Справа № 2а-1970/3657/11
Суддя: Каралюс В.М.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2014 року
Справа
№ 19973/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

головуючого судді
Каралюса В.М.,

суддів:
Довгої О.І., Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 на
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 22 грудня 2011
року у справі за позовом Управління
Пенсійного фонду України в м. Тернополі
до Суб'єкта підприємницької діяльності
- фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2011 року позивач Управління
Пенсійного фонду України в м. Тернополі
звернувся до суду з адміністративним
позовом до Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, в
якому просив стягнути з відповідача
заборгованість зі сплати страхових
внесків в сумі 1732,80 грн. на його користь.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 22 грудня 2011
рокупостановлено стягнути з фізичної
особи ОСОБА_1 заборгованість зі сплати
страхових внесків в сумі 1732,80 грн. на
користь Управління Пенсійного фонду
України в м. Тернополі.

Не погодившись із таким рішенням суду,
його оскаржив відповідач, який в
поданій апеляційній скарзі,
покликаючись на те, що оскаржувана
постанова прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
просить таку скасувати та прийняти
нову про відмову в задоволенні
заявлених позовних вимог.

Сторони в судове засідання не прибули,
про дату, час і місце апеляційного
розгляду були повідомлені належним
чином, а тому, колегія суддів, у
відповідності до ч.1 п.2 ст.197 КАС
України, вважає за можливе розглядати
справу у порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи та
апеляційної скарги, в межах викладених
в ній доводів, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, виходячи з наступних
підстав.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування є цільовим
загальнообов'язковим платежем, який
справляється на свій території України
в порядку, встановленому цим Законом.
Страхові внески не включаються до
складу податків, інших обов'язкових
платежів, що складають систему
оподаткування. На ці внески не
поширюється податкове законодавство.
Законодавством не можуть
встановлюватися пільги з нарахування
та сплати страхових внесків або
звільнення від їх сплати.

Згідно п. 3 ст. 11 цього ж Закону фізичні
особи - суб'єкти підприємницької
діяльності, у тому числі ті, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок,
фіксований сільськогосподарський
податок, придбали спеціальний торговий
патент), та члени сімей зазначених
фізичних осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності є застрахованими особами.
Зазначені особи є страхувальниками та
платниками страхових внесків до
Пенсійного фонду України.

Як вбачається з матеріалів справи,
фізична особа - підприємець ОСОБА_1
зареєстрований як платник страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування в
управлінні Пенсійного фонду України в
місті Тернополі та є платником
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

У відповідності до пп. 4 п. 8 розд. XV
"Прикінцеві положення" Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» фізичні особи -
суб'єкти підприємницької діяльності,
які обрали особливий спосіб
оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок), та члени сімей
зазначених осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності на період дії законодавчих
актів з питань особливого способу
оподаткування сплачують страхові
внески в порядку визначеному цим
Законом.

Сума страхового внеску встановлюється
зазначеними особами самостійно для
себе та членів їх сімей, які беруть
участь у провадженні такими особами
підприємницької діяльності та не
перебувають з ними у трудових
відносинах. При цьому, сума страхового
внеску з урахуванням частини
фіксованого або єдиного податку, що
перерахована до Пенсійного фонду
України, повинна становити не менше
мінімального розміру страхового
внеску за кожну особу та не більше
розміру страхового внеску, обчисленого
від максимальної величини фактичних
витрат на оплату праці найманих
працівників, грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу,
оподатковуваного доходу (прибутку),
загального оподатковуваного доходу, з
якої сплачуються страхові внески.

Відповідно до положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» мінімальний
страховий внесок - сума коштів, що
визначається розрахунково як добуток
мінімального розміру заробітної плати
на розмір страхового внеску,
встановлених законом на день отримання
заробітної плати (доходу).

Відповідно до ч.6 ст.20 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» страхувальники
фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності
зобов'язані сплачувати страхові
внески, нараховані за відповідний
базовий період, не пізніше ніж через 20
календарних днів із дня закінчення
цього періоду. Базовим періодом для
відповідача є квартал.

В силу ч.ч.2,3 ст. 106 цього Закону суми
страхових внесків своєчасно не
нараховані та/або не сплачені
страхувальниками у строки, визначені
ст.20 цього Закону, в тому числі
обчислені територіальними органами
Пенсійного фонду у випадках,
передбачених ч.3. ст.20 цього Закону
вважаються простроченою
заборгованістю зі сплати страхових
внесків - недоїмка і стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
фінансових санкцій. Територіальні
органи Пенсійного фонду за формою і у
строки, визначені правлінням
Пенсійного фонду, надсилають
страхувальникам, які мають недоїмку,
вимогу про її сплату.

Відповідно до ч. 5 п. 7 розд. VIII Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску,
забороняється.

Частиною 6 вказаного пункту зазначено,
що на період до повного стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
та відповідних штрафних санкцій за
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
зберігаються повноваження щодо
контролю за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Таким чином, до правовідносин, що є
предметом розгляду в даній
адміністративній справі, повинно
застосовуватися законодавство, що
діяло на момент виникнення такої
заборгованості.

Згідно зі ст.12 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» страхові внески
підлягають сплаті незалежно від
фінансового стану платника страхових
внесків. Однак відповідач
заборгованості не сплатила.

Матеріалами справи належним чином
підтверджено наявність у відповідача
заборгованості зі сплати страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування.
Натомість доказів, які б свідчили про
погашення вказаної суми
заборгованості на день розгляду
справи, суду не подано. Відповідачем
було частково перераховано та сплачено
суму страхового внеску за період з
липня по грудень 2010 року у розмірі 60,00
грн. Таким чином загальна сума недоїмки
на час звернення управління Пенсійного
фонду України в місті Тернополі до
адміністративного суду склала 1732,80 грн.
(1792,80 грн. - 60,00 грн.).

Відтак, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку, що заявлені позовні
вимоги є обґрунтованими та підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення.

Враховуючи вищенаведене та керуючись
ст.ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст.
205, ст. ст. 206, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 залишити без задоволення,
а ухвалу Тернопільського окружного
адміністративного суду від 22 грудня 2011
року в адміністративній справі №
2а-1970/3657/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі та
може бути оскаржена шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
ухвалою законної сили.

Головуючий суддя
В.М.
Каралюс

суддя
О.І. Довга

суддя
З.М. Матковська