Справа № 2а-1867/11/1370
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2014 року
Справа
№ 62307/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Багрія В.М.,

суддів
Рибачука А.І., Старунського Д.М.,

з участю секретаря судового засідання
Ратушної М.І.,

представника позивача
Волинця І.В.,

представника відповідача
Слуцького Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну
скаргу товариства з обмеженою
відповідальністю «Укрдизайнгруп» на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 22.06.2011 року
у справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Укрдизайнгруп» до Державної
податкової інспекції в Личаківському
районі м. Львова про скасування
податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2011 року товариство з обмеженою
відповідальністю (далі - ТзОВ)
«Укрдизайнгруп» звернулося до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції (далі - ДПІ) в Личаківському
районі м. Львова про скасування
податкового повідомлення рішення.

Позивач просив скасувати податкове
повідомлення-рішення ДПІ в
Личаківському районі м. Львова №
/0/2647 від 7.02.2011 року, яким ТзОВ
«Укрдизайнгруп» визначено податкове
зобов'язання по податку на додану
вартість за основним платежем на суму
63727 грн. та за штрафними санкціями на
суму 15932 грн.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 22.06.2011 року
в задоволенні позову відмовлено.

Постанову суду першої інстанції
оскаржило ТзОВ «Укрдизайнгруп»,
подавши на неї апеляційну скаргу.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції
неправильно застосував норми
матеріального права, не надав належної
оцінки доказам, чим порушив норми
процесуального права.

Посилається на те, що фіктивність
правочинів позивача з ТзОВ
«Промсервістехресурс» не підтверджена
належними доказами. Зазначене
товариство станом на 10.05.2011 року
згідно витягу з реєстру перебувало в
Єдиному державному реєстрі юридичних
та фізичних осіб-підприємців, а тому
боргові зобов'язання перед бюджетом
цього підприємства щодо сплати ПДВ,
якщо такі у нього дійсно є (виникли),
мало б сплачувати саме це підприємство,
а не його контрагенти.

Апелянт просить скасувати рішення
Львівського окружного
адміністративного суду від 22.06.2011 року
та прийняти нову постанову, якою
задовольнити позов.

Вислухавши
суддю-доповідача,представника
апелянта, який апеляційну скаргу
підтримав, представника відповідача,
який просить апеляційну скаргу
відхилити, а постанову суду першої
інстанції залишити без змін,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення з таких підстав.

В справі встановлено, що ТзОВ
«Укрдизайнгруп» (79003, м. Львів, вул.
Стрийська, буд. 35) зареєстроване
державним реєстратором виконавчого
комітету Львівської міської ради як
юридична особа, , та
перебуває на обліку як платник
податків в ДПІ у Личаківському районі
м. Львова, є платником ПДВ.

На підставі направлення від 12.01.2011 року
№ 10 ДПІ у Личаківському районі м.
Львова було проведену виїзну
позапланову перевірку ТзОВ
«Укрдизайнгруп» з питань
взаєморозрахунків з ТзОВ
«Промсервістехресурс» за період з
1.01.2008 року по 31.12.2008 року, за
результатами якої складено акт
перевірки від 25.01.2011 року № 37/23-2/34668062.

Перевіркою встановлено, що в порушення
пп. 1.8 ст. 1, пп. 7.2.3 п. 7.2, пп. 7.4.1, пп. 7.4.5 п.
7.4, пп. 7.7.5, пп. 7.7.10 п. 7.7 ст. 7 чинного на
час спірних правовідносин Закону
України «Про податок на додану
вартість» позивачем занижено податок
на додану вартість в червні 2008 року на
суму 63727 грн.

На підставі акту перевірки від 25.01.2011
року № 37/23-2/34668062 згідно з пп. 54.3.2 п. 54.3
ст. 54 Податкового кодексу України ДПІ у
Личаківському районі м. Львова
прийнято оскаржуване податкове
повідомлення-рішення від 7.02.2011 року №
/0/2647, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість в розмірі
79659 грн., у тому числі, за основним
платежем 63727 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями 15932 грн.

В справі встановлено, що позивачем
укладено договір з ТзОВ
«Промсервістехресурс» від 1.02.2008 року
№ 01-3-02 на виконання дизайнерських
послуг та робіт, пов'язаних із
створенням архітектурного об'єкта. На
виконання вказаного договору ТзОВ
«Промсервістехресурс» підписало акт
виконаних робіт на виконання
дизайнерських послуг на суму 382362 грн., в
тому числі ПДВ - 63727 грн.

В бухгалтерському обліку вказана
операція відображена проведенням Д-т 92
К-т 631 на суму 318635 грн. 00 коп. Д-т 6442 К-т 631
63727 грн. 00 коп. Кредиторська
заборгованість по рахунку 631 станом на
31.12.2011 року становить 382362 грн. 00 коп.
Розрахунки за вказані роботи не
здійснено.

ТзОВ «Укрдизайнгруп» отримало
податкову накладну від 25.02.2008 року № 78
на суму ПДВ 63727 грн. та віднесло її до
податкового кредиту, що відображено в
декларації по податку на додану
вартість за червень 2008 року та
коригуючого розрахунку по додатку № 5
до декларації по ПДВ від 21.11.2008 року №
96631.

Від ДПІ у Дніпровському районі м. Києва
відповідачем отримано акт перевірки №
3923/23-621-35977251 від 08.09.2010 року ТзОВ
«Промсервістехресурс», яким
встановлено нікчемність правочинів.

У вказаному акті перевірки зазначено,
що згідно з базами даних
«Інформаційно-пошукова система» ДПІ у
Дніпровському районі м. Києва станом на
дату складання акту перевірки до
Єдиного державного реєстру внесено
запис про відсутність ТзОВ
«Промсервістехресурс» за
місцезнаходженням.

Згідно з актом виконаних робіт від
25.02.2008 року ТзОВ «Промсервістехресурс»
виконано, а ТзОВ «Укрдизайнгруп»
прийнято дизайнерські роботи вартістю
382362 грн., в тому числі ПДВ 63727 грн.

Крім того, в матеріалах справи наявна
копія вироку Дніпровського районного
суду м. Києва від 24.12.2009 року у справі №
1-1049/09, яким директора ТзОВ
«Промсервістехресурс» ОСОБА_3 визнано
винним у скоєнні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 205 Кримінального
кодексу України.

Згідно вироку суду від 24.12.2009 року,
ОСОБА_3 погодився на пропозицію
невстановленої слідством особи за
грошову винагороду зареєструвати
суб'єкт підприємницької діяльності
ТзОВ «Промсервістехресурс» з метою
використання вказаного підприємства
невстановленими особами для
здійснення незаконної діяльності.

Після підписання установчих
документів та відкриття рахунку в
установі банку ОСОБА_3 самоусунувся від
здійснення контролю за господарською
діяльністю підприємства, передавши
невстановленим особам установчі
документи та виписавши на їхнє ім'я
довіреність на здійснення
підприємницької діяльності від його
імені. Створене ТзОВ
«Промсервістехресурс»
використовувалось для прикриття
незаконної діяльності, складаючи
бухгалтерські документи та податкові
документи від імені ОСОБА_3

З ухвали Вищого адміністративного суду
України від 16.04.2013 року в справі №К-35144/10
видно, що вказаний вирок суду набрав
законної сили.

Висновком судово-почеркознавчої
експертизи від 22.03.2009 року № 2416 в
кримінальній справі встановлено, що
підписи від імені ОСОБА_3 в податкових
накладних за охоплюваний перевіркою
період, виконані не ним, а іншою особою.
Тому усі операції купівлі-продажу ТзОВ
«Промсервістехресурс» не спричиняють
реального настання правових наслідків,
а отже є нікчемними.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
податкове повідомлення-рішення ДПІ в
Личаківському районі м. Львова №
/0/2647 від 7.02.2011 року є правомірним,
оскільки позивачем в порушення пп. 1.8
ст. 1, пп. 7.2.3 п. 7.2, пп. 7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4, пп.
7.7.5, пп. 7.7.10 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» дійсно
занижено податок на додану вартість в
червні 2008 року на суму 63727 грн.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції та
вважає їх правильними з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» (далі -
Закон), який діяв на момент виникнення
спірних правовідносин, визначальною
підставою для формування податкового
кредиту є достовірне встановлення
обставин щодо реальності
господарської операції, наявності
правових та фактичних підстав для
витрат з придбання товарів, робіт,
послуг.

Згідно з пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону,
податковий кредит звітного періоду
складається із сум податків, сплачених
(нарахованих) платником податку у
звітному періоді у зв'язку з придбанням
товарів (робіт, послуг), вартість яких
відносить до складу валових витрат
виробництва (обігу) та основних фондів
чи нематеріальних активів, що
підлягають амортизації.

Відповідно до пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону,
якщо платник податку придбаває
(виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то сума податку, сплачена у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту.

Аналізуючи п. 7.4 ст. 7 Закону, правові
наслідки у вигляді виникнення права
платника податку на податковий кредит
можуть мати лише реально вчинені
господарські операції з придбання
товарів, послуг чи основних фондів із
метою використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності, а не саме оформлення
відповідних документів або рух
грошових коштів на поточних рахунках
платників податків.

Як встановив суд першої інтенції, під
час проведення перевірки контрагента
позивача - ТзОВ «Промсервістехресурс»,
ДПІ у Дніпровському районі м. Києва
встановлено відсутність реального
наміру та можливості поставок товарів
(робіт, послуг), відсутність майна,
трудових ресурсів,
виробничо-складських приміщень,
технічного персоналу, основних фондів,
виробничих активів, складських
приміщень, засобів для транспортування
та іншого майна, які економічно
необхідні для здійснення
господарських операцій, що свідчить
про відсутність необхідних умов для
реального настання результатів
відповідної господарської діяльності.

З огляду на вказане, слід прийти до
висновку, що ТзОВ
«Промсервістехресурс» роботи для
позивача не виконувало, відповідно
позивач роботи від ТзОВ
«Промсервістехресурс» не отримував.

Крім того, відповідно до ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», господарська операція може
бути підтверджена лише тими
документами, які свідчать про
реальність виконання договору, зміст і
обсяг наданих операцій та їх вартість.
З огляду на викладене, за відсутності
інших доказів, які б підтверджували
фактичне надання конкретних послуг,
податкові накладні, на підставі яких
сформований податковий кредит за
спірними господарськими операціями,
самі по собі не можуть беззаперечно
підтверджувати право позивача на його
формування.

Поданий позивачем до суду акт
виконаних робіт містить лише загальне
визначення послуг та їх вартість.
Позивач, ні під час перевірки, ні під
час розгляду справи в суді першої
інстанції, не довів, що понесені ним
витрати мають зв'язок із господарською
діяльністю позивача або
використовувалися ним з метою
здійснення такої діяльності. При цьому,
наданий для перевірки акт
здачі-прийняття робіт складений з
порушенням вимог чинного
законодавства, а тому не може
визнаватись належним первинним
документом. Доказів, що підтверджують
належне виконання договору та реальне
настання правових наслідків, позивачем
не надано.

Відповідно до п. 1 ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні», підставою для
бухгалтерського обліку господарської
операції є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Виходячи з
вимог вказаного вище Закону,
відображення господарських операцій в
податковому обліку здійснюється на
підставі даних бухгалтерського обліку.

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні» встановлено
вимоги до первинних документів, які є
підставою для бухгалтерського та
податкового обліку. Згідно з
положеннями цієї статті, підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні», первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Документи, якими ТзОВ «Укрдизайнгруп»
підтверджує виконання господарських
операцій, зокрема, акт виконаних робіт,
в якому зазначено лише зміст послуг,
колегія суддів до уваги взяти не може,
оскільки первинні документи повинні
мати обов'язкові реквізити,
передбачені ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерській облік та фінансову
звітність в Україні».

Також слід звернути увагу, що
визначальним фактором реального
виконання господарського зобов'язання
платником податку є подальше
використання таких робіт (послуг) в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності такої особи
платника податку.

Як видно з матеріалів справи, подальше
використання робіт позивачем в
господарській діяльності не могло мати
місце, оскільки роботи позивачем не
отримувались від ТзОВ
«Промсервістехресурс». Тому
твердження позивача про подальше
використання вказаних робіт (послуг) у
господарській діяльності є
безпідставним.

Виходячи з встановлених обставин
справи, досліджених доказів, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції та вважає, що
відповідачем вірно встановлено, що в
порушення пп. 1.8 ст. 1, пп. 7.2.3 п. 7.2, пп. 7.4.1,
пп. 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.7.5, пп. 7.7.10 п. 7.7. ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» ТзОВ «Укрдизайнгруп»
занижено податок на додану вартість в
червні 2008 року на суму 63727 грн.

За таких обставин, оскаржуване
податкове повідомлення-рішення ДПІ у
Личаківському районі м. Львова від
7.02.2011 року № /0/2647, яким ТзОВ
«Укрдизайнгруп» визначено податкове
зобов'язання по податку на додану
вартість за основним платежем на суму
63727 грн. та за штрафними санкціями на
суму 15932 грн. є правомірним, а тому не
може бути скасоване.

Згідно ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду першої
інстанції без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Постанова суду першої інстанції
відповідає матеріалам справи, наявним
в ній доказам, правильно застосованим
нормам матеріального та
процесуального права, тому підстав для
її скасування колегія суддів не
знаходить.

Доводи апеляційної скарги в силу
наведеного, висновків суду першої
інстанції не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Укрдизайнгруп» залишити без
задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 22.06.2011 року
у справі №2а-1867/11/1370 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
В.М. Багрій

Судді :
А.І. Рибачук

Д.М. Старунський