Справа № 1319/9976/12; 2а/1319/444/12
Суддя: Довга О.І.
Дата ухвалення: 2014-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2014 року
Справа
№ 4036/13/876

апеляційний адміністративний суд у
складі:

головуючого судді
Довгої О.І.

суддів
Ліщинського А.М., Запотічного І.І.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради на постанову Сихівського
районного суду міста Львова від 22.11.2012р.
по справі № №1319/9976/12 2а/1319/444/12 за
позовом ОСОБА_1 до Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради визнання дій незаконними
та стягнення недорахованих сум на
оздоровлення

В С Т А Н
О В И В :

26.05.2010 року ОСОБА_1 звернувся в суд
першої інстанції з адміністративним
позовом до Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради про визнання дій
незаконними щодо виплати одноразової
допомоги на оздоровлення та стягнення
із відповідача недонарахованих сум
допомоги на оздоровлення у розмірі
встановленому ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

В обгрунтування
адміністративного позову покликається
на те, що є особою постраждалою
внаслідок Чорнобильської катастрофи 2
категорії, як особа евакуйована із зони
відчуження у 1986 р.. через що має право на
отримання щорічної одноразової
допомоги на оздоровлення. Відповідач
протягом 2007-20098 років виплачував
зазначену допомогу в значно меншому
розмірі, ніж передбачений ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
яка встановлює розмір такої допомоги в
розмірі 3 мінімальних заробітних плат.

Постановою Сихівського районного суду
м.Львова від 22.11.2012 року
адміністративний позов задоволено
частково, визнано незаконною відмову
Сихівського відділу соціального
захисту управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради щодо
перерахунку щорічної допомоги на
оздоровлення у 2008 р. відповідно до ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати,
визначеного на день виплати допомоги
ОСОБА_1 у 2008 році; зобов'язано
Сихівський відділ соціального захисту
управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради провести
ОСОБА_1 перерахунок та виплату щорічної
допомоги на оздоровлення за 2008 рік
відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» виходячи з
розміру мінімальної заробітної плати,
визначеного на день виплати допомоги у
2008 році.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, вважаючи її
неправомірною та необгрунтованою
Сихівський відділ соціального захисту
управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради подав
апеляційну скаргу. Вважає, що судом при
винесенні рішення допущено
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. Просить скасувати постанову
суду першої інстанції та прийняти нову,
якою відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Відповідно до пункту 1, частини 1, статті
197 КАС України у разі відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь у справі, про розгляд справи за
їх участю, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
ознайомившись із доводами апеляційної
скарги колегія суддів приходить до
висновку про те, що апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову суду першої
інстанції - без змін.

Даючи правову оцінку покликанням
апелянта на невідповідність висновків
суду першої інстанції обставинам
справи та помилкове застосування норм
процесуального права, колегія суддів
виходить з таких міркувань.

Рішенням Сихівського районного суду м.
Львова від 17.06.2010 р., яке залишено без
змін ухвалою апеляційного суду
Львівської області від 14.06,2011 р., позов
ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконною
відмову Сихівського відділу
соціального захисту Сихівського
відділу соціального захисту
управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради щодо
перерахунку щорічної допомоги на
оздоровлення у 2007-2009 роках відповідно
до ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати,
визначеного на день виплати допомоги
ОСОБА_1; зобов'язано Сихівський відділ
Соціального захисту Сихівського
відділу соціального захисту
управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради провести
ОСОБА_1 перерахунок та виплату щорічної
допомоги на оздоровлення за 2007-2009 роки
відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» виходячи з
розміру мінімальної заробітної плати,
визначеного на день виплати допомоги,
виплату провести з урахуванням
проведених виплат; стягнено із
відповідача на користь держави судовий
збір в розмірі 3,40 грн. та на користь
позивача витрати на ІТЗ в розмірі 37,00
грн.

Разом з тим ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
18.09.2012 р., ухвалу апеляційного суду
Львівської області від 14.06.2011 р.
скасовано, рішення Сихівського
районного суду м. Львова від 17.06.2010 р..
скасовано в частині задоволення
позовних вимог за 2007-2008 роки та справу в
цій частині направлено на новий
розгляд до суду першої інстанції. В
решті рішення Сихівського районного
суду м. Львова від 17.06.2010 р. залишено без
змін. Вищий адміністративний суд
України у своєму рішенні зазначає, що
судами першої та апеляційної інстанції
через порушення норм процесуального
права не було встановлено фактичні
обставини справи, що мають значення для
правильного вирішення справи, зокрема
для правильного вирішення спору
необхідно встановити, коли саме
відповідачем проведена виплата
позивачу щорічної допомоги на
оздоровлення у 2007 році.

Судом першої інстанції встановлено, та
підтверджено наявною у матеріалах
справи довідкою Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради № 2605/10-4979 від 24.10.2012 р.,
виплата щорічної допомоги на
оздоровлення позивачу за 2007 р.
здійснена 14.05.2007 р. у сумі 75,00 грн., за 2008
рік здійснена 28.08.2008 р. в сумі 75.00 грн.,
тобто у розмірі встановленому
Постановою КМ України «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» № 562 від
12.07.2005 р.

Відповідно до вимог ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
евакуйованим із зони відчуження у 1986 р.
виплачується щорічна допомога на
оздоровлення у розмірі трьох
мінімальних заробітних плат.

У 2007 р. згідно до п. 30 ст. 71 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік» від 19.12.2006 р. дію вищевказаної
норми закону в частині визначення
розміру виплат щорічної разової
грошової допомоги на оздоровлення
зупинено та визначено, що щорічна
допомога на оздоровлення виплачується
в порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України.

Конституційний суд України рішенням
від 09.07.2007 р. визнав неконституційними
положення Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»,
якими зупинялась дія положення ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Таким чином, з 01.01.2007 р. по 09.07.2007 р. до
спірних правовідносин підлягали
застосуванню приписи Закону України
«Про Державний бюджет України на 2007
рік», яким визначено, що щорічна
допомога на оздоровлення виплачуються
в порядку та розмірах встановлених
Кабінету Міністрів України, так як
норми Закону України «Про Державний
бюджет на 2007р.» були прийняті пізніше в
часі ніж норми Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а тому
такі мали пріоритет порівняно із
спеціальною нормою ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

З врахуванням того, що позивачу в 2007 р.
щорічна допомога на оздоровлення була
виплачена 14.05.2007 р., суд першої
інстанції вірно прийшов до висновку, що
дії відповідача щодо виплати вказаної
допомоги у розмірі визначеному
Постановою Кабінету Міністрів України
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» № 562 від
12.07.2005 р. є правомірними.

Відповідно, позовні вимоги позивача за
період 2007 року є безпідставними.

У 2008 році, згідно до пп.11 п. 28 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік, та про внесення змін до
деяких законодавчих актів України», ст.
48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» була викладена в наступній
редакції: «Одноразова компенсація
учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та смерть
яких пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України». Однак, Рішенням
Конституційного суду України від 22.05.2008
р. вищезазначені зміни у ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
було визнано неконституційними.

Згідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України
закони, визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

З огляду на загальні засади пріоритету
законів над підзаконними нормативними
актами при визначенні розмір щорічної
допомоги на оздоровлення, що
передбачена Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», з 22.05.2008 р.
необхідно було керуватися ст. 48 цього
закону, а не постановою Кабінету
Міністрів України «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» № 562 від
12.07.2005 р.

З врахуванням тієї обставини, що
позивачу в 2008 р. щорічна допомога на
оздоровлення була виплачена 28.08.2008
року, що підтверджується наявною у
матеріалах справи довідкою, тобто
після рішення Конституційного суду
України, позовні вимоги щодо виплати
допомоги на оздоровлення у 2008 р. є
обгрунтованими та підлягають до
задоволення.

Покликання апелянта на відсутність
бюджетного фінансування передбачених
Законом України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» розмірів щомісячної
допомоги, як на причину невиконання
державою взятих на себе зобов'язань, до
уваги колегією суддів не приймаються,
оскільки реалізація особою права, що
пов'язане з отриманням бюджетних
коштів, яке базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних
правовідносин нормативно-правових
актах національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Кечко проти України»).

З огляду на наведене, доводи
апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи, а також відсутня
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради залишити без задоволення,
а постанову Сихівського районного суду
міста Львова від 22.11.2012р. по справі №
№1319/9976/12 2а/1319/444/12 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, що беруть
участь у справі та може бути оскаржена
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом 20-ти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя

О.І.Довга

Суддя

А.М.Ліщинський

Суддя

І.І.Запотічний