Справа № 810/4557/14
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2014-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2014 року
810/4557/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі: головуючого судді -
Балаклицького А.І., розглянувши в
порядку скороченого провадження в м.
Києві адміністративну справу

за позовомКиївського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідівдоТовариства з обмеженою
відповідальністю "Білоцерківське
шляхово-експлуатаційне
управління"простягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені,

в с т а н о в и в:

Київське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
звернулось до Київського окружного
адміністративного суду з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Білоцерківське
шляхово-експлуатаційне управління" про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
в сумі 18935,23 грн. та пені за порушення
термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
в сумі 757,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідачем порушено вимоги Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" від
21.03.1991 № 875-XII (надалі - Закон України №
875-XII), що полягає у не працевлаштуванні
інвалідів у рахунок нормативу робочих
місць у розмірі чотирьох відсотків від
загальної чисельності працюючих.

За невиконання нормативу щодо
створення робочих місць для
працевлаштування інвалідів до
відповідача було застосовано штраф у
розмірі 18935,23 грн. та нарахована пеня за
порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 757,00 грн.

У зв'язку з тим, що дана заборгованість
не сплачена відповідачем у
добровільному порядку позивач
звернувся з даним позовом до суду.

Відповідач позов не визнав,
заперечення надав суду у письмовій
формі та просив суд у задоволенні
позову відмовити. В обґрунтування
заперечень вказав, що на підприємстві
протягом 2013 року працювало 4 інваліди,
що підтверджується відповідними
доказами.

Разом з цим, при заповненні та подачі до
Київського обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів звіту
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів за 2013 рік (форма 10-ПІ),
головним бухгалтером підприємства
допущена технічна помилка, а саме у
другому та третьому рядках звіту
замість цифри "4" зазначено "3".

Згідно з частиною четвертою статті 183-2
Кодексу адміністративного судочинства
України, суддя розглядає справу в
порядку скороченого провадження
одноособово, без проведення судового
засідання та виклику осіб, які беруть
участь у справі. За результатами
розгляду справи у скороченому
провадженні суддя, оцінивши
повідомлені позивачем, відповідачем
обставини, за наявності достатніх
підстав приймає законне судове
рішення. У разі недостатності
повідомлених позивачем обставин або
якщо за результатами розгляду поданого
відповідачем заперечення суд прийде до
висновку про неможливість ухвалення
законного судового рішення без
проведення судового засідання та
виклику осіб, які беруть участь у
справі, суд розглядає справу за
загальними правилами цього Кодексу,
про що постановляє ухвалу, яка не
підлягає оскарженню.

В силу пункту 4 частини п'ятої статті 183-2
Кодексу адміністративного судочинства
України, справа повинна бути
розглянута у порядку скороченого
провадження протягом таких строків: не
пізніше п'яти днів з дня подання
відповідачем заперечення проти позову.

Дослідивши надані відповідачем
заперечення на адміністративний позов,
суд дійшов висновку, що вони
обґрунтовані та такі, що спростовують
твердження позивача щодо заявлених
позовних вимог.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
дійшов висновку, що позов не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до приписів статті 17 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" від
21.03.1991 № 875-XII (надалі - Закон України
№875-XII) з метою реалізації творчих і
виробничих здібностей інвалідів та з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації їм забезпечується право
працювати на підприємствах, в
установах, організаціях, а також
займатися підприємницькою та іншою
трудовою діяльністю, яка не заборонена
законом. Право інвалідів на працю, їх
працевлаштування реалізується шляхом
створення спеціальних робочих місць
для працевлаштування інвалідів.

Згідно положень статті 18 Закону
України № 875-XII підприємства, установи,
організації та фізичні особи, які
використовують найману працю,
зобов'язані: виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця; створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
які передбачені чинним законодавством;
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів; звітувати
Фонду соціального захисту інвалідів
про зайнятість та працевлаштування
інвалідів у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 19
Закону України № 875-XII для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Згідно з частиною третьою статті 19
Закону України № 875-XII, підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю,
самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.

Відповідно до змісту частини п'ятої
статті 19 Закону № 875-XII виконанням
нормативу робочих місць вважається
працевлаштування підприємством,
установою, організацією, у тому числі
підприємством, організацією
громадських організацій інвалідів,
фізичною особою, яка використовує
найману працю, інвалідів, для яких це
місце роботи є основним.

Як встановлено судом, у лютому місяці
2014 року відповідач подав до Київського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів звіт про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів за 2013 рік (форма 10-ПІ) у якому
зазначив, що середньооблікова
кількість штатних працівників
облікового складу становить 88 осіб,
серед яких середньооблікова кількість
штатних працівників, яким відповідно
до чинного законодавства встановлена
інвалідність становить 3 особи;
кількість інвалідів - штатних
працівників, які повинні працювати на
робочих місцях, створених відповідно
до вимог статті 19 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" становить 3 особи;
фонд оплати праці штатних працівників
складає 1666300,00 грн., середньорічна
заробітна плата штатного працівника
складає 18935,00 грн.; сума
адміністративно-господарський санкцій
за не виконання нормативу робочих
місць для працевлаштування інвалідів
складає 0,00 грн.

Однак, розрахунок нормативу робочих
місць по працевлаштуванню інвалідів,
які повинні працювати на робочих
місцях, створених відповідно до вимог
статті 19 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні", здійснено відповідачем
помилково та допущено помилку при
розрахунку середньооблікової
чисельності осіб, яким встановлено
інвалідність в рядках 02 та 03.

Отже, з наведеного слідує, що кількість
інвалідів - штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях
відповідача, створених відповідно до
вимог статті 19 "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні",
становить 4 особи.

Як вбачається з матеріалів справи, з
метою виконання нормативу по
працевлаштуванню інвалідів на
підприємстві у 2013 році, відповідачем
було працевлаштовано чотирьох
інвалідів, а саме: ОСОБА_1 на посаді
водія автомобіля ЗІЛ 1-го класу
дільниці механізації, який відповідно
до посвідчення НОМЕР_1 є інвалідом ІІ
групи, ОСОБА_2 на посаді виконробу
дільниці ремонту шляхів, який
відповідно до посвідчення НОМЕР_2 є
інвалідом ІІ групи, ОСОБА_3 на посаді
прибиральника території дільниці по
утриманню та експлуатації шляхів, який
відповідно до посвідчення НОМЕР_3 є
інвалідом ІІІ групи, та ОСОБА_4 на
посаді озеленювач 2-го розряду дільниці
зелене господарство, яка відповідно до
Довідки до Акту огляду МСЕК №0374330 є
інвалідом ІІІ групи.

На підтвердження працевлаштування
вказаних осіб, відповідачем надані
належним чином завірені копії трудових
книжок, довідок до актів огляду МСЕК,
посвідчення.

З огляду на зазначене суд дійшов
висновку, що відповідачем доведено
належними доказами працевлаштування у
2013 році інвалідів відповідно до
нормативу робочих місць у розмірі
чотирьох відсотків від загальної
чисельності працюючих та факт
допущення у звіті помилки.

Крім цього, суд звертає увагу, що Закон
України № 875-XII передбачає застосування
адміністративно-господарських санкцій
у разі не працевлаштування
підприємствами, установами,
організаціями, у тому числі
підприємствами, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичними особами, які використовують
найману працю інвалідів у рахунок
нормативу робочих місць, а не за
помилки допущенні у звіті про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів (форма 10-ПІ).

Також, законодавством не передбачено
подання уточнюючого чи нового звіту
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів (форма 10-ПІ) у разі допущення
при його заповненні помилок.

В силу положень частини першої статті 69
Кодексу адміністративного судочинства
України доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Відповідно до положень частини першої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтується її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Всупереч наведеним вимогам, позивачем
не доведено належними та допустимими
доказами невиконання або неналежного
виконання відповідачем приписів
Закону України № 875-XII.

З огляду на зазначене та зважаючи на
всі наведені обставини в їх сукупності,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
позивача є необґрунтованими та такими,
що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
124 Конституції України, ст.ст. 69, 70, 71, 122,
158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного
позову Київського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів - відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Київського
апеляційного адміністративного суду
через Київський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з моменту отримання копії
постанови.

Суддя
Балаклицький А. І.