Справа № 823/1792/13-а
Суддя: В.І. Коваленко
Дата ухвалення: 2013-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2013 року
справа № 823/1792/13-а

14 год. 40 хв.
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Коваленка В.І.,

за участю секретаря - Савости С.В.,

за участю:

представника позивача - не з'явився,

відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси
адміністративну справу за позовом
управління Пенсійного фонду України в
Чигиринському районі Черкаської
області до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 про стягнення 4 010 грн. 30 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в
Чигиринському районі Черкаської
області звернулось до суду з
адміністративним позовом до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 4
010 грн. 30 коп.

Позивач зазначає, що відповідач має
заборгованість зі сплати єдиного
соціального внеску за 2011 рік в сумі 4 010
грн. 30 коп., яку останній добровільно не
сплатив, а тому позивач просить
стягнути її в судовому порядку.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, проте подав
клопотання, в якому просив розглянути
справу без його участі та зазначив, що
позовні вимоги підтримує в повному
обсязі.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, хоча про дату, час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином.

У зв'язку з неявкою в судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі,
відповідно до статті 41 Кодексу
адміністративного судочинства України
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши та оцінивши письмові докази в
їх сукупності, судом встановлено, що
спеціальним законом, який визначає
правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку, є Закон України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 8 липня 2010
року № 2464-VI, чинний з 01.01.2011р. (далі -
Закон № 2464-VI).

Частиною 1 статті 67 Конституції України
закріплено обов'язок кожного
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених Законом.

Вирішуючи спір по суті, суд враховує, що
згідно пунктів 2, 10 частини 1 статті 1
Закону № 2464-VI єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування;
страхувальники - роботодавці та інші
особи, які відповідно до цього Закону
зобов'язані сплачувати єдиний внесок.

В силу положень абзацу 3 пункту 1 та
пункту 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI
платниками єдиного внеску є: фізичні
особи - підприємці, зокрема ті, які
використовують працю інших осіб на
умовах трудового договору (контракту)
або на інших умовах, передбачених
законодавством про працю, чи за
цивільно-правовим договором (крім
цивільно-правового договору,
укладеного з фізичною особою -
підприємцем, якщо виконувані роботи
(надавані послуги) відповідають видам
діяльності, зазначеним у витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців);
фізичні особи - підприємці, в тому числі
ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, та члени сімей цих осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Судом встановлено, що відповідач
згідно відомостей, які містяться в
матеріалах справи, зареєстрований
15.07.2003р. державним реєстратором
Чигиринської районної державної
адміністрації Черкаської області, як
суб'єкт підприємницької діяльності,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, а тому,
з огляду на викладені вище норми Закону
№ 2464-VI, є страхувальником та платником
страхових внесків.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини 2
статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного
внеску зобов'язаний: своєчасно та в
повному обсязі нараховувати,
обчислювати і сплачувати єдиний
внесок; подавати звітність до
територіального органу Пенсійного
фонду у строки, в порядку та за формою,
встановленими Пенсійним фондом за
погодженням з відповідними фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та
центральним органом виконавчої влади у
галузі статистики.

Суд зазначає, що згідно абзацу 1 пункту 1
частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI єдиний
внесок нараховується: для платників,
зазначених у пунктах 1 (крім абзацу
сьомого), 2, 3, 6, 7 і 8 частини першої
статті 4 цього Закону, - на суму
нарахованої заробітної плати за видами
виплат, які включають основну та
додаткову заробітну плату, інші
заохочувальні та компенсаційні
виплати, у тому числі в натуральній
формі, що визначаються відповідно до
Закону України «Про оплату праці», та
суму винагороди фізичним особам за
виконання робіт (надання послуг) за
цивільно-правовими договорами.

Частиною 1 статті 8 Закону № 2464-VI
передбачено, що розмір єдиного внеску
для кожної категорії платників,
визначених цим Законом, та пропорції
його розподілу за видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування
встановлюються з урахуванням того, що
вони повинні забезпечувати
застрахованим особам страхові виплати
і соціальні послуги, передбачені
законодавством про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування; фінансування
заходів, спрямованих на профілактику
страхових випадків; створення резерву
коштів для забезпечення страхових
виплат та надання соціальних послуг
застрахованим особам; покриття
адміністративних витрат із
забезпечення функціонування системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

У відповідності до частин 5, 11 вказаної
статті єдиний внесок для платників,
зазначених у пункті 1 (крім абзацу
сьомого) частини першої статті 4 цього
Закону, встановлюється у відсотках до
визначеної абзацом першим пункту 1
частини першої статті 7 цього Закону
бази нарахування єдиного внеску (за
винятком винагороди за
цивільно-правовими договорами)
відповідно до класів професійного
ризику виробництва, до яких віднесено
платників єдиного внеску, з
урахуванням видів їх економічної
діяльності; єдиний внесок для
платників, зазначених у пунктах 4 та 5
частини першої статті 4 цього Закону,
встановлюється у розмірі 34,7 відсотка
визначеної пунктами 2 та 3 частини
першої статті 7 цього Закону бази
нарахування єдиного внеску.

Пунктами 2, 3 частини 1 статті 7
встановлено, що для платників,
зазначених у пункті 4 (крім фізичних
осіб - підприємців, які обрали спрощену
систему оподаткування) та 5 частини
першої статті 4 цього Закону, - на суму
доходу (прибутку), отриманого від їх
діяльності, що підлягає обкладенню
податком на доходи фізичних осіб, та на
суму доходу, що розподіляється між
членами сім'ї фізичних осіб -
підприємців, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності. При цьому сума єдиного
внеску не може бути меншою за розмір
мінімального страхового внеску за
кожну особу за місяць, у якому отримано
дохід (прибуток).

До членів сімей фізичних осіб -
підприємців, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності, належать дружина (чоловік),
батьки, діти та інші утриманці, які
досягли 15-річного віку, не перебувають
у трудових або цивільно-правових
відносинах з такою фізичною особою -
підприємцем, але спільно з ним
провадять підприємницьку діяльність і
отримують від цього частину доходу.

Для платників, зазначених у пункті 4
частини першої статті 4 цього Закону,
які обрали спрощену систему
оподаткування, - на суми, що
визначаються такими платниками
самостійно для себе та членів сім'ї, які
беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, але не
більше максимальної величини бази
нарахування єдиного внеску,
встановленої цим Законом. При цьому
сума єдиного внеску не може бути меншою
за розмір мінімального страхового
внеску за кожну особу.

Відповідно до частин 2, 8 статті 9 Закону
№ 2464-VI обчислення єдиного внеску
здійснюється на підставі
бухгалтерських та інших документів,
відповідно до яких провадиться
нарахування (обчислення) або які
підтверджують нарахування (обчислення)
виплат (доходу), на які відповідно до
цього Закону нараховується єдиний
внесок; платники єдиного внеску
зобов'язані сплачувати єдиний внесок,
нарахований за відповідний базовий
звітний період, не пізніше 20 числа
місяця, що настає за базовим звітним
періодом; базовим звітним періодом є
календарний місяць, а для платників,
зазначених в абзацах третьому та
четвертому пункту 1 частини першої
статті 4 цього Закону, - календарний рік.

Частиною 1, абзацом 4 частини 2 статті 12,
пунктом 7 частини 1 статті 13 Закону
№ 2464-VI передбачено, що завданнями
Пенсійного фонду є забезпечення збору
єдиного внеску, ведення обліку
надходжень від його сплати та
здійснення контролю за сплатою єдиного
внеску; Пенсійний фонд відповідно до
покладених на нього завдань здійснює
контроль за додержанням законодавства
про збір та ведення обліку єдиного
внеску, правильністю нарахування,
обчислення, повнотою і своєчасністю
сплати єдиного внеску; Пенсійний фонд
та його територіальні органи мають
право стягувати з платників несплачені
суми єдиного внеску.

Суд враховує, що частиною 4 статті 25
Закону № 2464-VI визначено, що
територіальний орган Пенсійного фонду
у порядку, за формою і в строки,
встановлені Пенсійним фондом за
погодженням з центральним органом
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики, надсилає
платникам єдиного внеску, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога
про сплату недоїмки є виконавчим
документом. Платник єдиного внеску
зобов'язаний протягом десяти робочих
днів з дня надходження вимоги про
сплату недоїмки сплатити суми недоїмки
та штрафів разом з нарахованою пенею. У
разі незгоди з розрахунком суми
недоїмки платник єдиного внеску
узгоджує її з органом Пенсійного фонду
в порядку, встановленому Пенсійним
фондом за погодженням з центральним
органом виконавчої влади у сфері праці
та соціальної політики. У разі якщо
згоди з органом Пенсійного фонду не
досягнуто, платник єдиного внеску
зобов'язаний сплатити суми недоїмки та
штрафів разом з нарахованою пенею
протягом десяти робочих днів з дня
надходження рішення відповідного
органу Пенсійного фонду або оскаржити
вимогу до органу Пенсійного фонду
вищого рівня чи в судовому порядку. У
разі якщо платник єдиного внеску
протягом десяти робочих днів з дня
надходження вимоги не сплатив
зазначені у вимозі суми недоїмки та
штрафів разом з нарахованою пенею, не
узгодив вимогу з органом Пенсійного
фонду, не оскаржив вимогу в судовому
порядку або не сплатив узгоджену суму
недоїмки протягом десяти робочих днів
з дня надходження узгодженої вимоги,
територіальний орган Пенсійного фонду
надсилає в порядку, встановленому
законом, до підрозділу державної
виконавчої служби вимогу про сплату
недоїмки. У випадках, зазначених в
абзаці шостому цієї частини,
територіальний орган Пенсійного фонду
також має право звернутися до суду з
позовом про стягнення недоїмки. При
цьому заходи досудового врегулювання
спорів, передбачені законом, не
застосовуються.

Суд встановив, що позивачем згідно
зазначених положень Закону № 2464-VI за
формою і у строки, визначені
управлінням Пенсійного фонду України,
відповідачу направлено вимогу № Ф-43У
від 03.02.2012р. про сплату недоїмки з
єдиного соціального внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 4 010 грн. 30
коп., яка одержана останнім 08.02.2012р.,
однак у передбаченому законодавством
порядку оскаржена не була. На час
розгляду справи в суді відповідачем
заборгованість не сплачена.

Таким чином, загальний борг
відповідача перед позивачем по єдиному
соціальному внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за 2011 рік
становить 4 010 грн. 30 коп.

Згідно частини 4 статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах, в яких позивачем є суб'єкт
владних повноважень, а відповідачем -
фізична чи юридична особа, судові
витрати, здійснені позивачем, з
відповідача не стягуються.

За вказаних обставин, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, системного
аналізу положень чинного
законодавства України та матеріалів
справи, суд дійшов висновку, що
викладені в позовній заяві вимоги
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 11, 14, 70, 71, 159 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Стягнути з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, який проживає за адресою:
АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1, на користь управління
Пенсійного фонду України в
Чигиринському районі Черкаської
області, що знаходиться за адресою: вул.
П. Дорошенка, 18, м. Чигирин,
Черкаська обл., 20910, ідентифікаційний
код 21366805, борг в сумі 4 010 (чотири тисячі
десять) грн. 30 коп.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до вимог статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Черкаський окружний адміністративний
суд у строки та порядку передбаченому
статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
В.І. Коваленко