Справа № 872/16247/13
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2014-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

23 липня 2014 року

справа № 804/9784/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Туркіної Л.П. (доповідач),

суддів: Дурасової Ю.В. Проценко О.А.

за участю секретаря - Комар Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м.Кривого Рогу Дніпропетровської області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2013 р.

у справі № 804/9784/13-а

за позовом Управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м.Кривого Рогу Дніпропетровської області

до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

17.07.2013 року Управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м.Кривого Рогу Дніпропетровської області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в якому просило:

- стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області витрати на виплату і доставку пенсії громадянам, настання нещасного випадку у яких сталося на території колишнього СРСР та країн СНД, за червень 2013 року у сумі 751, 19 грн.;

- стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області витрати на виплату допомоги на поховання за період з 01.06.2013 року по 30.06.2013 року у сумі 400, 12 грн.;

- стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області витрати на виплату і доставку пенсій громадянам, які на момент втрати годувальника не були на їх утриманні, а згодом втратили джерело засобів до існування, за червень 2013 року у сумі 1 437, 60 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2013 р. у задоволенні адміністративного позову Управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м.Кривого Рогу Дніпропетровської області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про стягнення заборгованості - відмовлено.

Не погодившись з постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2013 р, Управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м.Кривого Рогу Дніпропетровської області подало апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення норм матеріального права, просило скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2013 р. у справі 804/9784/13-а, прийняти рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Сторони, належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, до суду не прибули.

22.07.2014 року від Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області надійшли заперечення, в яких відповідач просить апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м.Кривого Рогу Дніпропетровської області відхилити, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2013 р. по справі № 804/9784/13-а – залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга Управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м.Кривого Рогу Дніпропетровської області не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як свідчать матеріали справи, зокрема зміст позовної заяви, пред’явлена до стягнення сума 751, 19 грн. є сумою пенсій, що виплачені особам, які отримали каліцтво на території країн СНД.

Правовідносини, що склалися між сторонами врегульовано Законом «Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та Порядком відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов’язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв’язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України та правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України № 5-4/4 від 04.03.2003 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (у відповідній чинній редакції), особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов’язаних з виконанням ними трудових обов’язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.

Порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов’язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв’язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, регулює механізм відшкодування на централізованому рівні витрат, пов’язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв’язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання, які призначені особам, що застраховані згідно із Законом, у тому числі добровільно застрахованим та потерпілим особам, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено, згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди заподіяної працівнику внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, які пов’язані з виконанням ними трудових обов’язків.

Аналіз вищевказаних нормативних актів свідчить, що діючим законодавством не передбачений порядок відшкодування Пенсійним фондом пенсій, виплачених потерпілим, які отримали трудове каліцтво у країнах, що виникли внаслідок припинення існування СРСР.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно ст. 2 Угоди про взаємне визнання прав на відшкодування шкоди, заподіяної працівникам каліцтвом, професійним захворюванням або іншим ушкодженням здоров’я, які пов’язані з виконанням ними трудових обов’язків від 09.09.1994 року, підписана державами колишнього СРСР (Азербайджан, Вірменія, Білорусія, Грузія, Казахстан, Киргизія, Молдова, Росія, Таджикистан, Туркменія, Узбекистан, Україна), відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок трудового каліцтва, іншого ушкодження здоров’я (в тому числі при настанні втрати працездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві, пов’язаного з виконанням працівником трудових обов’язків після переїзду потерпілого на територію іншої Сторони), проводиться роботодавцем Сторони, законодавство якої поширювалося на працівника під час отримання каліцтва, іншого ушкодження здоров’я.

Крім того, відповідно до норм Угоди про Співробітництво у галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів, від 11.07.1995 року, відшкодування потерпілому шкоди, вчиненої внаслідок нещасного випадку на виробництві, здійснюється стороною тієї держави, де стався нещасний випадок.

Національним законодавством та міжнародними угодами не передбачено необхідності проведення взаєморозрахунків з приводу відшкодування пенсій потерпілим, що отримали каліцтво за межами України на території країн СНД між позивачем та відповідачем.

Наведений вище Порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов’язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв’язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання не регулює порядок погодження та приймання до заліку сум витрат, не передбачених нормами чинного законодавства.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачу у стягненні суми 751, 19 грн.

Щодо відшкодування відповідачем позивачу допомоги на поховання сім’ї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, яка отримала каліцтво внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, у розмірі 400, 12 грн., судом встановлено наступне.

Пунктом 5 частини 1 статті 24 Закону України від 23.09.1999 № 1105-XIV «Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України зобов’язано співпрацювати з фондами з інших видів соціального страхування у фінансуванні заходів, пов’язаних з матеріальним забезпеченням та наданням соціальних послуг застрахованим, у кожному конкретному випадку спільно приймаючи рішення щодо того, хто з них братиме участь у фінансуванні цих заходів.

Статтею 21 Закону № 1105-XIV визначено послуги та виплати, які здійснюються та відшкодовуються Фондом. Так, у разі настання страхового випадку він у встановленому законом порядку повинен, зокрема, своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду. Заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров’я або в разі його смерті, виплачувати відповідні кошти йому або особам, які перебували на його утриманні; організовувати поховання померлого, відшкодовувати вартість пов’язаних з цим ритуали послуг відповідно до місцевих умов.

Відповідно до частини 8 статті 34 Закону № 1105-XIV у разі смерті потерпілого від нещасного випадку або професійного захворювання витрати на його поховання несе Фонд згідно з порядком, визначеним Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення витрат на поховання у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (далі – Порядок), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2001 року № 826, регулює питання відшкодування Фондом таких витрат страхувальнику або сім’ї застрахованого чи іншій особі, яка здійснювала поховання потерпілого, на організацію поховання та пов’язаних з цим ритуальних послуг. Витрати на поховання провадяться у разі смерті потерпілого, що настала за обставин, за яких настає страховий випадок державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, перелік яких наведено Кабінетом Міністрів України (пункт 2 Порядку). Організація поховання працівника, який загинув або помер у лікарні під час лікування отриманої на виробництві травми, проводиться страхувальником (пункт 5 Порядку).

Згідно з абзацом 2 частини 9 статті 34 Закону № 1105-XIV у разі смерті потерпілого, який одержував страхові виплати і не працював, розмір відшкодування шкоди особам, зазначеним у статті 33 цього Закону, визначається виходячи із суми щомісячних страхових виплат і пенсії, які одержував потерпілий на день його смерті, з відповідним коригуванням щомісячних страхових виплат згідно із статтею 29 цього Закону. Причинний зв’язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров’я має підтверджуватися висновками відповідних медичних закладів.

Зі змісту частини 4 статті 26 Закону № 16/98-ВР,частини 2 статті 34 Закону № 1105- XIV вбачається: якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика та відшкодувати понесені ним витрати.

Аналіз норм Закону № 1105-XIV, який визначає правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов’язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві осіб, та зазначеного вище Порядку, затвердженого на виконання частини 8 статті 34 цього Закону, дає підстави вважати, що Фонд зобов’язаний відшкодовувати виплачені іншими страховиками суми допомоги на поховання лише тих осіб, які померли від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, тобто за умови наявності причинного зв’язку їх смерті з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров’я.

Аналогічну правову позицію займає Верховний Суд України у своїй постанові 19 травня 2009 року по справі № 21-494во09 (номер у ЄРСР 3975649).

Як свідчать матеріали справи, позивач доказів на підтвердження причинного зв’язку смерті інвалідів з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров’я не надав.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України у м. Кривому Розі витрат на виплату допомоги на поховання.

Щодо решти позовних вимог слід зазначити наступне.

Статтею 33 Закону України від 23.09.1999 року № 1105-XIV встановлено, що у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з підпунктом «д» пункту 1 частини першої статті 21 цього Закону) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Такими непрацездатними особами є: 1) діти, які не досягли 16 років: діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами); денної форми навчання – до закінчення навчання, але не більше як до досягнення ними 23 років; 2) жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють; 3) інваліди – члени сім’ї потерпілого на час інвалідності; 4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов’язаний виплачувати аліменти; 5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право. Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім’ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку. Пенсія у разі смерті годувальника призначається і виплачується згідно із законодавством.

Ч. 2 ст. 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, також мають право на пенсію, якщо згодом втратили джерело засобів до існування. Цей факт зазвичай встановлюється рішенням суду.

Відповідно до статті 21 Закону України від 23.09.1999 № 1105- XIV у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов’язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров’я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, зокрема, пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, пенсію у зв’язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Згідно ч. 9 ст. 34 Закону України від 23.09.1999 року № 1105- XIV причинний зв’язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров’я має підтверджуватися висновками відповідних медичних закладів.

Згідно з пунктами 2.1, 2.2 вказаної Інструкції перелік МСЕК, на які покладаються функції щодо встановлення причинного зв’язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом, затверджується відповідним наказом Міністерства охорони Здоров’я Автономної Республіки Крим, управлінь охорони здоров’я обласних, Севастопольської міської і Головного управління охорони здоров’я та медичного забезпечення Київської міської державних адміністрацій. Для розгляду причинного зв’язку смерті з професійним захворювання, отруєнням або трудовим каліцтвом до МСЕК направляються відповідні документи постраждалих, у яких при житті було встановлено професійне захворювання (отруєння), трудове каліцтво, що спричинило стійку втрату професійної працездатності, та померлих після вступу в дію Закону України «Про охорону праці».

Постановою Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04.03.2003 року № 5-4/4 затверджений Порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов’язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв’язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Одним із основних принципів страхування від нещасного випадку є цільове використання коштів. Відповідно до статті 46 Закону 1105- XIV кошти на здійснення страхування від нещасного випадку не формуються за рахунок Державного бюджету України, не включаються до його складу та використовуються виключно за їх прямим призначенням.

Таким чином, судом встановлено, що необхідною умовою для відшкодування (виплати) відповідачем пенсії у зв’язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, є наявність причинного зв’язку між смертю особи та нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням, підтверджений довідкою МСЕК.

Позивачем до позову жодних довідок МСЕК про наявність причинного зв’язку між смертю годувальників вказаних осіб та нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням не надано.

Виходячи з викладеного, слід дійти висновку, що рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову є обґрунтованим та відповідає чинному законодавству, а доводи апеляційної скарги не спростовують законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, що виключає підстави для задоволення останньої.

На підставі вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м.Кривого Рогу Дніпропетровської області слід залишити без задоволення. Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2013 р. – без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м.Кривого Рогу Дніпропетровської області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2013 р. - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених цим Кодексом, а в разі складення рішення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу – з дня складення судового рішення в повному обсязі.

Головуючий: Л.П. Туркіна

Суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: О.А. Проценко