Справа № 2-а-468/12/1412
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2014-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2-а-468/12/1412

Категорія: 10.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Разумовська О.Г.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Кравця О.О.,
Романішина В.Л.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1
на постанову Заводського районного
суду м. Миколаєва від 19 січня 2012 року по
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Департаменту праці та
соціального захисту населення
Миколаївської міської ради про
визнання дій протиправними,
зобов'язання провести перерахунок та
виплату допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку у
відповідності до ст. 15 Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з
дітьми», -

ВСТАНОВИВ:

16 листопада 2011 року ОСОБА_1 звернулась
до Заводського районного суду м.
Миколаєва з адміністративним позовом
до Департаменту праці та соціального
захисту населення Миколаївської
міської ради, в якому просила суд:

- визнати протиправними дії
відповідача відносно нарахування та
здійснення перерахування раніше
призначеної позивачу допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку;

- зобов'язати відповідача усунути
порушення та провести перерахунок
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку,
відповідно до положення ст. 15 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» у розмірі прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років;

- зобов'язати відповідача
виплатити відповідно до положення ст. 15
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку з 14 квітня 2009 року по момент
винесення рішення;

- зобов'язати відповідача
призначити щомісячну допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, відповідно до
положення ст. 15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми», у
розмірі прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років.

Постановою від 19 січня 2012 року
Заводський районний суд м. Миколаєва
відмовив у задоволенні
адміністративного позову в повному
обсязі.

Не погоджуючись з постановою суду
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати оскаржену
постанову, прийняте законне і
обґрунтоване рішення.

Вимоги апеляційної скарги апелянт
обґрунтовує тим, що суд першої
інстанції неправильно застосував
норми матеріального і процесуального
права.

Департамент праці та соціального
захисту населення Миколаївської
міської ради надав письмові
заперечення на апеляційну скаргу, в
яких з посиланням на дотримання судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права, просить
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а оскаржену постанову -
без змін.

Ухвалюючи постанову про відмову у
задоволенні адміністративного позову
суд першої інстанції встановив, що на
спірні правовідносини поширює дію
Закон України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми», позивач в період
отримання допомоги у мінімальному
розмірі не надавала всіх необхідних
документів для отримання цієї допомоги
у розмірі, що дорівнює різниці між 100
відсотками прожиткового мінімуму,
встановленого для працездатних осіб,
та середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців. За таких
обставин суд першої інстанції дійшов
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення
адміністративного позову, пославшись
при цьому на норму ст. 100 КАС України в
редакції чинній до 30 липня 2010 року.

Справа призначена до
апеляційного розгляду в порядку
письмового провадження відповідно до
п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права в межах доводів
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга може бути
задоволена частково.

Апеляційний суд встановив, що
ОСОБА_1 має доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1
(а.с. 19), є особою, застрахованою у
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
якій, відповідно до наказу по
Миколаївському державному
університету імені О.В. Сухомлинського
від 11 червня 2009 року № 45/в, надана
частково оплачувана відпустка в період
з 09 червня 2009 року по 14 квітня 2012 року
для догляду за дитиною віком до 3-х
років (а.с. 20).

Відповідно до відповіді
Департаменту праці та соціального
захисту населення Миколаївської
міської ради від 08 листопада 2011 року №
Д-П-1630-1/з (а.с. 22-23) позивачу з 09 червня 2009
року призначена допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку, у мінімальному розмірі 130 грн.

З червня по грудень 2009 року, у січні 2011
року та з серпня 2011 року допомога
виплачувалась позивачу у мінімальному
розмірі 130 грн. (а.с. 20-23, 24-25)

На підставі заяв від 26 січня 2010
року, 26 липня 2010 року та наданих
позивачем документів в період з 01 січня
по 31 грудня 2010 року позивачу нарахована
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку в
розмірі, що дорівнює різниці між 100
відсотками прожиткового мінімуму,
встановленого для працездатних осіб,
та середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців (а.с. 20-23, 24-25).

Також на підставі заяви від 17 лютого 2011
року та наданих позивачем документів в
період з 01 лютого по 31 липня 2011 року
позивачу нарахована допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку в розмірі, що дорівнює
різниці між 100 відсотками прожиткового
мінімуму, встановленого для
працездатних осіб, та середньомісячним
сукупним доходом сім'ї в розрахунку на
одну особу за попередні шість місяців
(а.с. 20-23, 24-25).

Вирішуючи питання щодо
дотримання позивачем строку звернення
до суду з адміністративним позовом,
апеляційний суд вважає помилковим
посилання апелянта на застосування до
спірних правовідносин положень ст. 268
ЦК України, оскільки відповідно до ст. 99
КАС України, як «інші закони» не можуть
розумітися положення глави 19 ЦК
України, оскільки позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутись до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу, а
адміністративний позов - звернення до
адміністративного суду про захист
прав, свобод та інтересів у
публічно-правових відносинах. Таким
чином, «інші закони» на які
посилається ст. 99 КАС України - це
закони, які встановлюють інші строки
звернення до адміністративного суду з
вимогою вирішити публічно -правовий
спір

Зазначена правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
16 травня 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до УПСЗН Орджонікідзевського
району Маріупольської міської ради.

Також є помилковим і посилання
суду першої інстанції на норму ст. 100
КАС України якою передбачена
можливість відмови у задоволенні
адміністративного позову з підстав
пропуску позивачем строку звернення до
суду, якщо на цьому наполягає
відповідач, оскільки ст. 100 КАС України
в такій редакції втратила чинність з 30
липня 2010 року.

Оскільки апеляційний суд не
встановив поважних причин пропуску
позивачем строку звернення до суду з
адміністративним позовом, відповідно
до ст. 100, п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України,
позовні вимоги, заявлені за межами
шестимісячного строку, з 04 квітня 2009
року по 15 травня 2011 року, мають бути
залишені без розгляду.

Як встановлено апеляційним судом
апелянт є особою, застрахованою у
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
якій, відповідно до наказу по
Миколаївському державному
університету імені О.В. Сухомлинського
від 11 червня 2009 року № 45/в, надана
частково оплачувана відпустка в період
з 09 червня 2009 року по 14 квітня 2012 року
для догляду за дитиною віком до 3-х
років.

На відносини щодо виплати
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку за
період з 1 січня по 31 грудня 2009 року
особі, яка застрахована у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування поширювалися
норми Закону України від 18 січня 2001
року № 2240-ІІІ «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням», відповідно до статті 43
якого допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.
Зазначена правова позиція викладена у
постановах Верховного Суду України
від 11.06.2013 р. ЄДРСР № 32348472; від 18.06.2013 р.
ЄДРСР № 32213972; від 02.07.2013 р. ЄДРСР № 32532880;
від 09.07.2013 р. ЄДРСР № 32532872.

У 2010 та 2011 роках на відносини щодо
виплати допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку
особі, застрахованій у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, також
поширюються норми спеціального Закону
(яким є Закон України від 18 січня 2001
року № 2240-ІІІ «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням»), відповідно до статті 43
якого допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Застосування до таких правовідносин
положень Закону України від 21
листопада 1992 року № 2811-ХІІ «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» та
Порядку призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 27 грудня 2001 року
№ 1751, є помилковим.

Зазначена правова позиція викладена у
постановах Верховного Суду України
від 11.12.2012 р. ЄДРСР № 28332586 та відповідно
від 25.12.2012 р. ЄДРСР № 28332590.

Таким чином, при вирішенні спору
по справі суд першої інстанції
помилково послався на норми Закону
України від 21 листопада 1992 року №
2811-ХІІ «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми».

Оскільки позовні вимоги
стосуються зобов'язання відповідача
провести нарахування та виплату
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку саме
відповідно до вимог ст. 15 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми», який не поширюється на спірні
правовідносини, а апеляційний суд в
силу вимог ч. 4 ст. 195 КАС України не може
розглядати позовні вимоги, що не були
заявлені в суді першої інстанції, у
задоволенні позовних вимог, має бути
відмовлено саме з підстав обрання
позивачем неналежного способу захисту
порушеного права.

Таким чином, оскаржена постанова
має бути скасована та ухвалена нова
постанова про відмову у задоволенні
адміністративного позову та залишення
частини позовних вимог без розгляду.

Апеляційний суд дійшов висновку
про порушення судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, у зв'язку з чим,
відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України,
це є підставою для часткового
задоволення апеляційної скарги,
скасування оскарженої постанови та
ухвалення нового судового рішення.

Керуючись ст. ст. 99, ст. 100, п. 9 ч. 1
ст. 155, ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 197, п. 3 та п. 4 ч. 1
ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202, ч. 1 ст. 203, ст. ст. 207, 211,
212, ч. 5 ст. 254 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Постанову Заводського районного
суду м. Миколаєва від 19 січня 2012 року
скасувати та ухвалити нову постанову.

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 заявлених з 16 травня 2011 року -
відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_1, заявлені з
період з 14 квітня 2009 року по 15 травня 2011
року - залишити без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя
С.Д Домусчі

суддя
О.О.Кравець

суддя
В.Л.Романішин