Справа № 803/1696/14
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2014-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2014 року Справа № 803/1696/14

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді Каленюк Ж.В.

при секретарі судового засідання
Шепталовій А.П.,

за участю представника відповідача
Бірука В.Я.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку
адміністративну справу за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до
управління Укртрансінспекції у
Волинській області про скасування
постанови від 28 липня 2014 року №026011,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2
звернувся з позовом до управління
Укртрансінспекції у Волинській
області про скасування постанови від 28
липня 2014 року №026011 про застосування
адміністративно-господарського
штрафу.

В обґрунтування позову вказав, що
постановою начальника управління
Укртрансінспекції у Волинській
області від 28 липня 2014 року №026011 за
порушення законодавства про
автомобільний транспорт (надання
послуг з перевезень пасажирів без
оформлення документів, перелік яких
передбачений статтею 39 Закону України
«Про автомобільний транспорт») до
ОСОБА_2 застосовані фінансові санкції у
сумі 1700,00 грн.

Позивач вважає, що зазначена постанова
не відповідає вимогам статті 60 Закону
України «Про автомобільний транспорт»,
а тому підлягає скасуванню, оскільки
він як перевізник здійснює регулярні
спеціальні пасажирські перевезення,
щодо яких має усі необхідні документи,
які і були надані інспекторам
управління Укртрансінспекції у
Волинській області під час рейдової
перевірки 25 липня 2014 року. Крім того, у
разі наявності в діях перевізника
ознак адміністративного
правопорушення притягнення
правопорушника до відповідальності
здійснюється в порядку, встановленому
Кодексом України про адміністративні
правопорушення (КУпАП), про що вказано в
пункті 30 постанови Кабінету Міністрів
України від 08 листопада 2011 року № 1567.
Ігноруючи вказану норму, відповідач
притягнув до відповідальності не в
порядку КУпАП, а в порядку окремих
розділів постанови № 1567.

З наведених підстав позивач просив
позов задовольнити.

У письмовому запереченні проти позову
відповідач його вимог не визнав
(а.с.43-46). В обґрунтування заперечення
проти позову вказав, що 25 липня 2014 року
інспекторами управління
Укртрансінспекції у Волинській
області при проведенні рейдової
перевірки в смт. Шацьк, було перевірено
транспортний засіб марки БАЗ А079.33 на
предмет дотримання перевізником вимог
законодавства про автомобільний
транспорт під час виконання
пасажирських перевезень. ОСОБА_2 серед
інших документів було надано паспорт
міжміського автобусного маршруту
регулярних спеціальних перевезень
«Пансіонат «Шацькі озера» - Львів»,
яким визначені години відправки
автобуса: 08:15, 12:45, 15:15, 17:15, 18:45. Оскільки,
перевірка проводилась об 11:00 годині на
вул. Садовій в смт. Шацьк, що
територіально віддалена від місця
відправлення перевізника, визначеного
паспортом маршруту, - пансіонату
«Шацькі озера», а в салоні автобуса
знаходились пасажири, то працівниками
відповідача було складено відповідний
акт про здійснення позивачем
нерегулярного пасажирського
перевезення за маршрутом, зі слів
водія, «пансіонат «Лісова пісня» -
пансіонат «Шацькі озера», на
здійснення якого був відсутній
договір із замовником транспортних
послуг; документ, що засвідчує оплату
транспортних послуг. Такі порушення
зафіксовані в акті перевірки.

Таким чином, перевіркою виявлено
порушення, відповідальність за яке
передбачена статтею 60 Закону України
«Про автомобільний транспорт».

Позивач, ігноруючи можливість надати
пояснення, вказав в акті перевірки, що
йому не дозволили написати пояснення,
однак це не відповідає дійсності. Крім
того, позивач письмових пояснень під
час розгляду справи про порушення
законодавства про автомобільний
транспорт не надав.

Відтак, 28 липня 2014 року була винесена
постанова №026011 про застосування
адміністративно-господарського штрафу
у сумі 1700,00 грн., яка була направлена
позивачу та отримання останнім 05
серпня 2014 року. Враховуючи викладене,
відповідач вважає, що вказана
постанова винесена відповідно до
чинного законодавства України, а тому
просив відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні 15 вересня 2014 року
позивач позов підтримав з підстав,
викладених у позовні заяві; склад
встановленого відповідачем порушення
заперечив. Вважає, що відповідач,
виносячи постанову діяв упереджено, в
акті перевірки недостовірно
відображено кількість пасажирів, що
перебувала в автобусі (4 замість 3), час
перевірки (перевірка проводилася після
11 год., а не об 11 год.), маршрут
перевезення (немає пансіонату «Лісова
пісня», а є санаторій «Лісова пісня»).

У судове засідання 19 вересня 2014 року
позивач не прибув; просив подальший
розгляд справи здійснювати за його
відсутності (а.с.57). Додатково у
письмових поясненнях вказав, що не був
присутній під час розгляду 28 липня 2014
року справи про порушення
законодавства про автомобільний
транспорт. Вважає, що чинним
законодавством не заборонено
підвозити пасажирів до місця відправки
автобуса (а.с.58-59).

Представник відповідача у судовому
засіданні позов не визнав з підстав,
викладених у письмовому запереченні
проти позову, та просив в задоволенні
позовних вимог відмовити. Суду
додатково пояснив, що окремі
суперечності в акті перевірки щодо
часу її проведення, кількості
пасажирів не впливають на кваліфікацію
правопорушення.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, на підставі показань
свідка ОСОБА_3, досліджених письмових
доказів, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 09 жовтня
2008 року зареєстрований Шацькою
районною державною адміністрацією як
фізична особа-підприємець (а.с.38).
Позивач ОСОБА_2 має ліцензію серії
НОМЕР_3 з необмеженим строком дії, якою
йому надано дозвіл на здійснення
внутрішніх перевезень пасажирів
автобусами (а.с.11 зворот).

В розумінні статті 1 Закону України
«Про автомобільний транспорт» ОСОБА_2 є
автомобільним перевізником. Так згідно
із вказаною статтею автомобільний
перевізник - фізична або юридична
особа, яка здійснює на комерційній
основі чи за власний кошт перевезення
пасажирів чи (та) вантажів
транспортними засобами.

За приписами статті 29 Закону України
«Про автомобільний транспорт»
автомобільним перевізником та
автомобільним самозайнятим
перевізником, які здійснюють
перевезення пасажирів на договірних
умовах, є суб'єкти господарювання, які
відповідно до законодавства та
одержаної ліцензії надають послуги за
договором перевезення пасажирів
транспортним засобом, що
використовується ними на законних
підставах.

Згідно зі статтею 34 Закону України «Про
автомобільний транспорт»
автомобільний перевізник повинен
серед іншого виконувати вимоги цього
Закону та інших законодавчих і
нормативно-правових актів України у
сфері перевезення пасажирів та/чи
вантажів.

Як встановлено частинами сьомою,
чотирнадцятою статті 6 вказаного
Закону державний нагляд і контроль за
дотриманням автомобільними
перевізниками вимог законодавства,
норм та стандартів на автомобільному
транспорті здійснює центральний орган
виконавчої влади, що забезпечує
реалізацію державної політики з питань
безпеки на наземному транспорті.
Державний контроль автомобільних
перевізників на території України
здійснюється шляхом проведення
планових, позапланових і рейдових
перевірок (перевірок на дорозі).

Відповідно до пунктів 1, 3, 7 Положення
про Державну інспекцію України з
безпеки на наземному транспорті,
затвердженого Указом Президента
України від 06 квітня 2011 року № 387/2011,
Державна інспекція України з безпеки
на наземному транспорті
(Укртрансінспекція) входить до системи
органів виконавчої влади і забезпечує
реалізацію державної політики з питань
безпеки на автомобільному транспорті
загального користування, на
перевезення яким видано ліцензію,
міському електричному, залізничному
транспорті, експлуатації
автомобільних доріг загального
користування. Одним із основних
завдань Укртрансінспекції є
здійснення відповідно до
законодавства державного нагляду
(контролю) з питань безпеки на
автомобільному, міському електричному,
залізничному транспорті та ведення
дорожнього господарства.

Укртрансінспекція реалізовує свої
повноваження безпосередньо та через
свої територіальні органи - управління
в Автономній Республіці Крим, обласні,
Київське та Севастопольське міські,
районні управління.

Отже, з наведеного випливає, що
відповідач є територіальним органом
Укртрансінспекції та здійснює функції
з нагляду (контролю) з питань безпеки на
автомобільному, міському електричному,
залізничному транспорті та ведення
дорожнього господарства, в тому числі
шляхом проведення відповідних
перевірок.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 08 листопада 2006 року №1567
затверджено Порядок здійснення
державного контролю на автомобільному
транспорті (далі - Порядок № 1567). Згідно
з пунктами 2 Порядку № 1567 державному
контролю підлягають усі транспортні
засоби вітчизняних та іноземних
суб'єктів господарювання (далі -
транспортні засоби), що здійснюють
автомобільні перевезення пасажирів та
вантажів на території України.

Як передбачено пунктами 14, 15 Порядку
№1567, рейдова перевірка транспортних
засобів проводиться в будь-який час на
окремо визначених ділянках дороги,
маршрутах руху, автовокзалах,
автостанціях, автобусних зупинках,
місцях посадки та висадки пасажирів,
стоянках таксі і транспортних засобів,
місцях навантаження та розвантаження
вантажних автомобілів, місцях
здійснення габаритно-вагового
контролю, під час виїзду з підприємств
та місць стоянки, на інших об'єктах, що
використовуються суб'єктами
господарювання для забезпечення
діяльності автомобільного транспорту.
Під час проведення рейдової перевірки
перевіряється, зокрема, наявність
визначених статтями 39 і 48 Закону
документів, на підставі яких
здійснюються перевезення
автомобільним транспортом.

З матеріалів справи вбачається, що 25
липня 2014 року працівниками управління
Укртрансінспекції у Волинській
області на підставі направлення на
перевірку від 21 липня 2014 року №003820
(а.с.47) було проведено рейдову перевірку
додержання вимог законодавства про
автомобільний транспорт під час
виконання перевезень пасажирів і
вантажів автомобільним транспортом, у
ході якої об 11 год. на вул. Садовій у смт.
Шацьку був перевірений і транспортний
засіб марки БАЗ А079.33, номерний знак
НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2 За
результатами перевірки складено акт
від 25 липня 2014 року № 031950 (а.с.49).

Перевіркою встановлено, що при
перевезенні чотирьох пасажирів (зі
слів водія ОСОБА_2 перевезення
здійснювалося за маршрутом «пансіонат
«Лісова пісня» - пансіонат «Шацькі
озера») в останнього були відсутні
договір із замовником транспортних
послуг та документ, що засвідчує оплату
транспортних послуг, які є
обов'язковими при здійсненні
нерегулярних пасажирських перевезень.

28 липня 2014 року на підставі матеріалів
перевірки за результатами розгляду
справи про порушення законодавства про
автомобільний транспорт винесена
постанова №026011 про застосування до
ОСОБА_2 адміністративно-господарського
штрафу у сумі 1700,00 грн. на підставі
абзацу 3 частини першої статті 60 Закону
України «Про автомобільний транспорт»
та припис щодо усунення порушення
законодавства про автомобільний
транспорт №026496, який позивач не
оскаржує (а.с.9-10).

Постанова від 28 липня 2014 року №026011 є
рішенням відповідача як суб'єкта
владних повноважень, а відтак вона
підлягає перевірці на відповідність
вимогам частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України (КАС України), зокрема, чи
прийнята вона на підставі повноважень,
у порядку та в спосіб, визначених
чинним законодавством України.

Відповідно до частин другої - п'ятої
статті 35 Закону України «Про
автомобільний транспорт» послуги з
перевезення пасажирів автобусами
можуть надаватися за видами режимів
організації перевезень: регулярні,
регулярні спеціальні, нерегулярні.

Перевезення пасажирів автобусами в
режимі регулярних пасажирських
перевезень здійснюють автомобільні
перевізники на автобусних маршрутах
загального користування на договірних
умовах із органами виконавчої влади та
органами місцевого самоврядування.
Перевезення пасажирів автобусами в
режимі регулярних спеціальних
пасажирських перевезень та в режимі
нерегулярних пасажирських перевезень
здійснюють автомобільні перевізники
на автобусних маршрутах спеціальних
перевезень та нерегулярних перевезень
відповідно на договірних умовах із
замовниками транспортних послуг.

Статтею 39 цього Закону передбачено, що
автомобільні перевізники, водії,
пасажири повинні мати і пред'являти
особам, які уповноважені здійснювати
контроль на автомобільному транспорті
та у сфері безпеки дорожнього руху,
документи, на підставі яких
виконуються пасажирські перевезення.

В залежності від виду пасажирських
перевезень автомобільний перевізник
зобов'язаний мати документи, перелік
яких визначено статтею 39 Закону
України «Про автомобільний транспорт».

Судом встановлено, що ОСОБА_2 має
відповідні документи для здійснення
регулярних перевезень пасажирів на
маршруті Шацьк-Ростань та міжміських
регулярних спеціальних перевезень
автобусами БАЗ А079.23 (категорія М-3, клас
ІІІ, пасажиромісткість 29 чоловік) за
маршрутом «Пансіонат «Шацькі озера» -
Львів» (а.с.12).

Умови регулярних та регулярних
спеціальних перевезень зазначаються у
паспорті маршруту.

Аналіз наданого позивачем паспорту
маршруту «Пансіонат «Шацькі озера» -
Львів» дає підстави для висновку, що
близько 11 год. рейс за таким маршрутом у
перевізника ОСОБА_2 відсутній. Цього не
заперечує і сам позивач. Тобто, наданий
паспорт маршруту не підходить до
ситуації, описаної в акті перевірки.

Разом з тим, при проведенні рейдової
перевірки, оцінивши надані водієм
ОСОБА_2 документи, відповідач дійшов
висновку про здійснення позивачем у
цей час та за виявлених обставин
нерегулярних пасажирських перевезень.

Так, під час перевірки працівниками
відповідача автобуса в його салоні
перебували пасажири (за актом
перевірки та показань свідка ОСОБА_3 -
четверо, з пояснень позивача у судовому
засіданні - троє). Свідок ОСОБА_3 -
головний спеціаліст управління
Укртрансінспекції у Волинській
області, що був в числі працівників, які
проводили рейдову перевірку в тому
числі транспортного засобу ОСОБА_2,
показав, що в салоні автобуса
знаходились більше пасажирів, які
однак повиходили за вказівкою ОСОБА_2 у
той момент, коли до автобуса зі сторони
водія підійшли працівники Управління.
Водночас, на думку суду, кількість
пасажирів, яких перевозив позивач, не
має суттєвого значення для визначення
виду перевезення, яке він здійснював на
той час, оскільки сам факт здійснення
перевезення сторонами не
заперечується.

У судовому засіданні 15 вересня 2014 року
позивач пояснював, що на прохання
громадян, які під час перевірки були у
нього в салоні автобуса, він
безкоштовно підвозив їх із санаторію
«Лісова пісня» до пансіонату «Шацькі
озера», де о 12:45 год. і мав розпочатися
його рейс згідно з паспортом маршруту
«Пансіонат «Шацькі озера»- Львів». На
цьому шляху його зупинили працівники
управління Укртрансінспекції у
Волинській області. Такі ж відомості
щодо здійснюваного маршруту, зі слів
водія, і внесено до акту перевірки .

З огляду на викладене, безпідставними є
доводи позивача про те, що працівники
відповідача під час рейдової перевірки
не надали йому можливості надати
пояснення, про що він вказав у рядку
«Пояснення водія про причини
порушень».

Пунктом 51 Правил надання послуг
пасажирського автомобільного
транспорту, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 18
лютого 1997 року №176 (далі - Правила),
визначено, що нерегулярні перевезення
здійснюються на замовлення юридичної
або фізичної особи як разові
перевезення організованої групи
пасажирів за визначеним маршрутом.

Суд погоджується з позивачем, що чинним
законодавством не заборонено
здійснювати перевезення пасажирів
автобусами з одного місця до іншого на
їх прохання (за плату чи безкоштовно),
але надання послуг за визначеними
статтею 35 Закону України «Про
автомобільний транспорт» режимами
організації перевезень (регулярні,
регулярні спеціальні, нерегулярні)
повинні відповідати встановленим
умовам, що підтверджуються
відповідними документами.

Таким чином, оскільки здійснюване
позивачем перевезення, про яке йде мова
в акті перевірки, не охоплене паспортом
маршруту, доказів систематичного
здійснення такого перевезення суду не
надано, то суд погоджується із доводами
відповідача про те, що за таких умов
мало місце нерегулярне перевезення
пасажирів позивачем - разове
перевезення організованої групи
пасажирів за визначеним маршрутом.

Отже, зважаючи на ту обставину, що
ОСОБА_2 під час перевірки працівниками
відповідача не здійснював перевезення
за маршрутом, вказаному у паспорті
міжміського автобусного маршруту
регулярних спеціальних перевезень, а
надав послуги, що по суті відповідають
режиму нерегулярного пасажирського
перевезення, то у нього повинні бути у
наявності документи, передбачені
статтею 39 Закону України «Про
автомобільний транспорт» саме для
такого виду перевезень.

Частина четверта статті 39 Закону
України «Про автомобільний транспорт»
визначає, що автомобільний перевізник,
що здійснює нерегулярні пасажирські
перевезення, повинен мати і пред'явити
ліцензію, документ, що засвідчує
використання автобуса на законних
підставах, інші документи, передбачені
законодавством України. Водій
автобуса, який здійснює нерегулярні
пасажирські перевезення, повинен мати
і пред'явити посвідчення водія
відповідної категорії, реєстраційні
документи на транспортний засіб,
ліцензійну картку, договір із
замовником транспортних послуг,
документ, що засвідчує оплату
транспортних послуг, інші документи,
передбачені законодавством України.

Однак, маючи документи для здійснення
регулярних спеціальних перевезень,
позивач не заперечує, що на час
рейдової перевірки договору із
замовником транспортних послуг
(пасажирами), документа, що засвідчує
оплату транспортних послуг, необхідних
для нерегулярних перевезень, у нього не
було.

Відповідно до абзацу 3 частини першої
статті 60 Закону України «Про
автомобільний транспорт» за порушення
законодавства про автомобільний
транспорт до автомобільних
перевізників застосовуються
адміністративно-господарські штрафи,
зокрема за: надання послуг з перевезень
пасажирів та вантажів без оформлення
документів, перелік яких визначений
статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у
розмірі ста неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян (що
еквівалентно 1700,00 грн.).

Згідно із пунктами 25-27 Порядку № 1567
справа про порушення розглядається в
органі державного контролю за
місцезнаходженням суб'єкта
господарювання або за місцем виявлення
порушення (за письмовою заявою
уповноваженої особи суб'єкта
господарювання) не пізніше ніж
протягом двох місяців з дня його
виявлення. Справа про порушення
розглядається у присутності
уповноваженої особи суб'єкта
господарювання. Про час і місце
розгляду справи про порушення
уповноважена особа суб'єкта
господарювання повідомляється під
розписку чи рекомендованим листом із
повідомленням. У разі неявки
уповноваженої особи суб'єкта
господарювання справа про порушення
розглядається без її участі. За
наявності підстав керівник органу
державного контролю або його заступник
виносить постанову про застосування
адміністративно-господарських
штрафів, яка оформляється згідно з
додатком 5.

Про час та місце розгляду справи за
виявленим порушенням, позивача
повідомлено належним чином, про що
свідчить його підпис на акті (а.с.49).
Бути присутнім під час розгляду справи
про порушення законодавства про
автомобільний транспорт є правом
перевізника, так само як надати
пояснення, докази в обґрунтування
своїх доводів чи спростування
висновків перевірки. Позивач таким
правом не скористався. Проте, ненадання
пояснень, неприбуття для розгляду
справи не є перешкодою для прийняття
рішення на підставі встановлених
перевіркою обставин.

Відтак, постановою 28 липня 2014 року №
026011 відповідно до абзацу 3 частини
першої статті 60 Закону України «Про
автомобільний транспорт» до ОСОБА_2
було застосовано
адміністративно-господарський штраф у
сумі 1700,00 грн. - під час надання послуг з
перевезень пасажирів у нього були
відсутні визначені статтею 39 Закону
України «Про автомобільний транспорт»
договір із замовником транспортних
послуг та документ, що засвідчує оплату
транспортних послуг, необхідність яких
передбачена для нерегулярних
пасажирських перевезень.

Доводи позивача у судовому засіданні
щодо невідповідності обставинам
зазначених в акті перевірки відомостей
щодо вулиці, де здійснювалася
перевірка, кількості пасажирів, що
перебували в автобусі, точного часу
перевірки, не вказують на
протиправність вказаної постанови і
жодним чином не спростовують вчиненого
ОСОБА_2 правопорушення,
відповідальність за яке передбачена
статтею 60 Закону України «Про
автомобільний транспорт».

Суд не приймає доводи позивача про те,
що до нього могло бути застосоване
адміністративне стягнення відповідно
до Кодексу України про адміністративні
правопорушення, оскільки за складом
виявленого правопорушення
відповідальність суб'єктів
господарювання передбачена саме
статтею 60 Закону України «Про
автомобільний транспорт».

За приписами частини другої статті 71
КАС України в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

На підставі аналізу норм чинного
законодавства та встановлених
обставин, суд вважає, що відповідач як
суб'єкт владних повноважень довів
правомірність оскаржуваної постанови
про застосування до позивача за
порушення вимог статті 39 Закону
України «Про автомобільний транспорт»
штрафу у сумі 1700,00 грн., а тому в
задоволенні позову слід відмовити.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні
позову, то за правилами статті 94 КАС
України сплачений позивачем згідно з
квитанціями від 19 серпня 2014 року №123 та
від 29 серпня 2014 року №3814.423.1 (а.с.2, 36)
судовий збір у розмірі 10 відсотків від
ставки, що становить 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати (182,70 грн.)
йому не повертається. Разом з тим,
згідно з частиною третьою статті 4
Закону України «Про судовий збір» у
зв'язку із відмовою у задоволенні
позову решта суми судового збору
підлягає стягненню з позивача (тобто, 90%
від розміру ставки судового збору за
подання адміністративного позову
майнового характеру), що становить 1644,30
грн. (1827,00 грн.-182,70 грн.).

Керуючись статтями 2, 71, 94, частиною
третьою статті 160, статтями 162, 163
Кодексу адміністративного судочинства
України, на підставі Закону України
«Про автомобільний транспорт», суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до управління
Укртрансінспекції у Волинській
області про скасування постанови від 28
липня 2014 року № 026011 про застосування
адміністративно-господарського штрафу
відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 (44000, АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2) в доход
Державного бюджету України судовий
збір у сумі 1644,30 грн. (одна тисяча
шістсот сорок чотири грн. 30 коп.).

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду подається протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови, яка буде
складена у повному обсязі 24 вересня 2014
року. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя
Ж.В.Каленюк