Справа № 2а-17374/11/2670
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2014 року
м. Київ К/9991/65773/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі: Лосєва А.М., Степашка О.І.,
Шипуліної Т.М., розглянувши у
попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Європейнт»

на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
25.05.2012

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 02.10.2012

у справі № 2а-17374/11/2670

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Європейнт»

до Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі м. Києва,
Броварської об'єднаної державної
податкової інспекції Київської
області

про визнання протиправними дій,
зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
25.05.2012, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 02.10.2012,
відмовлено у задоволенні позову
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Європейнт» (надалі -
позивач, ТОВ «Європейнт») до Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі м. Києва (надалі - відповідач-1,
ДПІ у Голосіївському районі м. Києва) та
Броварської об'єднаної державної
податкової інспекції Київської
області (надалі - відповідач-2) про
визнання протиправними дій
відповідача-1 щодо неприйняття
податкової декларації з податку на
додану вартість за травень 2011 року,
поданої в електронній формі 02.08.2011, про
зобов'язання відповідача-2 прийняти
податкову декларацію з податку на
додану вартість за травень 2011 року та
відображення ним в електронних базах
податкової звітності даних податкової
декларації з податку на додану
вартість за травень 2011 року, поданої в
електронній формі 02.08.2011.

Вважаючи, що рішення судів попередніх
інстанцій прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
позивач звернувся до Вищого
адміністративного суду України із
касаційною скаргою, у якій просить
скасувати постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
25.05.2012 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 02.10.2012 і задовольнити позов в
повному обсязі.

Відповідач не надав письмових
заперечень на касаційну скаргу, що не
перешкоджає її розгляду.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 20.06.2011 ТОВ «Європейнт»
надіслало до ДПІ у Голосіївському
районі м. Києва податкову декларацію з
ПДВ за травень 2011 року в електронній
формі, за результатами чого позивач
отримав квитанцію про відправлення та
доставку податкової декларації з ПДВ і
додатків 2, 3 та 5.

Листом ДПІ у Голосіївському районі м.
Києва № 10448/10/15-211 від 22.06.2011 позивача
було повідомлено про те, що надіслана
декларація з податку на додану
вартість за травень 2011 року від 20.06.2011
вважається неподаною у зв'язку з
недостовірністю даних про
місцезнаходження платника податків.

30.06.2011 ДПІ у Голосіївському районі м.
Києва листом № 1447/10/15-211 повідомила
позивача про неподання податкової
декларації з податку на додану
вартість за звітний період (травень 2011
року) та про необхідність з'явитися
відповідальним за ведення
фінансово-господарської діяльності
особам не пізніше ніж протягом десяти
робочих днів з моменту отримання листа
для перевірки правильності
нарахування та своєчасності сплати ПДВ
за травень 2011 року.

Рішенням відповідача-1 № 295/29-203 від
09.06.2011, у зв'язку із записом в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців від 02.06.2011 №
025257 про відсутність
підтвердження відомостей про юридичну
особу, анульовано реєстрацію ТОВ
«Європейнт», як платника податку на
додану вартість, та зобов'язано
повернути податковому органу
відповідне свідоцтво.

Між тим, позивачем 02.08.2011 було подано
декларацію з податку на додану
вартість за травень 2011 року в
електронній формі, що підтверджується
квитанцією № 1.

Проте, податковим органом було
відмовлено позивачу у прийнятті
вказаної податкової звітності з
посиланням на те, що на дату подання
звітності ТОВ «Європейнт» не було
платником податку на додану вартість.

Переглянувши судові рішення у межах
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
Вищий адміністративний суд України
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення касаційної
скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до пп. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16
Податкового кодексу України, який
вступив в дію з 01.01.2011, платник податків
зобов'язаний подавати до контролюючих
органів у порядку, встановленому
податковим та митним законодавством,
декларації, звітність та інші
документи, пов'язані з обчисленням і
сплатою податків та зборів.

Згідно п. 48.3 ст. 48 вказаного Кодексу
податкова декларація повинна містити
такі обов'язкові реквізити: тип
документа (звітний, уточнюючий, звітний
новий); звітний (податковий) період, за
який подається податкова декларація;
звітний (податковий) період, що
уточнюється (для уточнюючого
розрахунку); повне найменування
(прізвище, ім'я, по батькові) платника
податків згідно з реєстраційними
документами; код платника податків
згідно з Єдиним державним реєстром
підприємств та організацій України або
податковий номер; реєстраційний номер
облікової картки платника податків або
серію та номер паспорта (для фізичних
осіб, які через свої релігійні
переконання відмовляються від
прийняття реєстраційного номера
облікової картки платника податків та
повідомили про це відповідний орган
державної податкової служби і мають
відмітку у паспорті); місцезнаходження
(місце проживання) платника податків;
найменування органу державної
податкової служби, до якого подається
звітність; дата подання звіту (або дата
заповнення - залежно від форми);
ініціали, прізвища та реєстраційні
номери облікових карток або інші
відомості, визначені в абзаці сьомому
цього пункту, посадових осіб платника
податків; підписи платника податку -
фізичної особи та/або посадових осіб
платника податку, визначених цим
Кодексом, засвідчені печаткою платника
податку (за наявності).

Положеннями п. 49.8 ст. 49 Кодексу
визначено, що прийняття податкової
декларації є обов'язком органу
державної податкової служби. Під час
прийняття податкової декларації
уповноважена посадова особа органу
державної податкової служби, в якому
перебуває на обліку платник податків,
зобов'язана перевірити наявність та
достовірність заповнення всіх
обов'язкових реквізитів, передбачених
пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього
Кодексу. Інші показники, зазначені в
податковій декларації платника
податків, до її прийняття перевірці не
підлягають.

З системного аналізу зазначених норм
податкового законодавства суди
попередніх інстанцій дійшли
обґрунтованого висновку про те, що
подання податкової декларації до
контролюючих органів є обов'язком
виключно платників податків.

За змістом пп. 49.1, 49.2 ст. 49 Податкового
кодексу України податкова декларація
подається за звітний період в
установлені цим Кодексом строки органу
державної податкової служби, в якому
перебуває на обліку платник податків.
Платник податків зобов'язаний за
кожний встановлений цим Кодексом
звітний період подавати податкові
декларації щодо кожного окремого
податку, платником якого він є,
відповідно до цього Кодексу незалежно
від того, чи провадив такий платник
податку господарську діяльність у
звітному періоді.

Згідно пп. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49 Кодексу
податкові декларації, крім випадків,
передбачених цим Кодексом, подаються
за базовий звітний (податковий) період,
що дорівнює календарному місяцю (у тому
числі в разі сплати місячних авансових
внесків) - протягом 20 календарних днів,
що настають за останнім календарним
днем звітного (податкового) місяця.

Відповідно до п. 184.6 ст. 184 Податкового
кодексу України, у разі анулювання
реєстрації особи як платника податку
останнім звітним (податковим) періодом
є період, який розпочинається від дня,
що настає за останнім днем
попереднього податкового періоду, та
закінчується днем анулювання
реєстрації.

Абзацом «б» п. 202.1 ст. 202 цього Кодексу
встановлено, що звітним (податковим)
періодом є один календарний місяць, а у
випадках, особливо визначених цим
Кодексом, календарний квартал, якщо
податкова реєстрація особи анулюється
в інший день, ніж останній день
календарного місяця, то останнім
звітним (податковим) періодом є період,
який розпочинається з першого дня
такого місяця та закінчується днем
такого анулювання.

Відповідно до п. 2 розділу 5
Положення про реєстрацію платників
податку на додану вартість,
затвердженого наказом ДПА України від
22.12.2010 № 978, приписи якого були чинними
на момент виникнення спірних
правовідносин, анулювання реєстрації
здійснюється шляхом виключення
платника ПДВ з Реєстру. Свідоцтво про
реєстрацію платника податку

вважається анульованим з дати
анулювання реєстрації платника
податку.

Проаналізувавши викладені норми, суди
попередніх інстанцій, з висновками
яких погоджується колегія суддів
Вищого адміністративного суду України,
підтвердили, що у разі анулювання
реєстрації платника податку на додану
вартість суб'єкт господарювання
виключається із реєстру платників
податку на додану вартість та не має
підстав для подання податкової
звітності з податку на додану вартість
після закінчення граничного терміну
подання податкової звітності за
останній податковий період, в тому
числі за період, у якому він був
платником податку на додану вартість.

Враховуючи, що позивач подав
декларацію з податку на додану
вартість лише 02.08.2011, тобто після
закінчення граничного терміну подання
такої звітності за останній податковий
період, у якому він був платником
податку на додану вартість, а також з
огляду на те, що позивач не мав підстав
для подання податкової звітності з
податку на додану вартість у зв'язку з
анулюванням реєстрації платника
податку на додану вартість від 09.06.2011,
суди першої та апеляційної інстанцій
дійшли правильного висновку про
відсутність підстав для задоволення
вимог даного адміністративного позову.

Отже, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України,
переглянувши оскаржувані судові
рішення, вважає, що при їх прийнятті
суди дійшли вичерпних юридичних
висновків щодо встановлення обставин
справи і правильно застосували до
спірних правовідносин норми
матеріального та процесуального права,
що доводами касаційної скарги не
спростовується.

Відповідно до частини 3 статті 220-1
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 220-1, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Європейнт» залишити без задоволення.

2. Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
25.05.2012 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 02.10.2012 у справі № 2а-17374/11/2670 залишити
без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя(підпис)А.М. Лосєв
Судді:(підпис)О.І. Степашко (підпис)
Т.М. Шипуліна