Справа № 2а-5818/12/2070
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2014 року
м. Київ К/9991/62052/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Малиніна В.В. (доповідач), Ситникова О.Ф.,
Швець В.В.,

провівши попередній розгляд
касаційної скарги Публічного
акціонерного товариства "Харківського
заводу "Електропобутприлад" на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 29 травня 2012
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 18 вересня 2012 року у справі за
позовом Харківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Публічного акціонерного
товариства "Харківського заводу
"Електропобутприлад" про стягнення
заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Харківське обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
(далі - позивач), звернулося до суду з
позовною заявою до Публічного
акціонерного товариства "Харківський
завод "Електропобутприлад" (далі -
відповідач) про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені в загальному розмірі 14897,67 грн.,
в тому числі 14873,91 грн.
адміністративно-господарських санкцій
та 23,76 грн. пені.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що
відповідно до ст. 20 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" відповідач
повинен у разі невиконання
встановленого статтею 19 цього Закону
нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів сплатити
відділенню Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
розраховані виходячи з розміру
середньої річної заробітної плати на
підприємстві в сумі 14873,91 грн. У зв'язку
з порушенням відповідачем термінів
сплати на суму
адміністративно-господарських санкцій
була нарахована пеня в сумі 23,76 грн.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 29 травня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 18
вересня 2012 року, позов задоволено.

У касаційній скарзі заявник,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального права, просить їх
рішення скасувати та постановити
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.223 КАС
України, суд касаційної інстанції за
наслідками розгляду касаційної скарги
має право залишити касаційну скаргу
без задоволення, а судові рішення - без
змін.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
виходили з того, що відповідачем не
виконані вимоги щодо створення робочих
місць відповідно до нормативів
встановлених ст. 18 Закону України „Про
основи соціальної захищеності
інвалідів".

Із зазначеним висновком колегія
суддів погоджується і вважає
необхідним зауважити на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідач, як
роботодавець, в якого за основним
місцем роботи працює 8 і більше осіб,
подав до Харківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звіт про зайнятість
населення і працевлаштування
інвалідів за 2011 рік

У вказаному звіті
відповідач самостійно обчислив суму
середньорічної заробітної плати
штатного працівника в розмірі 14873,91грн.
та зазначив, що при 23 працюючих
робітниках, осіб зі статусом інваліда
на ПАТ не працевлаштовано.

Протягом 2011 року
середньооблікова кількість штатних
працівників відповідача складала 23
особи. Протягом січня-березня,
травня-грудня 2011 року відповідач
складав і подавав до Харківського
міського центру зайнятості відповідні
звіти.

У той же час, за квітень 2011
року відповідач такого звіту до центру
зайнятості не подав, що суперечить
закону та утворює склад
правопорушення.

Звітом форми №10-ПІ
підтверджено, що фонд оплати праці у
відповідача в 2011 році склав - 342100,00 грн.,
а середньорічна заробітна плата
штатного працівника - 14873,91 грн.

Отже, сума
адміністративно-господарських
санкцій, яка підлягає стягненню з
відповідача за вчинення ним діяння по
незабезпеченню працевлаштування
інвалідів складає - 14873,91 грн.

Згідно зі статтею 19 Закону України
від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" (у редакції, чинній
на час виникнення спірних відносин;
далі - Закон № 875-XІI) для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю,
самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу,
встановленого частиною першою цієї
статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів.

Статтею 20 цього ж Закону
передбачено, що підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.
Положення цієї частини не поширюється
на підприємства, установи і
організації, що повністю утримуються
за рахунок коштів державного або
місцевих бюджетів.

Статтею 218 Господарського кодексу
України встановлено, що підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Згідно з частиною четвертою статті
20 Закону України "Про зайнятість
населення" підприємства, установи і
організації незалежно від форми
власності реєструються у місцевих
центрах зайнятості за їх
місцезнаходженням як платники збору до
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття,
щомісяця подають цим центрам
адміністративні дані у повному обсязі
про наявність вільних робочих місць
(вакансій), у тому числі призначених для
працевлаштування інвалідів.

Відповідно до статті 181 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
рішення про визнання інваліда
безробітним і взяття його на облік для
працевлаштування приймається центром
зайнятості за місцем проживання
інваліда на підставі поданих ним
рекомендації МСЕК та інших,
передбачених законодавством,
документів.

Державна служба зайнятості
здійснює пошук підходящої роботи
відповідно до рекомендацій МСЕК,
наявних у інваліда кваліфікації та
знань, з урахуванням його побажань.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, і це підтверджується
матеріалами справи, що відповідач
протягом січня-березня, травня-грудня
2011 року складав і подавав до
Харківського міського центру
зайнятості відповідні звіти. Однак, за
квітень 2011 року відповідач такого
звіту до центру зайнятості не подав, що
суперечить закону та утворює склад
правопорушення.

З огляду на викладене, висновок судів
щодо обґрунтованості позову
відділення Фонду та стягнення з ПАТ
"Харківського заводу
"Електропобутприлад"
адміністративно-господарських санкцій
є правильним.

Враховуючи те, що доводи касаційної
скарги правильності висновку судів
попередніх інстанцій не спростовують,
останні під час розгляду справи вірно
застосували норми матеріального права
та не порушили норми процесуального
права, то відповідно до частини першої
статті 224 Кодексу адміністративного
судочинства України, підстави для
скасування ухвалених ними рішень
відсутні.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ПАТ "Харківського
заводу "Електропобутприлад" відхилити,
а постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 29 травня 2012
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 18 вересня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам та оскарженню не підлягає.

Судді:

В.В.Малинін

О.Ф.Ситников

В.В.Швець