Справа № 826/3336/14
Суддя: Петрик І.Й.
Дата ухвалення: 2014-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/3336/14
(4 томи + 9 томів додат.)
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

17 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого суддіПетрика
І.Й.СуддівБорисюк Л.П., Собківа Я.М.,При
секретарі судового засіданняВаляєвій
Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 05 травня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Сел-Фаст
Україна» до Державної податкової
інспекції у Голосіївському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві про скасування податкового
повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариства з обмеженою
відповідальністю «Селл-Фаст Україна»
пред'явило позов до Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві, в якому просить
суд визнати нечинними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
відповідача № та №.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 05
травня 2014 року позовні вимоги
задоволено.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції відповідач звернувся
з апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нове рішення
яким у задоволені позовних вимог
позивачу відмовити. В обґрунтування
апеляційної скарги апелянт вказує, що
судом першої інстанції неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи, судове рішення прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
суду - без змін з таких підстав.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 198, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову або
ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, в
період з 10.09.2013 р. по 23.09.2013 р., на
підставі направлень ДПІ у
Голосіївському районі №2350/22-01, №2345/22-06
та №2389/17-02 від 10.09.2013 р., Відповідачем
було проведено документальну планову
виїзну перевірку Позивача з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2012 р. по
31.12.2012 р., валютного та грошового
законодавства за період з 01.01.2012 р. по
31.12.2012 р.

За результатами проведеної перевірки,
відповідачем було складено Акт
№230/1-22-01/34288558 від 30.09.2013 р. «Про
результати документальної планової
виїзної перевірки ТОВ «Селл-Фаст
Україна», , з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2012 р. по
31.12.2012 р., валютного та грошового
законодавства за період з 01.01.2012 р. по
31.12.2012 р.» (надалі - Акт №230/1), яким
встановлено порушення пп.139.1.9 п.139.1 ст.139
ПК України, у зв'язку з чим було
занижено податок на прибуток
підприємства на загальну суму 814 402,00
грн., в тому числі за 2 квартал 2012 р. на
суму 84 814,00 грн., за 3 квартал 2012 р. на суму
213 082,00 грн.. за 4 квартал 2012 р. на суму 516
145,00 грн.; ст.187, пп.198.1 ст.198, ст.201 ПК
України завищено суму податку на
додану вартість всього на загальну
суму 26 302,00 грн., а саме, за травень 2012 р. у
сумі 6 490,00 грн., за червень 2012 р. у сумі 6
507,00 грн., за липень 2012 р. у сумі 8 230,00 грн.,
за серпень 2012 р. у сумі 5 075,00 грн.

16.10.2013 р., на підстав Акту №230/1,
відповідачем винесено податкові
повідомлення-рішення форми «Р»,
зокрема: №, яким було збільшено
суму грошового зобов'язання Позивачу з
податку на прибуток підприємств,
створених за участю іноземних
інвесторів на суму 1 017 553,00 грн. (із яких
814 042,00 грн. - за основним платежем, 203 511,00
грн. - штрафні санкції); №, яким
було збільшено суму грошового
зобов'язання Позивачу з податку на
додану вартість на суму 39 453,00 грн. (яз
яких 26 302,00 грн. - за основним платежем, 13
151,00 грн. - за штрафними санкціями).

Позивач не погоджуючись із вказаними
податковими повідомленнями-рішеннями,
звернувся до суду з даним
адміністративним позовом.

Виходячи з меж заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
чинного законодавства України та
матеріалів справи, беручи до уваги ту
обставину, що обґрунтованість та
законність прийняття податкових
повідомлень-рішень відповідачем суду
не доведена, суд першої інстанції
дійшов висновку про задоволення
позовних вимог.

Із такою правовою позицією суду першої
інстанції колегія суддів може
погодитись із огляду на наступне.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Водночас витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку, не можуть
підлягати включенню до складу витрат
платника податків (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
ПК).

Згідно з пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає зокрема у разі
здійснення операцій з придбання
товарів та послуг.

При цьому згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього
Кодексу).

Пунктом 200.1 статті 200 Податкового
кодексу України передбачено, що сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду. Податковий
кредит - це сума, на яку платник податку
на додану вартість має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
(податкового) періоду, визначена згідно
з розділом V цього Кодексу (пункти 14.1.156,
14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового
кодексу України)

Пунктом 201.1 ст. 201 ПК визначено, що
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну, яка, як
встановлено п. 201.10 цієї ж статті є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Згідно із частини другої ст. 3 Закону
України від 16.07.1999 №996-XIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством та на даних
якого ґрунтується, зокрема, податкова
звітність.

Частиною першою ст. 9 цього Закону
встановлено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо безпосередньо
після її закінчення. Частиною 2
визначено перелік обов'язкових
реквізитів первинних документів: назву
документа (форми); дату і місце
складання; назву підприємства, від
імені якого складено документ; зміст та
обсяг господарської операції, одиницю
виміру господарської операції; посади
осіб, відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Отже, формування валових витрат та
податкового кредиту з ПДВ обумовлено
придбанням товарів, робіт (послуг) з
метою їх використання в межах
господарської діяльності та
реалізується за наявності в платника
належно оформлених підтверджуючих
проведення господарських операцій
первинних документів і податкових
накладних.

Як вбачається із матеріалів справи, між
позивачем та ТОВ «Велика Страхова
Компанія» було укладено ряд договорів
добровільного страхування фінансових
ризиків, а саме майнових інтересів
Страхувальника (Позивача), в
цивільно-правових відносинах
внаслідок втрати доходів або прибутку
в результаті невиконання (неналежного
виконання) його контрагентами
фінансових зобов'язань у відповідності
з Договором поставки №3217/90/10 від 01.04.2010
р., укладеним між ТОВ «Селл-Фаст
Україна» та ТОВ «Епіцентр К».

В матеріалах справи наявні Заяви на
добровільне страхування фінансових
ризиків (в яких вказані страхові
ризики, які бажав застрахувати Позивач)
(т.1 а/с.133-134, 140-141, 147-148, 154-155, 161-162, 168-169,
175-176, 182-183, 189-190, 196-197), на підстав яких
укладались договори, а також Акти
приймання-передачі наданих страхових
послуг (т.1 а/с.132, 139, 146, 153, 160, 167, 174, 181, 188,
195).

Крім того, як вбачається із матеріалів
справи, між Позивачем та ПрАТ «СК
«Мост» було укладено ряд договорів
страхування фінансових ризиків,
відповідно до яких предметом договору
страхування є майнові інтереси
Страхувальника (Позивача), які не
суперечать чинному законодавству
України, та пов'язані з матеріальними
збитками Страхувальника внаслідок
невиконання (неналежного виконання)
його контрагентами фінансових
зобов'язань у відповідності з
договором поставки №3214/90/10 від 01.04.2010 р.,
укладеному із ТОВ «Епіцентр К».

В матеріалах справи наявні Заяви на
добровільне страхування фінансових
ризиків (в яких вказані страхові
ризики, які бажав застрахувати Позивач)
(т.1 а/с.203-204, 209-210, 215-216), на підстав яких
укладались вищевказані договори, а
також Акти приймання-передачі наданих
страхових послуг (т.1 а/с.202, 208, 214).

В якості доказів проведення оплати за
укладеними договорами Позивачем
надано банківські виписки, із яких
вбачається факт перерахування коштів
від Позивача до контрагентів (ТОВ
«Велика Страхова Компанія» та ПрАТ «СК
«Мост») (додаток №9 а/с.14-16).

Позивачем надано до матеріалів справи
протокол №1/1, загальних зборів ТОВ
«Селл-Фаст Україна» від 09.01.2012 р.,
відповідно до якого було затверджено
страховий бюджет Позивача, пов'язаного
зі страхуванням дебіторської
заборгованості за товари,
відвантажених ТОВ «Епіцентр К» для
реалізації кінцевому споживачу, а саме
було вказано що виходячи з існуючої
практики співпраці з гіпермаркетом ТОВ
«Епіцентр К», які реалізують продукцію
та товари Позивача по регіонам України,
існує загроза непогашення
дебіторської заборгованості за товари
надані на реалізацію, а тому було
запропоновано здійснювати страхування
дебіторської заборгованості за товари
на реалізацію у мережі гіпермаркетів
ТОВ «Епіцентр К».

Як вбачається із матеріалів справи, між
ТОВ «Селл-Фаст Україна» та ТОВ
«Епіцентр К» було укладено Договір
поставки №3214/90/10 від 01.04.2010 р. (надалі -
Договір №3214/90/10) (додаток №2 а/с.147-154),
відповідно до якого Постачальник
(Позивач) зобов'язується поставляти
Покупцеві Товар у встановлені строки, а
Покупець (ТОВ «Епіцентр К»)
зобов'язаний приймати такий Товар і
сплачувати за нього на умовах даного
Договору (п.1.1 Договору №3214/90/10).

Поставка Товару здійснюється
Постачальником на умовах DDP (офіційні
правила тлумачення торговельних
термінів Міжнародної торгової плати
Інкотермс 2000) склад Покупця згідно
заявок останнього. Разом з Товаром
Постачальник повинен передати Покупцю
бухгалтерські документи (видаткова та
податкова накладна) (п.2.1 та п.2.2
Договору №3214/90/10). При цьому, в п.3.1
Договору №3214/90/10 передбачено, що
загальна кількість Товару, що підлягає
поставці, одинці вимірювання, його
часткове співвідношення (асортимент,
номенклатура тощо) за сортами, групами,
підгрупами, видами, марками, типами,
розмірами, визначається Специфікацією
за згодою Сторін.

В матеріалах справи наявні
Специфікації на постачання продукції
(додаток №2 а/с.155-161, додаток №9 а/с.48-55).
Крім того, в якості доказів передачі
товарів Позивача від ТОВ «Селл-Фаст
Україна» до ТОВ «Епіцентр К», Позивачем
було надано копії таких документів:
видаткових накладних, із яких
вбачається факт передачі товару від
Позивача до ТОВ «Епіцентр К»;
товарно-транспортні накладні, які
посвідчують факт транспортування
товару від Позивача до ТОВ «Епіцентр
К»; довіреності на отримання ТМЦ від
Позивача до ТОВ «Епіцентр К» (додаток
№1 а/с.5-250, додаток №2 а/с.1-145, додаток №3
а/с.42-250, додаток №4 а/с.1-250, додаток №5
а/С.1-250, додаток №6 а/с.1-250, додаток №7
а/с.1-232, додаток №8 а/с.1-246).

Такими чином, судом встановлено факт
передачі товарів від Позивача до ТОВ
«Епіцентр К».

Із змісту Договору №3214/90/10 вбачається,
що оплата за поставлений
Постачальником Товар здійснюється
після його реалізації споживачам (п.9.2).

В матеріалах справи наявний Акт звірки
взаємних розрахунків за період з 01.01.2012
р. по 31.12.2012 р. між ТОВ «Епіцентр К» та
ТОВ «Селл-Фаст Україна», із якого
вбачається факт надходження товарів на
суму 55 452 819,01 грн. та факт надходження
коштів від ТОВ «Епіцентр К» (додаток №7
а/с.238-303).

Як наслідок, колегія суддів
погоджується із доводами позивача щодо
наявності господарської мети
укладення договорів страхування
фінансових ризиків із ТОВ «Велика
Страхова Компанія» та ПрАТ «СК «Мост»,
а також підтвердження руху грошових
коштів від Позивача до вказаних
контрагентів (ТОВ «Велика Страхова
Компанія» та ПрАТ «СК «Мост»).

Крім того, як вбачається із матеріалів
справи, між Позивачем та ТОВ «Прайд»
було укладено ряд Договорів-заявок про
надання транспортних послуг (із
ідентичним номером №200502, на різні суми,
транспортними засобами які здійснюють
перевезення та різними маршрутами
перевезення), та підписано акти
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
(т.1 а/с.221-251, т.2 а/с.1-250, т.3 а/с.1-123, т.4
а/с.132-136). ТОВ «Прайд» було надано
позивачу податкові накладні за
Договорами-заявами про надання
транспортних послуг (т.3 а/с.124-250, т.4
а/с.1-39).

Крім того, в якості доказів проведення
оплати за договорами позивачем надано
банківські виписки (додаток №9 а/с.17-37).

Додатково позивачем надано до суду
копії товарно-транспортних накладних,
виданих ТОВ «Прайд», які посвідчують
перевезення товару Позивача до
контрагентів Позивача (зокрема, ТОВ
«Епіцентр К» та Приватного
акціонерного товариства «Нова Лінія»)
(додаток №2 а/с.166-250, додаток №3 а/с.1-41).

Колегія суддів зазначає, що
відповідачем не надано судового
рішення, яке б набрало законної сили,
прийнятого в порядку ст. 551
Господарського кодексу України щодо
встановлення підробної реєстрації
контрагентів, втрачених документів або
реєстрацію на осіб, які не мали наміру
провадити фінансово-господарську
діяльність або реалізовувати
повноваження, а також не наданого
судового рішення в порядку ст. 234
Цивільного кодексу України щодо
фіктивності правочинів між позивачем
та його контрагентами.

Щодо посилання податкового органу на
відсутність реального характеру
зазначеного правочину через
неспроможність контрагенту його
виконання у зв'язку з відсутністю
належних ресурсів, колегія суддів
зазначає, що відповідачем не доведено
кількість працівників контрагентів та
конкретно визначених ресурсів в тому
числі і складських приміщень, які
повинні були бути у контрагента для
виконання передбачених вказаним
договором операцій, а тому такі
посилання податкового органу є
необґрунтованими.

Отже, на підтвердження виконання
вказаних правочинів (договорів)
надавались первинні бухгалтерські
документи, які повністю відповідають
вимогам, встановлених до первинних
документів, які пред'являються п. 2 ст. 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» та п. 2 Положення про
документальне - забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 № 88. Вимоги правочинів
(договорів) виконані в повному обсязі,
сторони претензій не мають, що
відповідачем в судовому засіданні не
заперечувалось.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не спростовано доводів
позивача та доказів, наявних у
матеріалах справи, які доводять
товарність та реальність
господарських операцій між позивачем
та контрагентами.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що операції позивача з
контрагентами здійснені в межах
господарської діяльності, є реальними,
відповідають дійсному економічному
змісту та підтверджуються необхідними
документами, що є свідченням
добросовісності позивача при
здійсненні вказаних операцій.

Як вбачається із матеріалів справи, на
момент здійснення правовідносин,
позивач та контрагенти були у
відповідності до вимог чинного
законодавства зареєстровані
платниками податку на додану вартість,
установчі документи останніх не були
визнані в судовому порядку недійсними,
відсутній вирок суду щодо посадових
осіб суб'єктів господарювання,
правовідносини відбувалися на
підставі договорів, виконання яких та
сплата коштів за якими підтверджується
відповідними первинними документами,
згідно до чого контрагентами на адресу
позивача були виписані податкові
накладні, сума ПДВ за якими була
включена позивачем до податкового
кредиту за відповідний період.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки, доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, то
колегія суддів апеляційної інстанції
підстав для його скасування не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 41, 160, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 05 травня 2014 року залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 05 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
в порядку ст. 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
Петрик І.Й.

Судді:
Борисюк Л.П.

Собків Я.М.

.

Головуючий суддя
Петрик І.Й.

Судді:
Борисюк Л.П.

Собків Я.М.