Справа № 803/139/13-а
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2014-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року
Справа
№ 876/6012/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Онишкевича Т.В.,

суддів
Дяковича В.П., Іщук Л.П.,

з участю

секретаря судових засідань
Керод Х.І.,

представника позивача
ОСОБА_10,

представників відповідача
Мельника С.І., Пикалюк Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові апеляційну скаргу
Нововолинської об'єднаної державної
податкової інспекції Волинської
області Державної податкової служби на
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 25 лютого 2013
року у справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5 до
Нововолинської об'єднаної державної
податкової інспекції Волинської
області Державної податкової служби
про скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ :

У січні 2013 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_5 (далі - ФОП
ОСОБА_5) звернувся до суду з
адміністративним позовом, у якому
просив визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення Нововолинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Волинської області
Державної податкової служби (далі -
Нововолинська ОДПІ) № від 04.12.2012
року, яким йому було збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість (далі - ПДВ) на 142743,50
грн., з яких 138837 грн. за основним
платежем та 3906,50 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 25 лютого 2013
року у справі № 803/139/13-а вказаний позов
було задоволено частково. Визнано
протиправними та скасовано податкове
повідомлення-рішення Нововолинської
ОДПІ № від 04.12.2012 року в частині
визначення податкових зобов'язань з
ПДВ за основним платежем у розмірі 128
894,82 грн. та 3 905,50 грн. за штрафними
санкціями. У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Нововолинська ОДПІ у апеляційній
скарзі просить зазначену постанову
суду першої інстанції у частині
задоволення позову ФОП ОСОБА_5
скасувати та прийняти нову, якою
відмовити у задоволенні позову у
повному обсязі. Вимоги за апеляційною
скаргою обґрунтовує тим, що
Нововолинською ОДПІ проведено планову
виїзну документальну перевірку ФОП
ОСОБА_5 з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011 по
31.01.2011 року, про що складено акт №
569/348/17- від 19.10.2012 року, висновки
якого стали підставою для оспорюваного
податкового-повідомлення-рішення.

При цьому апелянт не погоджується із
висновком суду першої інстанції про
реальність господарських операцій ФОП
ОСОБА_5 по придбанню вугільної
продукції у ТОВ «ЛФ Шахін» та
наступному його відчуженню ПП
«ОСОБА_9», покликаючись на перевезення
відвантаженого товару іншими
суб'єктами господарювання.

Одночасно апелянт наполягає на
помилковості висновку суду першої
інстанції про реальність
господарських операцій ФОП ОСОБА_5 по
придбанню бетону у ТОВ «Нововолинський
завод залізобетонних виробів» та
наступному його відчуженню ПП
«ОСОБА_8», оскільки позивачем не надано
підтверджуючих
фінансово-господарських документів
щодо транспортування,
навантаження-розвантаження товару
(бетону) при його придбанні у ВАТ
«Нововолинський завод залізобетонних
виробів» та подальшої реалізації ПП
«ОСОБА_8».

Окрім того, апелянт не погоджується із
висновок суду про реальність виконання
умов договору купівлі-продажу від
04.05.2011 року, укладеного ФОП ОСОБА_5 та ПП
ОСОБА_6 щодо закупівлі позивачем
морозива через відсутність документів
на переміщення та зберігання морозива,
а також холодильного обладнання для
зберігання даного товару. Також
звертає увагу на те, що позивачем під
час проведення перевірки та розгляду
справи не надано жодного доказу про
подальшу реалізацію чи використання
морозива.

Представники апелянта у ході
апеляційного розгляду підтримали
вимоги, викладені у апеляційній скарзі,
просили задовольнити їх у повному
обсязі.

Представник позивача у судовому
засіданні апеляційного суду заперечив
обґрунтованість доводів апелянта та
просив залишити оскаржуване судове
рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи та проаналізувавши
доводи апеляційної скарги, апеляційний
суд приходить до переконання, що подана
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких мотивів.

Частково задовольняючи позовні вимоги
ФОП ОСОБА_5, суд першої інстанції
виходив із того, що реальність
укладеного між ФОП ОСОБА_5 (покупець) та
ТОВ «ЛФ Шахін» (продавець)договору
купівлі-продажу вугільної продукції у
асортименті №22/08-11 від 22.08.2011 року
підтверджується наданими копіями
видаткових накладних № 100904 від 10.09.2011
року, № 120921 від 12.09.2011 року та копіями
податкових накладних № 070920 від 07.09.2011
року та № 060921 від 06.09.2011 року. Факт
оплати позивачем за вугільну продукцію
підтверджується банківськими
виписками № 287 від 06.09.2011 р., № 292 від
06.09.2011 р.

Окрім того ФОП ОСОБА_5 (продавець) був
укладений договір купівлі-продажу
вугільної продукції у асортименті № 33
від 01.08.2011 року з ПП «ОСОБА_9» (покупець),
реальність виконання якого
підтверджується позивачем видатковими
накладними № РН0000165 від 12.09.2011 р., №
РН0000144 від 10.09.2011 р.,

Факт реалізації вказаного товару та
виконання умов даного договору також
підтверджується актом перевірки, в
якому вказано, що дане вугілля, яке було
куплене у ТОВ «ЛФ Шахін», було відразу
продане ПП «ОСОБА_9» в повному об'ємі з
націнкою, на що пред'явлено наступні
документи: податкова накладна № 121 від
02.09.2011 року, банківська виписка № 625 від
02.09.2011 року, банківська виписка № 365 від
14.10.2011 року про повернення ПП «ОСОБА_9»
зайво перерахованих коштів, видаткові
накладні: РН-0000144 від 10.09.2011 року, РН-0000165
від 12.09.2011 року.

Відтак судом першої інстанції було
зроблено висновок про реалізацію
позивачем вугільної продукції за
вищими цінами та досягнення
економічного ефекту у власній
господарській діяльності.

Посилання податкового органу на те, що
відвантажували товар перевозили інші,
як на підставу нікчемності
зобов'язання, судом до уваги взято,
оскільки на підставі договору,
банківських виписок, актів прийому -
передачі перехід права власності на
вугілля до ФОП ОСОБА_5 відбулось в
момент завантаження у залізничні
вагони і це вугілля було відправлено на
ПП «ОСОБА_9», яке позивачу перерахувало
кошти за отриманий товар.

Даючи оцінку правовідносинам ФОП
ОСОБА_5 з ТОВ «Нововолинський завод
залізобетонних виробів» та ПП «ОСОБА_8»
суд першої інстанції виходив із того,
що позивачем (покупець) та ТОВ
«Нововолинський завод залізобетонних
виробів» (продавець) було укладено
договори купівлі-продажу №16 та № 23 від
01.03.2011 року, згідно з умовами яких
продавець передає покупцю, а покупець
зобов'язується в порядку та умовах,
визначених у цих договорах, прийняти а
оплатити товарно-матеріальні цінності:
вироби бетонні, бетон товарний марок М50
та М350 у кількостях та асортименті,
зазначених у супровідних документах.

Реальність проведення цих
господарських операцій позивач
підтверджує копіями видаткових
накладних, податкових накладних, а
також квитанціями до прибуткового
касового ордера.

Окрім того, між ФОП ОСОБА_5 (продавець)
та ПП «ОСОБА_8» (покупець) було укладено
договір поставки товару № 32 від 01.05.2011
року, а саме виробів бетонних у
кількостях і асортименті, зазначених у
супровідних документах.

В підтвердження виконання умов даного
договору позивачем надано видаткові
накладні № РН-0000043 від 31.05.2011 р. та
№РН-0000120 від 30.06.2011 р., податкові
накладні 50 від 04.05.2011 р., № 51 від 06.05.2011 р.,
№ 102 від 30.06.2011 р.

Судом встановлено, що ПП «ОСОБА_8»
повністю здійснило розрахунок за
договором № 32 від 01.05.2011 року, а отже
підтверджено реалізацію бетонних
виробів за вищими цінами та досягнуто
економічного ефекту у власній
господарській діяльності.

При цьому частину виробів бетонних
було використано позивачем у власній
господарській діяльності, а тому в акті
інвентаризації станом на 31.12.2011 р. бетон
відсутній, що підтверджується
калькуляцією на його списання.

Додатково на підтвердження реальності
здійснення даних господарських
операцій позивачем надано договори
оренди техніки № 4 від 01.01.2010 року та № 11
від 04.01.2011 року, укладених між ПП ОСОБА_7
та ПП ОСОБА_5 Окрім того, у позивача
наявна власна та орендована техніка -
вантажний автомобіль ГАЗ 52, автомобіль
ЗІЛ 131 з кран-маніпулятором,
навантажувач Тойота, автомобіль
КАМАЗ65116-020 з напівпричепом, автомобіль
КАМАЗ 5511 з причепом, складські та
виробничі приміщення.

Покликання податкового органу на
відсутність кваліфікованого персоналу
спростовується тим, що відповідно до п
2.4 договорів № 16 і № 23 від 01.03.2011 року
завантаження в автомобільний
транспорт здійснювалося за рахунок
продавця ТОВ «Нововолинський завод
залізобетонних виробів», а перевезення
ФОП ОСОБА_5 здійснював наявною
технікою.

Щодо перевезення бетонних виробів до
ПП «ОСОБА_8», то воно здійснювалось
позивачем на підставі п. 2.3 договору
поставки № 32 від 01.05.2011 р. за рахунок ПП
«ОСОБА_8». Щодо транспортування
бетонних виробів, які були перепродані
ПП «ОСОБА_8», то воно здійснювалось ТОВ
«Нововолинський завод залізобетонних
виробів» за рахунок ПП «ОСОБА_8» і всі
товаро-транспортні накладні
знаходяться на заводі.

Оцінюючи правовідносин позивача з ПП
ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив із
такого. Між ФОП ОСОБА_5 (покупець) та ПП
ОСОБА_6(продавець) було укладено
договір купівлі-продажу морозива №75/НВ
від 04.05.2011 року, факт виконання умов
якого підтверджується видатковими
накладними та податковими накладними.

Окрім того, між ФОП ОСОБА_5 (замовник) та
ПП ОСОБА_6 (виконавець) було укладено
договір про відповідальне зберігання
від 04.05.2011 року, за умовами якого
замовник передає, а виконавець приймає
на тимчасове відповідальне зберігання
морозиво у асортимент відповідно до
переліку придбаного згідно договору
№ 75/НВ від 04.05.2011 року з подальшим
поверненням об'єкту зберігання
замовнику без зміни його якісних або
кількісних характеристик.

Щодо відсутності морозива в актах
інвентаризації цінностей судом
встановлено, що дана інвентаризація
податковою інспекцією проводилась за
адресою АДРЕСА_1, а морозиво
знаходилось на зберіганні на складі за
адресою АДРЕСА_2, що й підтверджується
договором про відповідальне
зберігання від 04.05.2011 року.

Одночасно судом було взято до уваги те,
що позивач закупив у ПП ОСОБА_6 партію
морозива, оскільки мав намір брати
участь у тендері щодо його реалізації,
однак тендер не виграв, а тому висновки
податкової інспекції про нікчемність
вказаних договорів не знайшли свого
підтвердження.

Наявні первинні документи позивача не
мають дефектів форми, змісту або
походження, котрі в силу статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні», пункту
2.4 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
Наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року №88, спричиняють втрату
ними юридичної сили.

Крім того, відповідачем не надано
будь-яких доказів, які б вказували, що
господарські операції між позивачем та
ТОВ «ЛФ Шахін», ПП «ОСОБА_9», ТОВ
«Нововолинський завод залізобетонних
виробів», ПП «ОСОБА_8», ПП ОСОБА_6
суперечили б чинному законодавству чи
моральним засадам суспільства, або
порушували публічний порядок.

Відтак податковим органом не
спростовано достовірності відомостей
первинних та розрахункових документів,
поданих ФОП ОСОБА_5 на підтвердження
факту реальності здійснення
господарських операцій за спірними
правочинами, та не доведений факт
порушення позивачем ст.ст. 185, 187, 198 ПК по
взаємовідносинах позивача з ТОВ «ЛФ
Шахін», ПП «ОСОБА_9», ТОВ
«Нововолинський завод залізобетонних
виробів», ПП «ОСОБА_8», ПП ОСОБА_6

Разом із тим, відповідачем правомірно
збільшено суму грошового зобов'язання
з ПДВ по взаємовідносинах позивача з
ТОВ «НІМБ» та ТОВ «Фаба Сервіс» в сумі
9942,18 грн., а тому податкове
повідомлення-рішення № від 04.12.2012
року в частині нарахування грошового
зобов`язання з ПДВ в сумі 9 942,18 грн. та
штрафних санкцій в сумі 1 грн. підлягає
залишенню без змін.

Даючи правову оцінку доводам апелянта,
що викладені у апеляційній скарзі, та
оскаржуваному судовому рішенню, суд
апеляційної інстанції виходить із
таких міркувань.

Як безспірно встановлено судом першої
інстанції, Нововолинською ОДПІ було
проведено планову виїзну
документальну перевірку ФОП ОСОБА_5 з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2011 року по 31.01.2011 року (акт №
569/348/17- від 19.10.2012 року), у ході якої
зроблено висновок про порушення
позивачем п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, пп.
198.1, 198.2 ст. 198 Податкового кодексу
України (далі - ПК).

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК
України об'єктом оподаткування з
податку на прибуток є операції
платників податку з: постачання
товарів, місце постачання яких
розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю;
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу.

Пунктом 187.1. ст. 187 ПК передбачено, що
датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Згідно із приписами п. 198.1 ст. 198 ПК право
на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з:

придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг;

придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності).

Положеннями п. 198.2. ст. 198 ПК України
передбачено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Норми п.198.6 статті 198 ПК передбачають, що
не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

На переконання апеляційного суду, суть
даного публічно-правового спору
зводиться до обґрунтованості
висновків податкового органу про
безтоварність господарських операцій
ФОП ОСОБА_5 з контрагентами ТОВ «ЛФ
Шахін», ПП «ОСОБА_9», ТОВ
«Нововолинський завод залізобетонних
виробів», ПП «ОСОБА_8», ПП ОСОБА_6, а отже
безпідставність відображення їх
результатів у своєму податковому
обліку.

Даючи оцінку оскаржуваному судовому
рішенню у частині правовідносин
позивача з ТОВ «ЛФ Шахін» та ПП
«ОСОБА_9», суд апеляційної інстанції
погоджується із судом першої інстанції
у тому, що укладений між ФОП ОСОБА_5
(покупець) та ТОВ «ЛФ Шахін» (продавець)
договір купівлі-продажу №22/08-11 від
22.08.2011 року, копії видаткових та
податкових накладних, а також
банківські виписки № 287 від 06.09.2011 року,
№ 292 від 06.09.2011 року про оплату
позивачем за вугільну продукцію
підтверджують факт реального
виконання вказаної господарської
операції її сторонами.

Окрім того, було укладено договір
купівлі-продажу № 33 від 01.08.2011 року між
ФОП ОСОБА_5 (продавець) та ПП «ОСОБА_9»
(покупець), про виконання якого
свідчать наявні у матеріалах справи
копії видаткових та податкових
накладних, банківські виписки № 625 від
02.09.2011 року та № 365 від 14.10.2011 року про
повернення ПП «ОСОБА_9» зайво
перерахованих коштів.

Додатково суд апеляційної інстанції
звертає увагу на те, що у акті перевірки
податковим органом було визнано факт
придбання позивачем у ТОВ «ЛФ Шахін»
вугілля та його реалізацію ПП «ОСОБА_9»
в повному об'ємі з націнкою, чим
досягнуто економічного ефекту у
господарській діяльності.

При цьому слід вважати правильним
висновок суду першої інстанції про те,
що на підставі умов договору,
банківських виписок, актів прийому -
передачі перехід права власності на
придбане вугілля до ФОП ОСОБА_5
відбувся у момент завантаження у
залізничні вагони і це вугілля було
відразу відправлено ПП «ОСОБА_9», яке
позивачу перерахувало кошти за
отриманий товар, а отже покликання
апелянта на відсутність належних
доказів про переміщення товару є
безпідставними.

Щодо правовідносин ФОП ОСОБА_5 із
контрагентами ТОВ «Нововолинський
завод залізобетонних виробів» та ПП
«ОСОБА_8» апеляційний суд зазначає
таке.

Як безспірно встановлено судом першої
інстанції, між ФОП ОСОБА_5 (покупець) та
ТОВ «Нововолинський завод
залізобетонних виробів» (продавець)
було укладено договори купівлі-продажу
№ 16 та № 23 від 01.03.2011 року бетонних
виробів, бетону товарних марок М 50 та М
350, у підтвердження реальності якого
позивачем надано копії видаткових та
податкових накладних, а також
квитанцій до прибуткового касового
ордера.

Окрім того, між ФОП ОСОБА_5 (продавець)
та ПП «ОСОБА_8» (покупець) укладено
договір поставки товару № 32 від 01.05.2011
року, а саме бетонних виробів, на
підтвердження реальності якого
позивачем надано копії видаткових та
податкових накладних, а також докази
повного розрахунку ПП «ОСОБА_8» за
отриманий товар.

Судом першої інстанції враховано, що в
акті інвентаризації станом на 31.12.2011
року бетон відсутній з огляду на
використання частини виробів бетонних
позивачем у власній господарській
діяльності, про що свідчать
калькуляції на його списання.

На підтвердження реальності
здійснення даних господарських
операцій позивачем надано докази
наявності у розпорядженні ФОП ОСОБА_5
орендованої та власної техніки,
складських та виробничих приміщень.

Перевезення реалізованих бетонних
виробів до ПП «ОСОБА_8» здійснювалось
за його рахунок ТОВ «Нововолинський
завод залізобетонних виробів» (п. 2.3
договору поставки № 32 від 01.05.2011 року).

З огляду на викладене апеляційний суд
погоджується із висновком суду першої
інстанції про безпідставність доводів
податкового органу про безтоварність
цих господарських операцій позивача.

Даючи оцінку правомірності
відображення ФОП ОСОБА_5 у своєму
податковому обліку правовідносин з ПП
ОСОБА_6, апеляційний суд виходить із
такого.

Судом встановлено, що між ФОП ОСОБА_5
(покупцем) та ПП ОСОБА_6(продавець) було
укладено договір купівлі-продажу
морозива №75/НВ від 04.05.2011 року,факт
виконання умов якого позивачем
підтверджується видатковими та
податковими накладними.

Одночасно між ФОП ОСОБА_5 (замовник) та
ПП ОСОБА_6 (виконавець) було укладено
договір про відповідальне зберігання
від 04.05.2011 року, згідно з умовами якого
замовник передає, а виконавець приймає
на тимчасове відповідальне зберігання
морозиво у асортимент відповідно до
переліку придбаного згідно з договором
№ 75/НВ від 04.05.2011 р., з подальшим
поверненням об'єкту зберігання
замовнику без зміни його якісних або
кількісних характеристик.

Відтак слід погодитися із висновком
суду першої інстанції про
безпідставність тверджень податкового
органу про відсутність документів на
переміщення та зберігання морозива, а
також щодо відсутності холодильного
обладнання для зберігання даного
товару у позивача.

Покликання апелянта на непов'язаність
даної операції з господарською
діяльністю ФОП ОСОБА_5, на думку
апеляційного суду, є безпідставним з
огляду на те, що у акті перевірки
позивача податковим органом зазначено
про здійснення позивачем
оптово-роздрібної торгівлі
товарно-матеріальними цінностями.

Окрім того, у ході апеляційного
розгляду представниками апелянта не
було спростовано твердження
представника ФОП ОСОБА_5 про
підтвердження у ході проведеної
відповідачем перевірки здійснення
коригування податкового кредиту по
вказаній господарській операції
внаслідок часткового повернення
товару (а.с. 50 т. 1).

З огляду на викладене апеляційний суд
погоджується із висновком суду першої
інстанції про безпідставність
висновків податкового органу щодо
протиправності відображення цієї
господарської операцій ФОП ОСОБА_5 у
його податковому обліку.

Додатково суд апеляційної інстанції
наголошує на тому, що при перевірці
правильності визначення ФОП ОСОБА_5
оподатковуваного доходу (чистого
доходу) по зазначених вище
господарських операціях податковим
органом у акті перевірки № 569/348/17-
від 19.10.2012 року констатовано
відсутність порушень (а.с. 36 т. 1), що
додатково підтверджує безпідставність
висновків Нововолинська ОДПІ у частині
ПДВ по таких операціях.

З огляду на викладене суд апеляційної
інстанції приходить до переконання, що
суд першої інстанції, вирішуючи даний
публічно-правовий спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
надав їм належну правову оцінку, а
відтак апеляційна скарга задоволенню
не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

апеляційну скаргу Нововолинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Волинської області
Державної податкової служби залишити
без задоволення, а постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 25 лютого 2013
року у справі № 803/139/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів з дня
складання у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

Л.П.Іщук

Ухвала у повному обсязі складена 19
вересня 2014 року.