Справа № 1710/2а-43/12
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/54603/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Малиніна В.В. (доповідач), Ситникова О.Ф.,
Швець В.В.,

провівши попередній розгляд
касаційної скарги ОСОБА_4 на ухвалу
Костопільського районного суду
Рівненської області від 13 березня 2012
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 8 серпня 2012 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
Костопільської міжрайонної
медико-соціальної експертної комісії,
Рівненського обласного центру
медико-соціальної експертизи про
визнання незаконним та скасування
рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 (далі-позивач) звернулась
до суду з адміністративним позовом до
Костопільської міжрайонної
медико-соціальної експертної комісії,
Рівненського обласного центру
медико-соціальної експертизи
(далі-відповідачі) про визнання рішення
про відмову у визнанні її інвалідом
однієї із груп інвалідності
неправомірними та зобов'язання
відповідачів встановити інвалідність
із часу звернення.

Ухвалою Костопільського районного
суду Рівненської області від 13
березня 2012 року адміністративний позов
повернуто позивачу на підставі вимог
п.6. ч.3 ст. 108 Кодексу адміністративного
судочинства України (далі - КАС
України).

Ухвалою Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 8 серпня 2012 року рішення
суду першої інстанції залишено без
змін.

У касаційній скарзі заявник,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права, просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій, та прийняти
нове судове рішення, яким направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів, в межах ст. 220
КАС України, дійшла висновку про
залишення касаційної скарги без
задоволення з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про
повернення адміністративного позову,
Костопільський районний суд
Рівненської області з висновком якого
погодився апеляційний суд, виходили з
того, що справа не підсудна місцевому
загальному суду як адміністративному
суду, оскільки відповідачами у справі є
Костопільська міжрайонна
медико-соціальна експертна комісія та
Рівненський обласний центр
медико-соціальної експертизи, тобто
орган державної влади - суб'єкт владних
повноважень.

Тому, суди попередніх інстанцій дійшли
висновку, що відповідно до вимог п.6. ч.3
ст. 108 КАС України (в редакції, яка діяла
на момент звернення позивача до суду)
позовна заява повертається позивачеві,
якщо справа не підсудна цьому
адміністративному суду.

З таким висновком погоджується колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України, на підставі наступного.

Згідно з ч.1 ст. 55 Конституції
України кожному гарантується право на
оскарження в суді рішень, дій чи
бездіяльності органів державної влади,
органів місцевого самоврядування,
посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.2 ст. 4 КАС України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на всі публічно-правові
спори, крім спорів, для яких законом
встановлений інший порядок судового
вирішення.

Частиною першою статті 2 КАС
України встановлено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Стаття 17 КАС України встановлює
категорії спорів, на які поширюється
компетенція адміністративних судів.
Зокрема, пунктом 1 частини другої
зазначеної статті визначено, що
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності. Вжитий у цій
процесуальній нормі термін "суб'єкт
владних повноважень", відповідно до
пункту 7 частини першої статті 3 цього ж
Кодексу, означає орган державної влади,
орган місцевого самоврядування, їхню
посадову чи службову особу, інший
суб'єкт при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, у тому числі на
виконання делегованих повноважень.

У розумінні статті 1 Закону
України від 6 жовтня 2005 року № 2961-IV "Про
реабілітацію інвалідів в Україні"
медико-соціальна експертиза - це
визначення на основі комплексного
обстеження усіх систем організму
конкретної особи міри втрати здоров'я,
ступеня обмеження її життєдіяльності,
викликаного стійким розладом функцій
організму, групи інвалідності, причини
і часу її настання, а також
рекомендацій щодо можливих для особи
за станом здоров'я видів трудової
діяльності та умов праці, потреби у
сторонньому догляді, відповідних видів
санаторно-курортного лікування і
соціального захисту для найповнішого
відновлення усіх функцій
життєдіяльності особи.

Статтею 3 Закону України від 21
березня 1991 року № 875-XII "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" інвалідність, як міра втрати
здоров'я, визначається шляхом
експертного обстеження в органах
медико-соціальної експертизи
центрального органу виконавчої влади,
який забезпечує формування державної
політики у сфері охорони здоров'я.

Відповідно до підпункту 6.13 пункту 6
та абзацу двадцять третього підпункту
8.8 пункту 8 Положення про Міністерство
охорони здоров'я України,
затвердженого Указом Президента
України від 13 квітня 2011 року № 467,
Міністерство охорони здоров'я
відповідно до покладених на нього
завдань проводить медико-соціальну
експертизу з метою виявлення ступеня
обмеження життєдіяльності особи та
затверджує порядок її проведення.

Медико-соціальну експертизу
відповідно до абзацу першого пункту
4 Положення про медико-соціальну
експертизу, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 3 грудня
2009 року № 1317, проводять
медико-соціальні експертні комісії
(далі - комісії), з яких утворюються в
установленому порядку центри (бюро), що
належать до закладів охорони здоров'я
при Міністерстві охорони здоров'я
Автономної Республіки Крим,
управліннях охорони здоров'я обласних,
Київської та Севастопольської міських
держадміністрацій. Комісії
перебувають у віданні Міністерства
охорони здоров'я України і утворюються
за таким територіальним принципом:
Кримська республіканська; обласні;
центральні міські у містах Києві та
Севастополі; міські, міжрайонні,
районні комісії (абзац третій пункту 4
згаданого Положення).

Абзац четвертий пункту 10 цього
Положення визначає, що комісія
складається з представників
Міністерства охорони здоров'я України,
Міністерства соціальної політики
України, Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань, Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, а також
військово-медичної служби Служби
безпеки України та військово-медичного
підрозділу Служби зовнішньої розвідки
у разі розгляду медичних справ
стосовно потерпілих на виробництві чи
пенсіонерів з числа
військовослужбовців Служби безпеки
України або Служби зовнішньої
розвідки. У проведенні
медико-соціальної експертизи беруть
участь також представники Пенсійного
фонду України, органів державної
служби зайнятості та, у разі потреби,
працівники науково-педагогічної та
соціальної сфери.

Відповідно до частини третьої
статті 8 Закону України від 6 жовтня
2005 року № 2961-IV "Про реабілітацію
інвалідів в Україні" рішення
медико-соціальних експертних комісій є
обов'язковими для виконання органами
виконавчої влади, органами місцевого
самоврядування, підприємствами,
установами, організаціями,
реабілітаційними установами незалежно
від типу і форми власності.

Така позиція знайшла
відображення в постанові Пленуму
Вищого адміністративного суду України
від 20 травня 2013 року № 8 "Про окремі
питання юрисдикції адміністративних
судів", пунктом 15 якої передбачено, що
рішення медико-соціальних експертних
комісій спрямовані на забезпечення
реалізації державної політики у сфері
реабілітації інвалідів, створення
правових, економічних, політичних,
соціально-побутових і
соціально-психологічних умов для
задоволення їхніх потреб у відновленні
здоров'я, матеріальному забезпеченні,
посильній трудовій та громадській
діяльності, а тому вони мають публічний
характер та підлягають оскарженню в
порядку адміністративного
судочинства.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, в
межах касаційної скарги, повністю
погоджується із висновками суду
попередніх інстанцій та вважає, що
доводи касаційної скарги не
спростовують висновків суду, тому
вимоги касаційної скарги не підлягають
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 224 КАС України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень
норм матеріального і процесуального
права при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 КАС
України,суд,-

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а ухвалу Костопільського
районного суду Рівненської області від
13 березня 2012 року та ухвалу
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 8 серпня 2012
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копії особам, які беруть участь у
справі і оскарженню не підлягає.

Судді:

В.В.Малинін

О.Ф.Ситников

В.В.Швець