
переходом на спеціальний режим
оподаткування діяльності у сфері
сільського господарства.

Пунктом 187.1 статті 187 Податкового
кодексу України визначено, що датою
виникнення податкових зобов'язань з
постачання товарів/послуг вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; б) дата відвантаження товарів,
а в разі експорту товарів - дата
оформлення митної декларації, що
засвідчує факт перетинання митного
кордону України, оформлена відповідно
до вимог митного законодавства, а для
послуг - дата оформлення документа, що
засвідчує факт постачання послуг
платником податку.

Таким чином, судом встановлено, що
чинним податковим законодавством
зобов'язано у даному випадку позивача -
ТОВ «Агрофірма «Кодима» відображати
описані вище операції у своєму
податковому обліку саме у тому
податковому періоді, на який припадає
дата виникнення податкового
зобов'язання - дата зарахування коштів
від покупця/постачальника, у зв»язку з
чим платником податку правомірно
відкориговано податковий кредит,
оскільки коригування ціни товару,
визначеного умовами, укладеного між
ТОВ «Агрофірма «Кодима» та ТОВ
«Катеренопільський елеватор»,
Договору постачання від 11.09.2012р. №1591/к,
а також повернення ПрАТ «Дніпровський
завод мінеральних добрив» на користь
ТОВ «Агрофірма «Кодима» попередньої
оплати за міндобрива (Договір поставки
№16-01/687-15від 26.12.2011р.), здійснено
платником податів під час перебування
на спеціальному режимі оподаткування.

До того ж, відповідно до п.192.1 ст.192
Податкового кодексу України якщо після
постачання товарів/послуг
здійснюється будь-яка зміна суми
компенсації їх вартості, включаючи
наступний за постачанням перегляд цін,
перерахунок у випадках повернення
товарів/послуг особі, яка їх надала, або
при поверненні постачальником суми
попередньої оплати товарів/послуг,
суми податкових зобов'язань та
податкового кредиту постачальника та
отримувача підлягають відповідному
коригуванню. Інших випадків
коригування сум податкового кредиту
ПК України не передбачає.

Також, судом встановлено, що 03.07.2012р. між
ТОВ «Агрофірма «Кодима» (Замовник) та
ТОВ «Детальсервіс» укладено Договір
купівлі-продажу №2, відповідно до п.1
якого Продавець, у визначений за згодою
сторін термін, продає, а Замовник купує
трихограму для біологічної боротьби з
шкідниками сільськогосподарських
культур.

Згідно зі ст.11 Цивільного Кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст.202 Цивільного Кодексу
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Статтею 203 Цивільного Кодексу України
встановлено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства. Особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.638 Цивільного Кодексу
України договір вважається укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.
Згідно зі ст.181 ГК України
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Правочин, який
вчиняє юридична особа, підписується
особами, уповноваженими на це її
установчими документами, довіреністю,
законом або іншими актами цивільного
законодавства, та скріплюється
печаткою.

Так, судом з'ясовано та підтверджується
наявними у матеріалах справи
документами, що ТОВ «Агрофірма
«Кодима» та ТОВ «Детальсервіс»
повністю дотримано законодавчо
визначені вимоги, та досягнуто згоди з
усіх істотних умов вище окресленого
укладеного між господарюючими
суб'єктами договору.

Зокрема, як вбачається з наявних у
справі документів, а саме Податкової
накладної від 20.07.2012р. №58 на загальну
суму 7800грн, у т.ч. ПДВ у сумі 1300грн.,
Накладної від 03.07.2012р. №58 на загальну
суму 7800грн, у т.ч. ПДВ у сумі 1300грн.,
остання містить опис господарської
операції, та відповідно підтверджує
фактичне її виконання, а відтак у
розумінні ст.1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», є первинним
документом, що відповідно спростовує
висновок відповідача щодо відсутності
реального та фактичного передання
товару.

До того ж, наявні в матеріалах справи
первинні документи містять усі
необхідні реквізити, підписані
уповноваженими особами, підписи
завірені відповідними печатками
підприємств, тобто повністю
відповідають вимогам п.201.1 та 201.7 ст.201
Податкового кодексу, що також свідчить
про реальність господарських операцій.

Відповідно до пп.14.1.181. Податкового
кодексу України від 02 грудня 2010року
№2755-VІ податковий кредит - сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу;

Пунктом 198.1. статті 198 вказаного Кодексу
встановлено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2. статті 198 Податкового
кодексу України визначено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Зокрема, у даному випадку датою
виникнення у позивача права на
віднесення відповідних сум ПДВ до
складу податкового кредиту, є, зокрема,
дата отримання виписаної ТОВ
«Детальсервіс» позивачу вище
окресленої податкової накладної.

Відповідно до п.198.6. ст.198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Натомість, судом з'ясовано, що включена
позивачем до складу податкового
кредиту оскаржувана сума податку на
додану вартість підтверджена наявною в
матеріалах справи податковою
накладною, виписаною ТОВ
«Детальсервіс» з дотриманням вимог
пункту 201.1. статті 201 Податкового
кодексу України, відповідно до якого
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну, у якій
зазначаються в окремих рядках такі
обов'язкові реквізити: а) порядковий
номер податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної; в)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; є)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Крім того, судова практика щодо
вирішення податкових спорів виходить,
зокрема, із презумпції добросовісності
платників та інших учасників
правовідносин у сфері економіки. У
зв'язку з цим презюмується, що дії
платника, результатом яких є отримання
податкової вигоди, вважаються
економічно виправданими, а відомості,
що містяться у податковій та
бухгалтерській звітності платника, -
достовірні.

Подання платником до контролюючого
органу усіх належним чином оформлених
первинних документів, передбачених
податковим законодавством, з ціллю
отримання податкової вигоди є
підставою для її отримання, якщо
податковий орган не доведе
неправдивість, недостовірність або
суперечливість відомостей, що
містяться у таких документах.

Доводи ж податкового органу про
отримання платником необґрунтованої
податкової вигоди мають ґрунтуватись
на сукупності доказів, що безспірно
підтверджують існування обставин, які
виключають право платника, зокрема, на
формування податкового кредиту.

Натомість, у даній справі податковим
органом не доведено належними та
допустимими доказами існування таких
обставин.

Згідно з п.п.3-6, 5.2 «Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства»,
затвердженого наказом ДПА України від
22.12.2010р. №984, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 12 січня
2011р. за №34/18772, результати
документальних перевірок оформлюються
у формі акта або довідки. У разі
встановлення під час перевірки
порушень складається акт, а у разі
відсутності порушень - довідка. Акт -
службовий документ, який підтверджує
факт проведення документальної
перевірки фінансово-господарської
діяльності платника податків і є
носієм доказової інформації про
виявлені порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби. Акт документальної
перевірки повинен містити
систематизований виклад виявлених під
час перевірки фактів порушень норм
податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби. За результатами
документальної перевірки в акті
викладаються всі суттєві обставини
фінансово-господарської діяльності
платника податків, які мають
відношення до фактів виявлених
порушень податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби. Факти
виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів. У разі встановлення перевіркою
порушень податкового законодавства за
кожним відображеним в акті фактом
порушення необхідно, зокрема, чітко
викласти зміст порушення з посиланням
на конкретні пункти і статті
законодавчих актів, що порушені
платником податків, зазначити період
(місяць, квартал, рік)
фінансово-господарської діяльності
платника податків та господарську
операцію, в результаті якої здійснено
це порушення, при цьому додати до акта
письмові пояснення посадових осіб
платника податків або його законних
представників щодо встановлених
порушень.

При цьому, судом відхиляється та не
приймаються до уваги посилання
податкового органу, зокрема, на
встановлені податковим органом
порушення, котрі викладені у Акті
Західної МДПІ м.Харкова Харківської
області ДПС від 17.10.2012р. №486/22-417/37997840
«Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «Детальсервіс»
щодо документального підтвердження
господарських відносин із платниками
податків, їх реальності та повноти
відображення в обліку за період липень
2012р.», у яких, зокрема, зафіксовано, що
операції ТОВ «Детальсервіс» не
підтверджуються стосовно врахування
реального часу здійснення операцій,
місцезнаходження майна, наявності
трудових ресурсів,
виробничо-складських приміщень та
іншого майна, які економічно необхідні
для виконання такого постачання або
здійснення діяльності, що свідчить про
відсутність необхідних умов для
результатів відповідної
господарської, економічної діяльності,
технічного персоналу, основних фондів,
виробничих активів, складських
приміщень і транспортних засобів,
оскільки означена перевірка
проводилась у приміщенні податкового
органу, без реального дослідження та
встановлення у ТОВ «Детальсервіс»
наявності майна та інших матеріальних
та трудових ресурсів, які економічно
необхідні для здійснення операцій, з
продажу товару передбаченого
Договором купівлі-продажу №2 від
03.07.2012р., наявності необхідних умов для
досягнення результатів економічної
діяльності, та відповідно без
посилання на певні недоліки конкретних
договорів, первинних документів, тощо.

Крім того, податковим органом не надано
до суду належних доказів, які б
підтверджували відомості, викладені у
вищеозначеному Акті перевірки,
складеному за результатами перевірки
ТОВ «Детальсервіс». Більше того, сам по
собі акт перевірки є лише документом,
що фіксує обставини, встановлені під
час проведення перевірки, та не містить
у собі доказової бази щодо виявлених у
ході перевірки обставин, які повинні
підтверджуватись первинними
документами. Чинним законодавством
України не визначено норми необхідних
умов для здійснення того чи іншого виду
господарської діяльності, у зв'язку з
чим висновок щодо відсутності таких
умов має оціночний характер, що
базується суто на припущенні.

Також, у Акті перевірки Західна МДПІ
м.Харкова Харківської області ДПС
посилається на матеріали перевірок,
які надійшли від ДПІ у Ленінському
районі м.Дніпропетровська, та ДПІ у
Голосіївському районі м.Києва,
водночас жодних доказів про самостійне
дослідження обставин укладання
договорів між позивачем - ТОВ
«Агрофірма «Кодима» та його
контрагентом - ТОВ «Детальсервіс»,
предмету даного правочину, змісту прав
та обов'язків сторін за ним,
повноважень фізичних осіб, які від
імені суб'єктів господарювання
укладали даний правочин, обізнаності
суб'єктів господарювання щодо обставин
діяльності один одного, дійсних
намірів сторін правочину, наявності чи
відсутності розумних економічних
чинників на укладання правочину, тощо,
Акт перевірки Західної МДПІ м.Харкова
Харківської області ДПС не містить, у
зв'язку з чим податковим органом
фактично не досліджено, зокрема,
обставини взаємовідносин позивача з
ТОВ «Детальсервіс». Натомість, ДПІ
обмежилася виключно інформацією, яка
міститься в інших актах перевірок
відносно означеного контрагента
позивача, а тому висновки податкового
органу не можуть вважатися належним
чином обґрунтованими.

Таким чином, беручи до уваги
вищевикладене, суд дійшов висновку, що
включення Товариством з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма «Кодима»
означеної суми ПДВ до складу
податкового кредиту перевіряємого
періоду в межах вище окреслених
фінансово-господарських відносин з ТОВ
«Детальсервіс», повністю підтверджено
позивачем наданими до суду та наявними
у матеріалах справи відповідними
первинними документами
бухгалтерського та податкового обліку,
а відтак Товариство з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма «Кодима»
мало усі законні підстави для
віднесення до складу податкового
кредиту суми податку на додану
вартість у загальному розмірі 1300грн.

Вищевикладене спростовує твердження
відповідача, наведені у письмових
запереченнях на адміністративний
позов та викладені усно в ході судового
розгляду справи по суті.

Відповідно до приписів ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, згідно з якими в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Натомість,
Державна податкова інспекція у
Приморському районі м.Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області не надала суду жодних належних
доказів на підтвердження та
обґрунтування правомірності винесення
оскаржуваного позивачем податкового
повідомлення-рішення від 28.03.2014р.
№ щодо збільшення суми грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість у загальному розмірі 1372976грн.,
з яких 1098245грн. - основний платіж,
274731грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Згідно з ч.1 ст.11 КАС України розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості, а частиною 1 ст.71
Кодексу адміністративного судочинства
України передбачено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи.
Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.86 КАС України, суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, а згідно ч.3 ст. 105 КАС
України позивач має право, у тому числі,
вимагати скасування або визнання
нечинним рішення відповідача - суб'єкта
владних повноважень повністю чи
окремих його положень.

Згідно зі ст.159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене,
та оцінюючи наявні в матеріалах справи
письмові докази в сукупності, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма «Кодима»
правомірні, документально
підтверджені та обґрунтовані,
базуються на положеннях чинного
податкового законодавства, отже
підлягають задоволенню повністю.

Судові витрати підлягають стягненню з
Державного бюджету України на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма «Кодима»,
відповідно до приписів ч.1 ст.94 КАС
України.

Керуючись ст.ст.2, 4, 7-9, 11, 12, 69, 71, 94,
ст.ст.158-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
«Кодима» до Державної податкової
інспекції у Приморському районі
м.Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення від 28.03.2014р.
№ щодо збільшення суми грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість у загальному розмірі 1372976грн.,
задовольнити.

2. Скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Приморському
районі м.Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області від
28.03.2014р. №.

3. Стягнути з Державного бюджету
України на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
«Кодима» (66531, Одеська обл.,
Любашівський район, с.Арчепитівка,
вул.Квіткова,5, ) судовий
збір у сумі 487 (чотириста вісімдесят
сім)грн. 20коп.

Постанова може бути оскаржена шляхом
подання апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Постанова набирає законної сили в
порядку, передбаченому приписами ст.254
КАС України.

Повний текст постанови складено та
підписано судом 17 вересня 2014 року.

Суддя
Харченко Ю.В.