Справа № 804/14316/13-а
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 вересня 2014 рокусправа № 804/14316/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Малиш Н.І.

суддів: Чабаненко
С.В. Щербака А.А.

за участю секретаря судового
засідання: Фірсік Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровськ
апеляційні скарги фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, Криворізької
південної об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
18 грудня 2013 року у справі №804/14316/13-а за
позовом суб'єкта підприємницької
діяльності, фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Криворізької південної
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання дій протиправними
та скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до
Криворізької південної міжрайонної
державної податкової інспекції
Дніпропетровської області Державної
податкової служби (у ході розгляду
справи замінено на правонаступника
Криворізька південної ОДПІ Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області) про
визнання дії протиправними; скасування
податкового повідомлення-рішення №
від 04.10.2012 року щодо збільшення
суми грошового зобов'язання за
платежем орендна плата з фізичних осіб.

Позовні вимоги обґрунтовані незгодою з
висновками, викладеними в акті
перевірки, на підставі якого прийнято
спірне податкове повідомлення-рішення,
а також із самою перевіркою, оскільки в
дійсності відповідач провів не
камеральну, а невиїзну документальну
перевірку. Крім того, відповідачем
безпідставно було застосовано
нормативно грошову оцінку земельного
податку на момент проведення перевірки
на підставі нечинного рішення.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
18 грудня 2013р. позов було задоволено
частково. Скасовано податкове
повідомлення-рішення № від 04.10.2012
року в частині збільшення суми
грошового зобов'язання за штрафними
(фінансовими) санкціями в сумі 17890,18 грн.
В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

На вказане рішення суду позивачем та
відповідачем подані апеляційні скарги.

Позивач просить скасувати рішення суду
в частині відмови у задоволенні позову
та в цій частині позов задовольнити.
Скарга обґрунтована зокрема тим, що у
ході розгляду справи не спростовані
протиправність дій відповідача щодо
проведення перевірки, оскільки було
фактично проведено невиїзну перевірку,
а не камеральну, не спростовано
безпідставність застосування
нормативно грошову оцінку земельного
податку на момент проведення перевірки
на підставі нечинного рішення. Також
позивач безпідставно посилається у
акті перевірки дата реєстрації 23.12.2003р.
№2947, оскільки такий припинив свою дію,
а також на попередній договір оренди
від 27.03.2012р. №52/03/2012, оскільки основного
договору не укладено, тощо.

Відповідач в апеляційній скарзі
просить скасувати рішення та прийняти
нове про відмову у задоволенні позову
та зазначає, штрафні санкції були
застосовані відповідно до вимог п. 123.1
ст. 123 ПК України.

У судовому засіданні представник
позивача апеляційну скаргу позивача
підтримав просив її задовольнити з
підстав в ній викладених. Також
зазначив, що грошове зобов'язання було
визначено відповідачем при
відсутності самого об'єкта
оподаткування, оскільки орендна плата,
сума якогї зазначена у договорі. У
задоволенні апеляційної скарги
відповідача просив відмовити.

Представник відповідача до суду не
з'явився, повідомлений належним чином
про день та час розгляду скарги. Надав
заперечення на апеляційну скаргу
позивача, у задоволенні якої просить
відмовити.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість оскарженого
рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційних скарг та
пред'явлених позовних вимог, дійшла
висновку про наявність підстав для
часткового задоволення апеляційної
скарги відповідача, та відмови у
задоволенні апеляційної скарги
позивача з наступних підстав.

Суд першої інстанції частково
задовольняючи позовні вимоги щодо
скасування штрафних санкцій зазначив,
що з урахуванням того, що платежі з
орендної плати, у розмірах, що були
визначені позивачем у первісних
податкових деклараціях з орендної
плати за землю, фактично частково були
сплачені позивачем у відповідні
податкові періоди, у зв'язку з чим по
особовому рахунку позивача рахувалась
переплата у сумі 95625,89 грн., то
нарахування відповідачем в
оскаржуваному податковому
повідомленні-рішенні штрафних
санкцій за несплату таких платежів в
сумі 17890,18 грн. є необґрунтованим.

Колегія суду не погоджується саме з
такими висновками суду першої
інстанції, а в іншій частині рішення
суду є обґрунтованим з наступних
підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
14.09.2012р. відповідачем проведена
камеральна перевірка податкової
звітності з плати за землю позивачем за
період з 01.01.2011р. по 30.07.2012р. щодо
виявлених помилок в уточнюючих
деклараціях за 2011р. та 2012р. та складено
Акт №880/172/НОМЕР_2 від 14.09.2012р. Перевіркою
встановлено заниження розміру
орендної плати за земельні ділянки
державної або комунальної власності,
задекларованих в уточнюючих
деклараціях у зв'язку із не
застосуванням нормативної грошової
оцінки землі, зазначеної у довідках про
нормативну грошову оцінку земельної
ділянки, виконаних управлінням
Держкомзему, чим порушені вимоги п. 288.5.1
п. 288.5 ст. 288 та п. 289.1 ст. 289 розділу ХІІІ
Податкового кодексу України щодо
розрахунку суми орендної плати за
земельні ділянки державної або
комунальної власності.

За результатами перевірки прийнято
податкове повідомлення-рішення 04.10.2012р.
№ , яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з орендної
плати з фізичних осіб у розмірі 121079,38
грн. (101676,54грн.- основний платіж, 19402,84
грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Стосовно укладених договорів оренди
земельної ділянки, подання позивачем
декларацій з орендної плати за землю з
урахуванням грошової оцінки земельної
ділянки, та слати за самостійно
задекларованими зобов'язаннями,
визначених у таких декларації спору
немає, та такі обставини не
спростовуються - декларації від 31.01.2011р.
№3923, 26.01.2012р. №1316, 23.05.2012 №15334.

Відповідно до вимог ст. 288 ПК України
підставою для нарахування орендної
плати за земельну ділянку є договір
оренди такої земельної ділянки. Розмір
орендної плати встановлюється у
договорі оренди, але річна сума
платежу: не може бути меншою: для земель
сільськогосподарського призначення -
розміру земельного податку, що
встановлюється цим розділом; для інших
категорій земель - трикратного розміру
земельного податку, що встановлюється
цим розділом.

Нормами ст. 271, ст. 274 Податкового
кодексу України визначено, що базою
оподаткування є: нормативна грошова
оцінка земельних ділянок з урахуванням
коефіцієнта індексації, визначеного
відповідно до порядку, встановленого
цим розділом або площа земельних
ділянок, нормативну грошову оцінку
яких не проведено. Ставка податку за
земельні ділянки, нормативну грошову
оцінку яких проведено, встановлюється
у розмірі 1 відсотка від їх нормативної
грошової оцінки, за винятком земельних
ділянок, зазначених у статтях 272, 273, 276
цього Кодексу.

28.08.2012р. позивачем були подані
уточнюючі декларації з орендної плати
за земельні ділянки - на декларації від
31.01.2011р. №3923 (уточнююча №92255 від
28.08.2012р.), 26.01.2012р. №1316 (уточнююча №26834
від 28.08.2012р.), 23.05.2012 №15334 (уточнююча №26835
від 28.08.2012р.) із зазначенням менших
річних сум платежу, а тому була
утворена переплата.

Подання уточнюючих декларації було
зумовлено постановою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 01.11.2011 року
рішення Криворізької міської ради від
14.05.2010 року № 3884 «Про затвердження
технічної документації з нормативної
грошової оцінки земель міста Кривого
Рогу» визнано нечинним, на підставі
якого здійснювався розрахунок плати за
землю

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд ухвалою від 26
лютого 2013 року роз'яснив свою постанову
від 01 листопада 2011 року у справі №
2а-423/10/0480, якою визнано нечинним рішення
Криворізької міської ради № 3884 від
14.05.2010 року "Про затвердження технічної
документації нормативної грошової
оцінки земель міста Кривого Рогу". Суд
вказав, що дія Рішення № 3884 може бути
припинена тільки на бюджетний період
2014 року (а.с.45,46).

Зважаючи на те, що Рішенням № 3884
визначена базова вартість одного
квадратного метра земель міста Кривого
Рогу та зональний коефіцієнт, на
підставі яких у спірний період
визначався розмір грошової оцінки
землі, підстави для зменшення
зобов'язань з орендної плати та подачі
уточнюючої декларації з плати за землю
(орендна плата за земельні ділянки
державної або комунальної власності)
за 2011р., 2012 рік - відсутні.

Таким чином колегія суду погоджується
з висновками суду першої інстанції
щодо правомірності висновків
відповідача щодо безпідставного
зменшення позивачем зобов'язань з
орендної плати, а оскільки подання
позивачем уточнюючих податкових
декларацій орендна плата, що була
сплачена, в тій частині, що перевищує її
розмір, визначений в уточнюючих
податкових деклараціях, набула статусу
переплати то винесення оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення про
донарахування податкового
зобов'язання з орендної плати за землю
в частині визначення основного
зобов'язання має наслідком не повторне
стягнення з позивача спірних сум з
орендної плати за землю, а анулювання
такої переплати.

Стосовно протиправність дій
відповідача по проведенню камеральної
перевірки, слід зазначити, що
правомірність проведення камеральної
перевірки відповідачем, колегія суддів
зазначає, що статтею 75 Податкового
кодексу України органи державної
податкової служби наділені правом
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки
проводяться органами державної
податкової служби в межах їх
повноважень виключно у випадках та у
порядку, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 цього ж Кодексу передбачено,
що камеральна перевірка проводиться
посадовими особами органу державної
податкової служби без будь-якого
спеціального рішення керівника такого
органу або направлення на її
проведення. Камеральній перевірці
підлягає вся податкова звітність
суцільним порядком. Згода платника
податків на перевірку та його
присутність під час проведення
камеральної перевірки не обов'язкова.
Порядок оформлення результатів
камеральної перевірки здійснюється
відповідно до вимог статті 86 цього
Кодексу.

Оскільки камеральна перевірка
проводилась з підстав подання
уточнюючих декларацій - на декларації
від 31.01.2011р. №3923 (уточнююча №92255 від
28.08.2012р.), 26.01.2012р. №1316 (уточнююча №26834
від 28.08.2012р.), 23.05.2012 №15334 (уточнююча №26835
від 28.08.2012р.) перевірці підлягали всі
дані, які були вказані позивачем саме в
цих деклараціях.

Таким чином відповідач при проведенні
перевірки та прийняття оскарженого
рішення діяв в межах та у спосіб
повноважень визначених нормами
законодавства.

Щодо посилання представника позивача
на визначення відповідачем зобов'язань
по договору оренди, дія якого припинена
та за попереднім поговором без
наявності основного, то такі
зауваження є безпідставними, оскільки
відповідачем перевірялись лише
самостійно задекларовані позивачем
податкові зобов'язання та їх уточнення.

Проте колегія суду не погоджується з
доводами суду першої інстанції щодо
задоволення позовних вимог про
скасування штрафних фінансових
санкцій на суму в сумі 17890,18 грн. З
наступних підстав.

Так суд першої інстанції прийшов до
висновку, з яким погодився суд
апеляційної інстанції щодо вірного
визначення відповідачем порушення -
заниження позивачем податкового
зобов'язання, та визначив його
відповідно до вимог пп. 54.3.2 п.54.3 ст. 54 ПК
України.

Відповідно до вимог п. 123.1. ст.. 123 ПК
України, у разі якщо контролюючий орган
самостійно визначає суму податкового
зобов'язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків на
підставах, визначених підпунктами 54.3.1,
54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу - тягне за собою
накладення на платника податків штрафу
в розмірі 25 відсотків суми визначеного
податкового зобов'язання, завищеної
суми бюджетного відшкодування.

Таким чином, відповідач визначивши
суму податкового зобов'язання
відповідно до вимог пп. 54.3.2 п.54.3 ст. 54 ПК
України, правомірно застосував суму
штрафних санкцій, відповідно до п. 123.1
ст. 123 ПК України.

Таким чином колегія суду погоджується
з доводами апеляційної скарги
відповідача щодо вірного визначення
штрафних (фінансових) санкцій.

Проте відповідач просить суд
апеляційної інстанції повністю
скасувати рішення суду першої
інстанції та не наводить доводів щодо
незгоди з рішення суду в частині
відмови у задоволенні позову.

За таких підстав колегія суду вважає,
що апеляційна скарга відповідача
підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 198, 202, 205, 207 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Апеляційну скаргу Криворізької
південної об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області
задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
18 грудня 2013 року у справі №804/14316/13-а за
позовом суб'єкта підприємницької
діяльності, фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Криворізької південної
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання дій протиправними
та скасування податкового
повідомлення-рішення - скасувати в
частині задоволення позову та в цій
частині у задоволенні позову
відмовити.

В іншій частині постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 18 грудня 2013
року у справі №804/14316/13-а залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення. Відповідно до ст.
254 КАС України та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку і строки, визначені ст. 212 КАС
України.

Повний текст рішення виготовлено 19
вересня 2014року.

Головуючий:
Н.І. Малиш

Суддя:
С.В. Чабаненко

Суддя:
А.А. Щербак