Справа № 639/10139/13-а
Суддя: Бездітко Д.В.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

18 вересня 2014 р.
№ 639/10139/13-а

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого - Судді Бездітка Д.В.,

при секретарі судового засідання -
Ділбарян А.О.,

за участю: відповідача - Ужегової О.Є.,

представника відповідача - Задорожної
Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Харківського
окружного адміністративного суду
адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3

до Голови міжрайонної
травматологічної МСЕК КЗОЗ "ОЦ МСЕ"
Ужегової Ольги Євгеніївни

про скасування рішення відповідача,
зобов'язання вчинити певні дії та
відшкодування моральної та
матеріальної шкоди ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до
Жовтневого районного суду м. Харкова з
позовом до відповідача, Голови
міжрайонної травматологічної МСЕК
КЗОЗ "ОЦ МСЕ" Ужегової Ольги Євгеніївни,
в якому, з урахуванням ухвали
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 04.03.2014р.,
просить суд:

- скасувати рішення відповідача про
призначення позивачу 2-ої групи
інвалідності та індивідуальної
програми реабілітації інваліда №145/217
від 07.02.2013 р.;

- зобов'язати відповідача прийняти
рішення про встановлення
(перекваліфікації) позивачу першої
групи інвалідності та індивідуальної
програми реабілітації інваліда
відповідно попередньо встановленим
програмам реабілітації від 05.11.2010 р.
№1849 та від 25.11.2009 р. №2066;

- стягнути з відповідача кошти на
відшкодування шкоди, спричиненої його
незаконним рішенням в сумі 50000,0 грн.
фізичної, моральної та матеріальної
шкоди.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.
Харкова від 04.08.2014 року
адміністративний позов ОСОБА_3 до
Голови міжрайонної травматологічної
МСЕК КЗОЗ "ОЦ МСЕ" Ужегової Ольги
Євгеніївни про скасування рішення
відповідача, зобов'язання вчинити
певні дії та відшкодування моральної
та матеріальної шкоди передано до
Харківського окружного
адміністративного суду для розгляду за
підсудністю.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказав, що у нього паралізована одна
рука та повністю не рухається нога.
Також вказав, що в актах огляду МСЕК
різняться висновки, а отже відповідач
по справі невірно та в порушення вимог
чинного законодавства України прийняв
рішення від 07.02.2013р., посилаючись на
доводи, викладені в позовній заяві.

В судове засідання позивач не прибув,
був повідомлений своєчасно та належним
чином про дату, час та місце судового
засідання, однак в судове засідання не
прибув. Ніяких клопотань з цього
приводу до Харківського окружного
адміністративного суду збоку позивача
не надходило.

В матеріалах справи містяться всі
необхідні докази для прийняття
законного та обґрунтованого рішення по
цій справі, не порушуючи при цьому
строки, встановлені ст.122 КАС України.

Відповідач та представник відповідача
в судовому засіданні позовні вимоги не
визнали та просили в їх задоволенні
відмовити через безпідставність.
Згідно наданих до суду письмових
заперечень пояснили, що огляд
проведений у відповідності до діючого
законодавства України, в зв'язку з чим
вважають позовні вимоги позивача
безпідставними та необґрунтованими,
посилаючись на письмові заперечення.

Суд бере до уваги положення ст. 11 КАС
України в якій вказано, що суд
розглядає адміністративні справи не
інакше як за позовною заявою, поданою
відповідно до цього Кодексу, і не може
виходити за межі позовних вимог. Кожна
особа, яка звернулася за судовим
захистом, розпоряджається своїми
вимогами на свій розсуд, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Отже, суд дану справу розглядає
виключно в межах заявлених позовних
вимог.

Крім того, суд зазначає, що згідно
положень Розділу 2 Глави 6 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Позивач по справі в позовній заяві не
зазначив норми діючого законодавства
України, які на його думку порушені
збоку Голови міжрайонної
травматологічної МСЕК КЗОЗ "ОЦ МСЕ"
Ужегової Ольги Євгеніївни.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши
доводи позову, заслухавши пояснення
відповідача та його представника,
дослідивши зібрані по справі докази в
їх сукупності, проаналізувавши зміст
норм матеріального і процесуального
права, які врегульовують спірні
правовідносини, суд вважає, що позов не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що Міжрайонною
травматологічною медико-соціальною
експертною комісією 07.02.2013р. позивачу
надана довідка до акту огляду МСЕК
№202075, в якій встановлено другу групу
інвалідності з 01.12.2012р. (загальне
захворювання) та вказана дата
чергового переогляду - 01.12.2014р.

Крім того, 07.02.2013р. складена
індивідуальна програма реабілітації
інваліда №145/217.

Суд зазначає, що механізм процедури
проведення медико-соціальної
експертизи хворим, що досягли
повноліття, потерпілим від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, інвалідам (далі - особи,
що звертаються для встановлення
інвалідності) з метою виявлення
ступеня обмеження життєдіяльності,
причини, часу настання, групи
інвалідності, а також
компенсаторно-адаптаційних
можливостей особи, реалізація яких
сприяє медичній,
психолого-педагогічній, професійній,
трудовій, фізкультурно-спортивній,
фізичній, соціальній та психологічній
реабілітації врегульовано Положенням
про медико-соціальну експертизу,
затвердженого постановою КМУ № 1317 від
03.12.2009 р.

Пунктом 3 «Положення про
медико-соціальну експертизу»
передбачено, що медико-соціальна
експертиза проводиться особам, що
звертаються для встановлення
інвалідності, за направленням
лікувально-профілактичного закладу
охорони здоров'я після проведення
діагностичних, лікувальних і
реабілітаційних заходів за наявності
відомостей, що підтверджують стійке
порушення функцій організму,
обумовлених захворюваннями,
наслідками травм чи вродженими вадами,
які спричиняють обмеження
життєдіяльності.

Пункт 11 вказаного Положення містить
перелік обов'язків і прав комісії,
серед яких визначають ступінь
обмеження життєдіяльності осіб, що
звертаються для встановлення
інвалідності, потребу в сторонньому
нагляді, догляді або допомозі,
реабілітації, реабілітаційний
потенціал, групу інвалідності, причину
і час її настання, професію, з якою
пов'язане ушкодження здоров'я, а також
ступінь втрати професійної
працездатності (у відсотках)
працівників, які одержали ушкодження
здоров'я, пов'язане з виконанням ними
трудових обов'язків;

потребу інвалідів у забезпеченні їх
технічними та іншими засобами
реабілітації, виробами медичного
призначення на підставі медичних
показань і протипоказань, а також з
урахуванням соціальних критеріїв;

потребу інвалідів, потерпілих від
нещасного випадку на виробництві, із
стійкою втратою працездатності у
медичній та соціальній допомозі, в тому
числі у додатковому харчуванні, ліках,
спеціальному медичному, постійному
сторонньому нагляді, догляді або
допомозі, побутовому обслуговуванні,
протезуванні, санаторно-курортному
лікуванні, придбанні спеціальних
засобів пересування;

ступінь стійкого обмеження
життєдіяльності хворих для
направлення їх у стаціонарні
відділення центрів соціального
обслуговування;

медичні показання на право одержання
інвалідами спеціального
автотранспорту і протипоказання до
керування ним;

складають та корегують індивідуальну
програму реабілітації інваліда, в якій
визначаються види реабілітаційних
заходів та строки їх виконання, і
контролюють ефективність її виконання.

Отже, суд зазначає, що відповідач по
справі виконав вимоги чинного
законодавства України щодо складання
довідки до акту огляду МСЕК та
індивідуальної програми реабілітації
інваліда.

В ході розгляду справи судом не
встановлено порушення діючих норм
законодавства при прийнятті
оскаржуваних рішень, а доводи позивача
є необґрунтовані.

Згідно з абз.3 п.22 «Положення про
порядок, умови та критерії
встановлення інвалідності»,
затвердженого постановою КМУ № 1317 від
03.12.2009 р. передбачено, що особам, що
звертаються для встановлення
інвалідності, група інвалідності
встановлюється без зазначення строку
повторного огляду у разі наявності
вроджених вад розумового чи фізичного
розвитку, анатомічних дефектів,
стійких необоротних морфологічних
змін та розладу функцій органів і
систем організму, неефективності
реабілітаційних заходів, неможливості
відновлення соціальної адаптації,
несприятливого прогнозу відновлення
працездатності з урахуванням реальних
соціально-економічних обставин у місці
проживання інваліда, а також інвалідам,
у яких строк переогляду настає після
досягнення пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування".

Відповідно до абзацу 3 п.п. 6 п.11
«Положення про медико-соціальну
експертизу», міські, міжрайонні,
районні комісії визначають: результати
продовження строку тимчасової
непрацездатності на період відновного
лікування, результати проведення
повторного огляду інвалідів з метою
виявлення ефективності
реабілітаційних заходів, визначення
реабілітаційного потенціалу.

Таким чином, відповідачем по справі
визначено ступінь обмеження
життєдіяльності особи, що звернулась
для встановлення інвалідності,
визначено другу групу інвалідності та
дату чергового переогляду.

За таких обставин, суд прийшов до
висновку що оскаржувані позивачем
рішення відповідача винесені у межах
повноважень та у спосіб, що
передбачений Конституцією України та
законодавством України, у зв'язку з чим
суд не вважає такими, що підлягають
задоволенню позовні вимоги в цій
частині.

При цьому суд враховує положення ст. 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, згідно яких завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта
владних повноважень має бути законними
та обґрунтованими, прийнятими чи
вчиненими в межах наданих повноважень,
мати під собою конкретні об'єктивні
факти, на підставі яких його ухвалено
або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст.
2 КАС України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень, перевіряє чи
прийнято такі рішення на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, з використанням повноважень з
метою, з якою це повноваження надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення, безсторонньо
(неупереджено), добросовісно,
розсудливо, з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації,
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення,
з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення, своєчасно,
тобто протягом розумного строку. Також
рішення суб'єкта владних повноважень
на може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 86 КАС України передбачено, що
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили.

Крім того, слід вказати, що суд не має
права перебирати на себе обов'язки
відповідача, якими він наділений
чинними законодавством України.

Щодо позовних вимог про стягнення з
відповідача коштів на відшкодування
шкоди, спричиненої його незаконним
рішенням в сумі 50000,0 грн. фізичної,
моральної та матеріальної шкоди, суд
зазначає наступне.

Відповідно ч. 1 ст. 1167 Цивільного
кодексу України моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених ч. 2 цієї
статті. Виходячи зі змісту цієї норми,
підставою відповідальності за завдану
моральну шкоду є склад правопорушення,
що складається з наступних елементів:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння, наявність причинного зв'язку
між шкодою та протиправним діянням, а
також вини.

Згідно ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості, а ч. 1 ст. 71 цього
Кодексу передбачено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Однак позивачем, ОСОБА_3, не надані
докази заподіяння такої шкоди і
причинний зв'язок дій або
бездіяльності відповідача з
моральними стражданнями позивача,
оскільки будь-які об'єктивні данні про
наявність у відповідача фізичних та
душевних страждань, погіршення
здібностей або позбавлення його
можливості їх реалізації позивачем не
наведено та в матеріалах справи
відсутні, у зв'язку з чим позовні вимоги
в цій частині не підлягають
задоволенню.

Враховуючи вищевикладені обставини
справи, з огляду на недоведеність та
необґрунтованість позовних вимог
позивача, суд дійшов до висновку, що в
їх задоволенні слід відмовити в
повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 160,161,162,163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_3 до Голови міжрайонної
травматологічної МСЕК КЗОЗ "ОЦ МСЕ"
Ужегової Ольги Євгеніївни про
скасування рішення відповідача,
зобов'язання вчинити певні дії та
відшкодування моральної та
матеріальної шкоди - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено КАС України,
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого цим Кодексом, якщо таку
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 23
вересня 2014 року.

Суддя
Д.В. Бездітко