Справа № К/9991/2422/12-С
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/2422/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С.Я.

Гончар Л.Я.

Маслія І.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою державного
підприємства "Державний
проектно-вишукувальний та
науково-дослідний інститут морського
транспорту "ЧорноморНДІпроект" на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 01 березня
2011 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 08 грудня 2011 року у справі за позовом
державного підприємства "Державний
проектно-вишукувальний та
науково-дослідний інститут морського
транспорту "ЧорноморНДІпроект" до
Контрольно-ревізійного управління в
Одеській області про визнання
протиправними дій, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 01 березня
2011 року залишеною без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 08 грудня 2011
року позов державного підприємства
"Державний проектно-вишукувальний та
науково-дослідний інститут морського
транспорту "ЧорноморНДІпроект" до
Контрольно-ревізійного управління в
Одеській області про визнання
протиправними п. 4, 7, 8, 11 вимог
відповідача від 03 березня 2010 року
№15-05-34-14/1308 та визнання протиправними
дій щодо пред'явлення зазначених вимог
задоволено частково. Визнано
незаконним та скасовано п.7 спірної
вимоги, в задоволенні іншої частини
позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеними судовими
рішеннями у справі, позивач звернувся з
касаційною скаргою, у якій просить їх
скасувати, посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права та прийняти нове рішення про
задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судом першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено судами та
підтверджується наявними у справі
матеріалами, відповідно до плану
контрольно-ревізійної роботи
управління на ІV квартал 2009 року з 16.11.2009
року по 04.02.2010 року відповідачем
проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
позивача за період з 01.10.2007 року по
01.10.2009 року, за результатами якої
складено акт від 11.02.2010 року № 05-19/54.

За результатами вищенаведеної ревізії
позивачу відповідачем була направлена
вимога від 03 березня 2010 року № 15-05-34-14/1308
про усунення порушень, виявлених
ревізією фінансово-господарської
діяльності.

Пунктом 4 вищенаведених вимог позивача
зобов'язано нарахувати та виплатити
своїм працівникам надбавку за вислугу
років в сумі 265617,15 грн., не донараховану
внаслідок застосування підприємством
знижуючого коефіцієнта.

Підставою для направлення цієї вимоги
було встановлення ревізією порушення
ст. 5, 15 Закону України «Про оплату
праці», ст. 5 ЗУ «Про колективні
договори», а також Галузевої угоди між
Міністерством транспорту та зв'язку
України і Профспілкою робітників
морського транспорту України на 2006-2009
роки, на підставі якої розроблено
Положення про порядок розрахунку і
виплати надбавки за вислугу років
працівникам позивача. Зазначеним
положенням не передбачено
застосування знижуючого коефіцієнта.
Внаслідок застосування такого
коефіцієнту працівниками інституту
недоотримано коштів на загальну суму
265617,15грн. (в.т.в 2007р.-143559,46грн.,
2008р.-122057,69грн.).

Матеріалами справи підтверджується, що
згідно наказів директора від 25.12.2007
року № 259 та від 18.12.2008 року № 227
працівникам позивача сплачено
надбавку за вислугу років в грудні 2007
року у сумі 430680,19грн. із застосуванням
знижуючого коефіцієнту 0,750; в грудні 2008
року -595929,91грн. із застосуванням
знижуючого коефіцієнта 0,830.

Так, статтею 5 Закону України «Про
оплату праці» вiд 24.03.1995 року № 108/95-ВР
передбачено, що організація оплати
праці здійснюється на підставі:
законодавчих та інших нормативних
актів; генеральної угоди на державному
рівні; галузевих, регіональних угод;
колективних договорів; трудових
договорів.

Відповідно до ст. 15 цього Закону, форми
і система оплати праці, у тому числі
умови запровадження та розміри
надбавок, доплат винагород та інших
заохочувальних, компенсаційних і
гарантійних виплат встановлюються
підприємствами у колективному
договорі з дотриманням норм і гарантій,
передбачених законодавством,
генеральною та галузевою
(регіональними) угодами.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про
колективні договори і угоди» вiд 01.07.1993
року № 3356-XII, умови колективних
договорів і угод, укладених відповідно
до чинного законодавства, є
обов'язковими для підприємств, на які
вони поширюються. Цією статтею, а також
статтею 16 КЗпП України встановлено, що
умови колективного договору, що
погіршують порівняно з чинним
законодавством і угодами становище
працівників, є недійсними, і
забороняється включати їх до договорів
і угод.

В додатку 4 Галузевої Угоди між
Міністерством транспорту та зв'язку
України і Профспілкою робітників
морського транспорту України на 2006-2009
роки наявне Положення про порядок
виплати надбавки за вислугу років
робітникам Підприємств. В Положенні
зазначено, що воно вводиться з метою
закріплення кваліфікованих кадрів,
зміцнення виробничої і трудової
дисципліни і поширюється на
Підприємства всіх форм власності і
господарювання. Положення є типовим
для галузі і служить підставою для
розробки положень про порядок виплати
надбавки за вислугу років на
Підприємствах, які затверджуються з
відповідними профспілковими
комітетами, і є невід'ємними частинами
колективних договорів. Пунктом 3 цього
Положення встановлено, що розмір
надбавки встановлюється Підприємством
в межах від 5 до 25% тарифної ставки
(окладу) залежно від безперервного
стажу роботи працівника після 3-х років
роботи.

На підставі вищезазначеного типового
Положення позивачем було розроблено та
затверджено Положення про порядок
розрахування та виплати надбавки за
вислугу років працівникам позивача.

В даному Положенні зазначено, що
надбавка за вислугу років виплачується
у залежності від стажу роботи, є
відсотковою надбавкою до посадового
окладу. Розрахунок від 5 до 25%
затверджений у залежності від стажу
роботи. В наведеному Положенні
зазначено, що адміністрація вправі
вводити занижуючий коефіцієнт у
залежності від фінансового становища
інституту у розрахунковому році.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем було отримано за ІV квартал
2007 року чистий прибуток у сумі 732,4
тис.грн., у 2008 році 1998,3 тис.грн.

Отже, підстав для висновку про
протиправність п.4 вищенаведених вимог
відповідача не вбачається.

Колегія суддів не приймає до уваги
посилання позивача на п. 5 Додатку № 4 до
Галузевої угоди щодо права керівника
підприємства в окремих випадках
зменшити розмір або повністю позбавити
працівників надбавки за період, за який
вона нараховується, з підстав,
визначених Колективним договором,
оскільки зазначений пункт Положення
(т.1 а.с.54) стосується не працівників в
цілому, а окремого працівника. При
цьому зниження розміру або позбавлення
надбавки оголошується у наказі
(розпорядженні) із зазначенням причин.
У разі незгоди працівник може
оскаржити прийняте рішення у
встановленому законодавством порядку.

При цьому, таких наказів або
розпоряджень відносно окремих
працівників щодо позбавлення їх
надбавки або зниження її розміру
позивачем не приймалось.

Що стосується п. 8 Вимоги КРУ від 03.03.10
№15-05-34-14/1308 щодо відкоригування по
бухгалтерському обліку вартість
основних засобів, а саме зменшення
вартість будівлі по проведеним
ремонтним роботам на суму 740407,60 грн.,
слід зазначити про таке.

В акті ревізії зазначено, що в
порушення п.14,15 П(С)БО 7 «Основні
засоби», затвердженого наказом
Міністерства фінансів України від
27.04.2000 року №92, внаслідок того, що
вартість ремонтів приміщень, які
здійснено для підтримки об'єктів у
робочому стані та не є модернізацією,
модифікацією, добудовою, дообладнанням
або реконструкцією віднесено на
збільшення вартості будівель, що
призвело до завищення вартості активів
на740407,60 грн.

Бухгалтерський облік основних засобів
регулюється Положенням (стандартом)
бухгалтерського обліку 7 «Основні
засоби», затвердженим наказом Мінфіну
України від 27.04.00 року №92.

Пунктом 14 П(С)БО 7 «Основні засоби»
визначено, що первісна вартість
основних засобів збільшується на суму
витрат, пов'язаних з поліпшенням
об'єкта (модернізація, модифікація,
добудова, дообладнання, реконструкція,
тощо), що призводить до збільшення
майбутніх економічних вигод, первісно
очікуваних від використання об'єкта.
Відповідно до п.15 П(С)БО 7 витрати, що
здійснюються для підтримання об'єкта в
робочому стані (проведення технічного
огляду, нагляду, обслуговування,
ремонту, тощо) та одержання первісно
визначеної суми майбутніх економічних
вигод від його використання
включаються до складу витрат.

Наказом Міністерства фінансів України
№561 від 30.09.2003 року також затверджені
Методичні рекомендації з
бухгалтерського обліку основних
засобів, розділом 6 яких
регламентований облік ремонту та
поліпшення основних засобів.
Відповідно до пунктів 31,33 Методичних
рекомендацій вартість робіт, що
приводять до збільшення очікуваних
майбутніх вигод від об'єкта основних
засобів, включається до капітальних
інвестицій з майбутнім збільшенням
первісної вартості основних засобів.
Підставою для визнання капітальними
інвестиціями витрат, пов'язаних з
поліпшенням основних засобів, є
зростання внаслідок цих витрат
очікуваного терміну корисного
використання об'єкта, кількості та/або
якості продукції (робіт,послуг), яка
виробляється (надається) цим об'єктом.
Прикладами такого поліпшення є: а)
модифікація об'єкта основних засобів з
метою продовження терміну його
корисної експлуатації або збільшення
його виробничої потужності; б)заміна
окремих частин устаткування для
підвищення якості продукції (робіт,
послуг): в) впровадження ефективного
технологічного процесу, що дозволить
зменшити первісно оцінені виробничі
витрати; г)добудова (надбудова) будівлі,
що збільшить кількість місць (площу)
будівлі, обсяги та/або якість
виконуваних робіт (послуг) чи умови їх
виконання. В технічні паспорти,
інвентарні картки або інші регістри
аналітичного обліку відповідних
об'єктів основних засобів заносяться
дані про змінені техніко-економічні
характеристики (вартість, потужність,
площа тощо) в результаті їх поліпшення.

В акті ревізії зазначено, що перевіркою
актів виконаних робіт будівлі
встановлено, що всі роботи відносяться
на збільшення балансової вартості
будівель. До збільшення балансової
вартості також віднесені поточні
ремонти (штукатурка, шпаклівка,
пофарбування, наклеювання шпалер тощо),
які проводились для підтримання
приміщень у робочому стані.

Тому, п. 8 спірної вимоги вимог
відповідача є законним та
обгрунтованим.

Поряд з цим, колегія суддів погоджує
висновки судів попередніх інстанцій
про те, що сплата штрафних санкцій у
разі порушення учасником
господарських відносин правил
здійснення господарської діяльності є
не його правом, а обов'язком, при цьому у
випадку участі у таких відносинах
суб'єкта господарювання, що належить до
державного сектору економіки,
обов'язком є сплата пені у розмірі
встановленому частиною 2 ст. 231 ГК
України.

Враховуючи, що позивач є державним
підприємством, обов'язком його
контрагентів є сплата штрафних санкцій
у встановлених договором розмірах,
проте не менш встановлених законом.
Тому, позивач зобов'язаний при
наявності підстав нарахувати такі
санкції та прийняти передбачені
законом заходи для їх сплати
контрагентами та відповідно
відобразити в бухгалтерському обліку,
оскільки такий обов'язок витікає саме з
вимог законодавства.

З урахуванням вищезазначеного, колегія
суддів дійшла висновку, що судами
першої та апеляційної інстанцій
оскаржувані судові рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права і підстав для їх
скасування не вбачається. Доводи
касаційної скарги висновків судів
попередніх інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу державного
підприємства "Державний
проектно-вишукувальний та
науково-дослідний інститут морського
транспорту "ЧорноморНДІпроект"
залишити без задоволення, а постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 01 березня 2011 року та ухвалу
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 08 грудня 2011
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді: