Справа № 805/2671/13-а
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/25723/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Малиніна В.В.,

Швець В.В.

розглянувши в письмовому провадженні
адміністративну справу за позовом
Управління Пенсійного фонду України у
Ворошиловському районі м. Донецька до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Ворошиловському
районі м. Донецька про стягнення витрат
на виплату пенсій у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві за
касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України у
Ворошиловському районі м. Донецька на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 13 березня
2013 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 19 квітня 2013 року, -

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України у
Ворошиловському районі м. Донецька
звернулось до Донецького окружного
адміністративного суду з позовом, в
якому просив стягнути з відповідача
витрати на виплату пенсій у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 13 березня
2013 року відмовлено в задоволенні
позовних вимог.

Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 19 квітня 2013
року залишено без змін постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 13 березня
2013 року.

Не погоджуючись з постановою
Донецького окружного
адміністративного суду від 13 березня
2013 року та ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 19 квітня 2013 року, Управління
Пенсійного фонду України у
Ворошиловському районі м. Донецька
звернулось з касаційною скаргою, в якій
просить скасувати зазначені рішення та
ухвалити нове про задоволення
позовних вимог, посилаючись на
порушення норм матеріального права, що
призвело до ухвалення незаконних
рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, суд, в межах ст. 220 КАС України,
дійшов до висновку про залишення
касаційної скарги без задоволення з
таких підстав.

Так, судами попередніх інстанції
встановлено, що між сторонами
підписані акти щомісячної звірки
витрат по особових справах потерпілих,
яким виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсій у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за період вересень 2012
року - січень 2013 року.

Відповідно до таблиць розбіжностей до
актів щомісячної звірки, особам, яким
виплачені пенсії у зв'язку із втратою
годувальника, внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, які не
прийняті до відшкодування Фондом за
період вересень 2012 року - січень 2013
року, зокрема, розбіжності виникли в
результаті непогодження Фондом
соціального страхування відшкодувати
Управлінню Пенсійного фонду України у
Ворошиловському районі м. Донецька
суму пенсії, яку виплачено ОСОБА_4 - у
зв'язку тим, що на момент загибелі
годувальника вказана особа була
працездатною.

Предметом спору у даній справі є
стягнення витрат на виплату пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції, з яким
погодився Донецький апеляційний
адміністративний суд дійшли висновку,
що ОСОБА_4, якій Управлінням Пенсійного
фонду України у Ворошиловському районі
м. Донецька виплачувало пенсію у
зв'язку з втратою годувальника, не мала
права на її отримання, оскільки, вона
була працездатною особа.

З таким висновком погоджується і
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, з
огляду на наступне.

Статтею 1 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР
(у редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин) встановлено, що
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
страхування, залежно від страхового
випадку, є такі види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття;
інші види страхування, передбачені
законами України. Відносини, що
виникають за зазначеними видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ законодавства
України про загальнообов'язкове
державне страхування.

1 січня 2004 року набрав чинності Закон
України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», який частково дублює
норми раніше прийнятого, але ще чинного
Закону України від 5 листопада 1991 року
№ 1788-XII «Про пенсійне забезпечення».

Пунктом 16 Прикінцевих положень Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
передбачено, що до приведення
законодавства України у відповідність
із цим Законом закони України та інші
нормативно-правові акти
застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону. Положення
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» застосовуються в
частині визначення права на пенсію за
віком на пільгових умовах і за вислугу
років.

Оскільки за змістом вищевказаної норми
дія Закону України «Про пенсійне
забезпечення» не поширюється на
визначення права на пенсію у зв'язку з
втратою годувальника, ці відносини
регулюються Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Відповідно до частини восьмої статті 36
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання,
призначаються відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності».

Згідно зі статтею 33 зазначеного Закону
у разі смерті потерпілого право на
одержання щомісячних страхових виплат
(пенсій згідно з підпунктом «д» пункту 1
частини першої статті 21 цього Закону)
мають непрацездатні особи, які
перебували на утриманні померлого або
мали на день його смерті право на
одержання від нього утримання, а також
дитина померлого, яка народилася
протягом не більш як десятимісячного
строку після його смерті. Такими
непрацездатними особами є, серед
іншого, жінки, які досягли 55 років, і
чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони
не працюють.

Пунктом 5 частини першої статті 24
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» Фонд зобов'язано
співпрацювати з фондами з інших видів
соціального страхування у
фінансуванні заходів, пов'язаних з
матеріальним забезпеченням та
наданням соціальних послуг
застрахованим, у кожному конкретному
випадку спільно приймаючи рішення щодо
того, хто з них братиме участь у
фінансуванні цих заходів.

Перелік соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом, передбачений статтею 21 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності».

Відповідно до цієї статті Фонд
зобов'язаний у встановленому законом
порядку своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
здоров'я, в тому числі пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, у разі настання
страхового випадку.

Статтею 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» встановлено, що
страховими виплатами є грошові суми,
які згідно із статтею 21 цього Закону
Фонд виплачує застрахованому чи
особам, які мають на це право, у разі
настання страхового випадку. Зазначені
грошові суми, в тому числі, складаються
із страхової виплати пенсії у зв'язку з
втратою годувальника.

Проаналізувавши вищезазначені норми
права, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що страхові виплати пенсії у
зв'язку з втратою годувальника
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» Фонд виплачує у разі
настання страхового випадку виключно
особам, які мають право на одержання
щомісячних страхових виплат (пенсій
згідно з підпунктом «д» пункту 1
частини першої статті 21 цього Закону),
перелік яких міститься у статті 33
зазначеного Закону. У разі якщо особи,
яким призначені пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, не підпадають
під визначений статтею 33 Закону №
1105-ХІV перелік осіб, які мають право на
одержання страхової виплати пенсії у
зв'язку з втратою годувальника,
витрати, понесені Управлінням
Пенсійного фонду України у зв'язку з
виплатою та доставкою таких пенсій, не
підлягають відшкодуванню Фондом.

Виходячи з вищезазначеного, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України, вважає, що постанова
Донецького окружного
адміністративного суду від 13 березня
2013 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 19 квітня 2013 року ґрунтується на
вірно встановлених фактичних
обставинах справи, яким дана належна
юридична оцінка, правильно застосовані
норми матеріального права, що
регулюють спірні правовідносини, та не
допущено порушень процесуального
закону, які призвели або могли
призвести до неправильного вирішення
справи, доводи викладені в касаційній
скарзі не спростовують висновків суду,
тому підстави для скасування або зміни
рішень відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 224, 231 КАС
України суд, -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у
Ворошиловському районі м. Донецька
залишити без задоволення, а постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 13 березня
2013 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 19 квітня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ф.
Ситников

В.В. Малинін

В.В. Швець