Справа № 2а/2570/3280/11
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2014 року
м. Київ К/9991/25992/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів: Лосєва А.М.,
Бившевої Л.І., Шипуліної
Т.М.,розглянувши у попередньому
судовому засіданні

касаційну скаргу Прилуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Чернігівської області Державної
податкової служби

на постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 19.09.2011

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 29.03.2012

у справі № 2а/2570/3280/2011

за позовом Приватного підприємства
«Даймлер»

до Прилуцької об'єднаної державної
податкової інспекції

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 19.09.2011,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 29.03.2012, частково задоволено позовні
вимоги Приватного підприємства
«Даймлер» (надалі - позивач, ПП
«Даймлер») до Прилуцької об'єднаної
державної податкової інспекції,
правонаступником якої є Прилуцька
об'єднана державна податкова інспекція
Чернігівської області Державної
податкової служби (надалі - відповідач,
Прилуцька ОДПІ): визнано протиправним
та скасовано податкове
повідомлення-рішення від 17.12.2010 №
/1730 в частині визначення суми
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 45 499,41 грн. за
основним платежем та 22 749,70 грн.
штрафних санкцій. В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

Вважаючи, що рішення судів попередніх
інстанцій прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України із
касаційною скаргою, у якій просить
скасувати постанову Чернігівського
окружного адміністративного суду від
19.09.2011 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 29.03.2012 і відмовити в задоволенні
позову в повному обсязі.

Позивач не надав письмових заперечень
на касаційну скаргу, що не перешкоджає
її розгляду.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Прилуцькою ОДПІ було
проведено планову виїзну перевірку ПП
«Даймлер» з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.01.2008 по 30.09.2009 та іншого законодавства
за період з 01.01.2008 по 30.09.2009, за
результатом якої складено акт
перевірки від 06.12.2010 № 1309/23/31694346.

Згідно акта перевірки позивачем
порушено вимоги податкового
законодавства, зокрема: п. 1.7 ст. 1; пп. 3.1.1
п. 3.1 ст. 3; п. 4.1 ст. 4; пп. 7.2.3, 7.2.4, 7.2.6 п. 7.2
ст. 7; пп. 7.4.1, пп. 7.4.4, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7; пп.
7.7.1 п. 7.7 ст.7 Закону України від 03.04.1997 №
168/97-ВР «Про податок на додану вартість»
(надалі - Закон України «Про податок на
додану вартість»).

На підставі висновків акта перевірки
відповідачем винесено податкове
повідомлення-рішення від 17.12.2010 №
0/0/1730, яким визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість за основним платежем в
розмірі 53 466,66 грн., в тому числі: за
вересень 2008 року - 18 140,58 грн., за жовтень
2008 року - 27 358,83 грн., за липень 2009 року - 3
284,40 грн., за вересень 2009 року - 4 682,85 грн.,
а також штрафні санкції на суму 26 733,33
грн., всього на суму 80 199,99 грн.

Задовольняючи позовні вимоги частково,
суд першої інстанції, з чим погодився
суд апеляційної інстанції, виходив з
того, що позивач довів правомірність
формування податкового кредиту за
вересень 2008 року та жовтень 2008 року, а
тому у податкового органу були
відсутні правові підстави для
визначення податкового зобов'язання з
податку на додану вартість в розмірі 45
499,41 грн. основного платежу та 22 749,70 грн.
штрафних санкцій.

Разом з тим, суди попередніх інстанцій,
на підставі наданих сторонами доказів,
дійшли висновку про те, що грошові
кошти в розмірі 17 124,10 грн. та ПДВ в
розмірі 3 424,82 грн., які були отримані від
реалізації підакцизних товарів
(бензину автомобільного марки А-76)
через заправну станцію, бухгалтерією
ПП «Даймлер» не обліковувались, і в
порушення п.4.1 ст.4, пп.7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» не були включені до
податкового зобов'язання декларації з
податку на додану вартість за 2009 рік в
сумі 3 424,82 грн., в т.ч.: липень - 1 218,79 грн.,
вересень - 2 206,03 грн. Крім того,
використання бензину марки А-76 за ІІІ
квартал 2009 року в кількості 5 456 літрів
на суму 22 712,12 грн. (4 542,43 грн. ПДВ) не
пов'язано з господарською діяльністю
ПП «Даймлер». В зв'язку з чим, суди
визнали правомірним податкове
повідомлення-рішення від 17.12.2010 №
0/0/1730 в частині визначення суми
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 7 967,25 грн.
основного платежу та 3 983,63 грн.
штрафних санкцій.

Переглянувши судові рішення у межах
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
Вищий адміністративний суд України
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення касаційної
скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» в редакції, що була чинною на
момент виникнення спірних
правовідносин, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Підпунктом 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 вказаного
Закону встановлено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

З наведеного вбачається, що наявність у
платника податку, виданих йому
продавцем товару податкових накладних,
оформлених з дотриманням вимог чинного
законодавства, і сплата податку на
додану вартість продавцю у складі
вартості товару є достатніми
підставами для визначення податкового
кредиту при реальному проведенні
господарських операцій.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, ПП «Даймлер» у вересні 2008
року придбало у ТОВ «Укр-Спец-Транс»
паливно-мастильні матеріали на суму 272
996,48 грн., в тому числі ПДВ - 45 499,41 грн.,
згідно усного договору
купівлі-продажу. Виконання договору
підтверджується належним чином
оформленими податковими накладними,
видатковими накладними,
товарно-транспортними накладними,
платіжними документами.

З товарно-транспортних накладних
вбачається, що ТОВ «Укр-Спец-Транс»
виступає вантажовідправником, а ПП
«Даймлер» - вантажоодержувачем, що
підтверджує факт відвантаження та
отримання паливно-мастильних
матеріалів ПП «Даймлер».

Отже, досліджені судами попередніх
інстанцій первинні документи
розкривають зміст господарських
операцій, підтверджують рух активів
позивача та отримання ним реального
результату в процесі господарської
діяльності, тому колегія суддів вважає,
що ПП «Даймлер» правильно сформувало
податковий кредит з податку на додану
вартість відповідних періодів за
результатом проведення господарських
операцій з ТОВ «Укр-Спец-Транс» з
дотриманням вимог Закону України «Про
податок на додану вартість».

На момент виписки податкових накладних
ТОВ «Укр-Спец-Транс» було належним
чином зареєстроване як платник ПДВ, що
підтверджується інформацією з бази
даних ЦБД ПДС ДПА України, яка
міститься на офіційному веб-сайті ДПА
України (sta.gov.ua).

Недодержання сторонами письмової
форми правочину, яка встановлена
законом, не має наслідком його
недійсність, крім випадків
встановлених законом (частина 1 статті
218 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 204 Цивільного кодексу
України правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Оскільки згідно чинного законодавства
України недодержання сторонами
письмової форми договору
купівлі-продажу паливно-мастильних
матеріалів не має наслідком їх
недійсності, а укладений між ПП
«Даймлер», як покупцем, та ТОВ
«Укр-Спец-Транс», як продавцем, договір
купівлі-продажу виконувався сторонами
у момент його вчинення, враховуючи, що
такий правочин не визнано судом
недійсним, то договір в силу приписів
статей 204, 205, 206, 218 Цивільного кодексу
України є правомірним.

За таких обставин, колегія суддів
вважає вірним висновок судів першої та
апеляційної інстанцій щодо
правомірності формування позивачем
податкового кредиту за вересень 2008
року та жовтень 2008 року, а також
безпідставність винесення податкового
повідомлення-рішення від 17.12.2010 №
0/0/1730 в частині визначення суми
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 45 499,41 грн.
основного платежу та 22 749,70 грн.
штрафних санкцій.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується також з позицією судів
попередніх інстанцій в частині відмови
у задоволенні позовних вимог, виходячи
з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
станом на 01.07.2009 на рахунках ПП
«Даймлер» обліковувався бензин марки
А-76 в кількості 28 801 літр на суму 104 835,64
грн. без ПДВ (середня ціна придбання
бензину А-76 за червень 2009 р. з
урахуванням залишку А-76 станом на 01.06.2009
становить 3,64 грн. без ПДВ), в ІІІ
кварталі 2009 року надійшло 39 111 літрів
бензину А-76 та було реалізовано 59 200
літрів, в тому числі: згідно накладної
№ 278 від 15.07.2009 (2 428 літрів) - ТОВ
«Линовицьке», згідно накладної № 293 від
17.07.2009 (200 літрів) - Сокиринському
аграрному ліцею, згідно накладної № 339
від 13.08.2009 (2 528 літрів) - ВАТ
«Яготинський маслозавод», згідно
накладної № 381/1 від 04.09.2009 (300 літрів) - ДП
НАК «Надра України»
Чернігівнафтогазгеологія. Станом на
01.10.2009 обліковувалось 8 712 літрів
бензину А-76.

Однак, як встановлено вироком
Прилуцького міськрайонного суду від
07.07.2010, зміненого в частині
застосування додаткового покарання
вироком Апеляційного суду
Чернігівської області, по видатковим
накладним № 278 від 15.07.2009, № 293 від 17.07.2009,
№ 339 від 13.08.2009 та накладній № 381/1 від
04.09.2009 було реалізовано незаконно
виготовлену ОСОБА_4 та ОСОБА_5
підакцизну продукцію - бензин
автомобільний марки А-76.

Реалізація бензину здійснювалася від
імені позивача через заправну станцію.
Кошти від реалізації лише частково
зараховувалися на рахунок позивача та
витрачалися на господарську
діяльність ПП «Даймлер».

Так, вироком суду встановлено, що 14.07.2009
на ПП «Даймлер» незаконно виготовлено,
шляхом змішування бензину газового
стабільного, продукту коксохімічного
виробництва та ферроцену, біля 4 000
літрів підакцизного товару - бензину
автомобільного марки А-76, який
зберігався на території зазначеного
підприємства з метою подальшого збуту.

В ІІІ кварталі 2009 року, не маючи дозволу
на виготовлення та збут підакцизних
товарів, ПП «Даймлер» здійснило
незаконне виготовлення та збут
підакцизних товарів (бензину
автомобільного марки А-76) в кількості 11
806 літрів, в т.ч. 3 500 літрів
використовуючи автозаправну станцію
при відсутності дозволу, а саме: в липні
2009 року реалізовано 1 372 літри; в вересні
2009 року реалізовано 2 128 літрів
незаконно виготовленого бензину
автомобільного А-76.

Згідно п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про
податок на додану вартість» база
оподаткування операції з поставки
товарів (послуг) визначається виходячи
з їх договірної (контрактної) вартості,
визначеної за вільними цінами, але не
нижче за звичайні ціни, з урахуванням
акцизного збору, ввізного мита, інших
загальнодержавних податків та зборів
(обов'язкових платежів), згідно із
законами України з питань
оподаткування (за винятком податку на
додану вартість, а також збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування на послуги стільникового
рухомого зв'язку, що включається до
ціни товарів (послуг)). До складу
договірної (контрактної) вартості
включаються будь-які суми коштів,
вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
в зв'язку з компенсацією вартості
товарів (послуг). У разі якщо звичайна
ціна на товари (послуги) перевищує
договірну ціну на такі товари (послуги)
більше ніж на 20 відсотків, база
оподаткування операції з поставки
таких товарів (послуг) визначається за
звичайними цінами.

Відповідно до пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 вказаного
Закону датою виникнення податкових
зобов'язань з поставки товарів (робіт,
послуг) вважається дата, яка припадає
на податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: або дата зарахування
коштів від покупця (замовника) на
банківський рахунок платника податку
як оплата товарів (робіт, послуг), що
підлягають поставці, а у разі поставки
товарів (робіт, послуг) за готівкові
грошові кошти - дата їх оприбуткування
в касі платника податку, а при
відсутності такої - дата інкасації
готівкових коштів у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; або дата відвантаження
товарів, а для робіт (послуг) - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт виконання робіт (послуг) платником
податку.

Підпунктом 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
встановлено, якщо платник податку
придбаває (виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то сума податку, сплаченого у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту.

З урахуванням наведених положень та
враховуючи приписи ст.72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, висновок судів попередніх
інстанцій щодо правомірності
винесення податкового
повідомлення-рішення від 17.12.2010 №
0/0/1730 в частині визначення суми
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 7 967,25 грн.
основного платежу та 3 983,63 грн. штрафних
санкцій є обґрунтованим.

Наведене доводами касаційної скарги не
спростовується.

Відповідно до частини 3 статті 220-1
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 220-1, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Прилуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Чернігівської області
Державної податкової служби залишити
без задоволення.

2. Постанову Чернігівського
окружного адміністративного суду від
19.09.2011 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 29.03.2012 у справі № 2а/2570/3280/2011
залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя(підпис)А.М. Лосєв
Судді:(підпис)Л.І. Бившева (підпис) Т.М.
Шипуліна