Справа № 826/8226/14
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2014-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/8226/14
інстанції: Клочкова Н.В.
Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

17 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді:
Саприкіної І.В.,

суддів:
Безименної Н.В., Карпушової
О.В.,

при секретарі:
Погорілій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
«Укргазвидобування» на постанову
Окружного адміністративного суду
м.Києва від 23.06.2014 року по справі за їх
позовом до відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції в м. Києві
про визнання протиправною та
скасування постанови,-

В С Т А Н О В И Л А :

ПАТ «Укргазвидобування» звернулися до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з адміністративним позовом до
відділу державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції в м. Києві про визнання
протиправною та скасування постанови
про стягнення виконавчого збору від
21.05.2014 року ВП № 33222043.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
23.06.2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, ПАТ «Укргазвидобування»
подали апеляційну скаргу, в якій
просять скасувати незаконну, на їх
думку, постанову суду першої інстанції
та постановити нову про задоволення
позову в повному обсязі. При цьому
апелянт посилається на незаконність,
необґрунтованість та необ'єктивність
оскаржуваного рішення, неповне
з'ясування всіх обставин, що мають
значення для вирішення справи,
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
що є підставою для скасування
оскаржуваної постанови.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу, що з'явилися в судове
засідання, дослідивши доводи
апеляційної скарги та перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
знаходить, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позову.
Апеляційна інстанція підтримує таку
правову позицію з огляду на слідуюче.

З матеріалів справи вбачається, що в
провадженні ВДВС Шевченківського РУЮ у
м. Києві знаходилось виконавче
провадження ВП № 33222043 з примусового
виконання наказу Господарського суду
м. Києва від 19.03.2012 року № 5011-65/810 про
стягнення з позивача на користь ДП з
постачання скрапленого газу
«Газпостач» ПАТ «Херсонгаз» боргу в
розмірі 1 609 грн. 50 коп.

Згідно постанови про відкриття
виконавчого провадження від 03.07.2012
року, позивачу було надано термін у
семиденний строк з дня отримання
постанови про відкриття виконавчого
провадження добровільно сплати
заборгованість у сумі 1609 грн. 50 коп. та
надати державному виконавцю документи
про сплату боргу.

Дане виконавче провадження
неодноразово призупинялося, проте
постановою старшого державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби, 23.01.2014 року
виконавче провадження № 33222043 з
примусового виконання наказу
Господарського суду України від 19.03.2012
року № 5011-65/810 було поновлено.

12.05.2014 року позивач платіжними
дорученнями № 1094 сплатив на депозитний
рахунок ВДВС Шевченківського РУЮ у м.
Києві кошти в сумі 1 609,50 грн.

14.05.2014 року позивач заявою № 2/1-163
повідомив ВДВС Шевченківського РУЮ у м.
Києві про повне виконання рішення
боржником з наданням документального
підтвердження.

21.05.2014 року відділом державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у м. Києві
винесено постанову ВП № 33222043 про
стягнення з боржника виконавчого
збору.

Даючи правову оцінку вищевикладеним
обставинам справи колегія суддів
зазначає наступне.

Згідно ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» (далі - Закон),
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 1 ст. 19 вищевказаного Закону
передбачено, що державний виконавець
відкриває виконавче провадження на
підставі виконавчого документа,
зазначеного в статті 17 цього Закону,
зокрема за заявою стягувача або його
представника про примусове виконання
рішення.

За ч. 2 ст. 25 Закону державний виконавець
протягом трьох робочих днів з дня
надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій. передбачених цим
Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону у разі
ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Частиною 1 ст. 28 Закону визначено, що у
разі невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. У разі невиконання
боржником у той самий строк рішення
немайнового характеру виконавчий збір
стягується в розмірі сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з боржника - фізичної особи і в
розмірі вісімдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян з боржника -
юридичної особи. У зазначених розмірах
виконавчий збір стягується з боржника
також у разі повернення виконавчого
документа без виконання за письмовою
заявою стягувача та у разі
самостійного виконання боржником
рішення після початку його примусового
виконання, зокрема шляхом
перерахування коштів безпосередньо на
рахунок стягувача.

Зі змісту наведених правових норм
вбачається, що за своєю правовою
природою виконавчий збір є грошовою
сумою, яка стягується з боржника у разі
невиконання ним рішення у строк,
встановлений для добровільного
виконання, що зумовлює необхідність
здійснення державним виконавцем
заходів примусового виконання.

Аналогічна правова позиція викладена в
рішеннях Вищого адміністративного
суду України: від 26.06.2014 року № К/800/32360/13,
від 02.07.2014 року № К/9991/31946/12, від 30.01.2014
року № К/9991/86637/11, від 10.04.2014 року
К/800/37063/13, 22.01.2014 року № К/9991/67741/12.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що відповідачем
прийнята постанова про стягнення з
боржника виконавчого збору в межах
повноважень і в спосіб, передбачений
чинним законодавством України,
оскільки позивачем було пропущено
строк для добровільного виконання
рішення Господарського суду м. Києва.

Доводи апелянта, що без примусового
виконання рішення є неможливим
стягнення виконавчого збору і
посилання при цьому на правову позицію,
яка викладена в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
06.06.2013 року № К/9991/48179/12, колегією суддів
не приймається до уваги, оскільки Вищим
адміністративним судом України, при
ухваленні вищевказаного рішення було
використано законодавство, яке діяло
на момент виникнення спірних
правовідносин, тобто, до того, як до
Закону України «Про виконавче
провадження» Законом України від 04.11.2010
року № 2677 - VI було внесено відповідні
зміни, що стосуються умов стягнення
виконавчого збору. Крім того, в даному
випадку боржником було сплачено борг
уже в примусовому порядку, оскільки
станом на час сплати основної суми
заборгованості строк для
добровільного виконання судового
рішення вже закінчився.

Згідно зі ст.ст. 198, 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
постанова суду першої інстанції є
законною і обґрунтованою, прийнятою з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для її скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 196, 198, 200, 205 та 206 КАС України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства
«Укргазвидобування»- залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 23.06.2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 17.09.2014
року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Саприкіна І.В.

Судді:
Безименна Н.В.

Карпушова О.В.