Справа № 2а-1382/10/0770
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2014 року
Справа
№ 67385/11 Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Багрія В.М.,

суддів
Рибачука А.І., Старунського Д.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Закарпатського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від
18.05.2011 року в справі за позовом
Закарпатського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Фрезер» про
стягнення
адміністративно-господарських
санкцій,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2010 року Закарпатське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернулося до суду з позовом
до товариства з обмеженою
відповідальністю «Фрезер» (далі - ТзОВ
«Фрезер») про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
в розмірі 7 225 грн.

Позивач просив стягнути з відповідача 7
225 грн. адміністративно-господарських
санкцій за порушення вимог ст.ст. 19, 20
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» щодо
не працевлаштування інвалідів на
підприємстві.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 18.05.2011 року
в задоволенні позову відмовлено.

Постанову суду першої інстанції
оскаржило Закарпатське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів, яке в апеляційній скарзі
ставить питання про її скасування з
прийняттям нової постанови про
задоволення позову.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що
згідно ч. 3 ст. 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» роботодавець
зобов'язаний самостійно здійснювати
працевлаштування людей з обмеженими
можливостями. Враховуючи те, що в ТзОВ
«Фрезер» при нормативі 1 робочого місця
для інвалідів не було працевлаштовано
жодного інваліда, тому відповідач
згідно ст. 19 Закону зобов'язаний
сплатити адміністративно-господарські
санкції за 1 робоче місце в зазначеному
розмірі, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
ним.

Суд першої інстанції належним чином не
дослідив питання створення
відповідачем робочих місць для
інвалідів та не встановив чи умови
праці на підприємстві прийнятні для
роботи інвалідів.

Особи, які беруть участь в справі, про
дату, час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином, проте в
судове засідання не прибули, що є
підставою для її розгляду в порядку
письмового провадження за наявними в
ній матеріалами.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення з таких підстав.

В справі встановлено, що в 2009 році
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу ТзОВ
«Фрезер» складала 10 осіб.

Норматив робочих місць для інвалідів
по даному підприємству згідно ст. 19
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» становив 1 особу.

Середньорічна заробітна плата
штатного працівника ТзОВ «Фрезер» у 2009
році становила 14 450 грн.

За незайняте інвалідом робоче місце
позивачем нараховано 7 225 грн.
адміністративно-господарських
санкцій.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачем виконано вимоги ст. ст. 19,
20 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» щодо створення робочих місць
для інвалідів в кількості визначеній
Законом, тому застосування до ТзОВ
«Фрезер»
адміністративно-господарських санкцій
є необґрунтованим.

Колегія суддів з такими висновками
суду першої інстанції погоджується та
вважає їх правильними з огляду на
наступне.

Відповідно до ч.3 ст. 18 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», підприємства,
установи, організації, фізичні особи,
які використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Згідно з ст. 19 вказаного Закону, для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.

Виконанням нормативу робочих місць у
кількості, визначеній згідно з
частиною першою цієї статті,
вважається працевлаштування
підприємством, установою,
організацією, у тому числі
підприємством, організацією
громадських організацій інвалідів,
фізичною особою, яка використовує
найману працю, інвалідів, для яких це
місце роботи є основним.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, в яких за основним
місцем роботи працює 8 і більше осіб,
реєструються у відповідних
відділеннях Фонду соціального захисту
інвалідів за своїм місцезнаходженням і
щороку подають цим відділенням звіт
про зайнятість та працевлаштування
інвалідів.

Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» встановлено, що
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 цього закону,
щороку сплачують відповідним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.
Положення цієї частини не поширюється
на підприємства, установи і
організації, що повністю утримуються
за рахунок коштів державного або
місцевих бюджетів.

Згідно зі ст. 18-1 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», пошук підходящої
роботи для інваліда здійснює державна
служба зайнятості.

З матеріалів справи видно, що ТзОВ
«Фрезер» починаючи з 15.01.2009 року
щомісячно подавало звіти про наявність
вакансій форми 3-ПН, в яких
відображалася інформація про потребу в
працівниках-інвалідах на посаду
«підсобний робітник». Представники
ТзОВ «Фрезер» також брали участь у
ярмарках вакансій для інвалідів, які
проводилися Мукачівським міським
центром зайнятості. У зв'язку з
відсутністю бажаючих,
працевлаштування інвалідів на ТзОВ
«Фрезер» не відбулося, підтвердженням
чого є лист Мукачівського міського
центру зайнятості № 129 від 27.01.2010 року
(а.с. 14).

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що відповідач вжив усіх
залежних від нього заходів щодо
створення робочих місць для
працевлаштування інвалідів, тому він
не може бути притягнений до
відповідальності за не направлення
уповноваженими органами необхідної
кількості інвалідів для
працевлаштування чи відсутність у
населеному пункті за місцем
знаходження підприємства інвалідів,
які бажають працевлаштуватись. В діях
відповідача відсутня вина як складова
частина складу господарського
правопорушення.

Повно встановивши фактичні обставини
справи, належно оцінивши докази,
правильно застосувавши норми
матеріального та процесуального права,
суд першої інстанції правильно
відмовив в задоволенні позов, тому
підстави для скасування оскаржуваної
постанови відсутні.

Доводи апеляційної скарги є
безпідставними, суперечать обставинам
справи та спростовуються висновками
суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Закарпатського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення.

Постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 18.05.2011 року
в справі № 2а-1382/10/0770 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копій особам, які беруть участь у
справі, та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:
В.М. Багрій

Судді :
А.І. Рибачук

Д.М. Старунський