Справа № 2а/2570/587/12
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2014 року м.
Київ К/9991/53193/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Мороза В.Ф.,

Чалого С.Я.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою Чернігівського
обласного центру зайнятості на
постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 01 березня
2012 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 31 липня 2012 року у справі за позовом
Чернігівського обласного центру
зайнятості до Державної фінансової
інспекції в Чернігівській області про
скасування вимоги,

в с т а н о в и л а:

Чернігівський обласний центр
зайнятості звернувся до суду з позовом
до Державної фінансової інспекції в
Чернігівській області про визнання
протиправними та скасування пунктів 2, 4
вимоги від 30.01.2012 №25-04-18-14/684.

Позовні вимоги мотивовано
протиправністю оскаржуваних пунктів
вимоги як таких, що винесено на
підставі хибних висновків акту ревізії
щодо заподіяння позивачем збитків
державі при закупівлі
товарно-матеріальних цінностей та при
проведенні фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2
семінарів-тренінгів.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 01 березня
2012 року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 31 липня 2012
року, у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі
Чернігівський обласний центр
зайнятості із посиланням на порушення
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, просив скасувати оскаржувані
судові рішення та постановити нове, про
задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та матеріалами справи
підтверджено, що Державною фінансовою
інспекцією в Чернігівській області
проведено ревізію цільового та
законного використання коштів
Чернігівського обласного центру
зайнятості за період з 01.01.2009 по 31.10.2011,
за результатами якої складено акт
ревізії від 16.12.2011 №04-21/23.

На підставі акту ревізії від 16.12.2011
№04-21/23 Державною фінансовою інспекцією
в Чернігівській області сформовано та
на адресу Чернігівського обласного
центру зайнятості направлено Вимогу
про усунення порушень від 30.01.2012 №
25-04-18-14/684.

Пунктом 2 вимоги зазначено, що ревізією
придбання товарно-матеріальних
цінностей (офісного паперу А-4,
генератора - defiant dgg 2800) та послуг з
комплексного разового прибирання
приміщень, встановлено їх придбання за
цінами, що перевищують середню ринкову
вартість цих товарів та послуг,
визначених за експертизою, проведеною
Чернігівською регіональною
торгово-промисловою палатою (висновок
експерта від 25.11.2011 року № ЧК-397),
внаслідок чого, Центру зайнятості
завдано збитків на загальну суму 69980,16
грн. Враховуючи викладене, ДФІ в
Чернігівській області вимагає
забезпечити відшкодування
вищезазначених збитків у спосіб,
визначений чинним законодавством, в
тому числі, за рахунок винних осіб.

Пунктом 4 вимоги зазначено, що в ході
ревізії за наданими документами та
проведеною зустрічною звіркою
встановлено, що у плановому кошторисі
та кошторисі фактичних витрат на
проведення семінару-тренінгу,
проведеного фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 в Центрі
зайнятості, враховано витрати, що не
відносяться до їх проведення, не
підтверджені документально та не
притаманні для вказаного суб'єкта
господарювання на загальну суму 502,55
грн., внаслідок чого Центру зайнятості
завдано матеріальної шкоди (збитків) на
вказану вище суму. Враховуючи
вищевикладене, ДФІ в Чернігівській
області вимагає в межах чинного
законодавства відшкодувати вказані
збитки, зокрема за рахунок винних осіб
у здійсненні безпідставних
перерахувань коштів у порядку та
розмірі, встановленому ст.ст. 130-136 КЗпП
України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з позицією якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з правомірності оскаржуваних
пунктів вимоги як таких, що винесено
Державною фінансовою інспекцією у
Чернігівській області на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені законом, за наявності
факту порушення позивачем вимог
законодавства при витрачанні
бюджетних коштів.

Колегія суддів, виходячи з меж
касаційного перегляду, встановлених
статтею 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, погоджується із
позицією судів попередніх інстанцій
щодо відсутності підстав для
задоволення позову, вважаючи при цьому
за необхідне зазначити наступне.

Згідно з Положенням про Державну
фінансову інспекцію України,
затвердженим Указом Президента
України від 23 квітня 2011 № 499/2011 (далі -
Положення) Державна фінансова
інспекція України є центральним
органом виконавчої влади, діяльність
якого спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра фінансів України, входить до
системи органів виконавчої влади і
забезпечує реалізацію державної
політики у сфері державного
фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно
до покладених на неї завдань вживає в
установленому порядку заходів до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства та притягнення
до відповідальність винних осіб, а
саме: вимагає від керівників та інших
підконтрольних установ усунення
виявлених порушень законодавства;
звертається до суду в інтересах
держави, якщо підконтрольною установою
не забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.
(підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення
Держфінінспекція України для
виконання покладених на неї завдань
має право в установленому порядку,
зокрема, пред'являти керівникам та
іншим особам підприємств, установ та
організацій, що контролюються,
обов'язкові до виконання вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства; при виявленні збитків,
завданих державі чи об'єкту контролю,
визначати їх розмір згідно з методикою,
затвердженою Кабінетом Міністрів
України.

Також Положенням установлено, що
Держфінінспекція України має право
звернутися до суду в інтересах держави,
якщо підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог щодо
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

Зазначені норми кореспондуються з
положеннями пункту 7 статті 10 Закону
України "Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні", згідно з якими державній
контрольно-ревізійній службі надано
право пред'являти керівникам та іншим
службовим особам підконтрольних
установ, що ревізуються, вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства з питань збереження і
використання державної власності та
фінансів, вилучати в судовому порядку
до бюджету виявлені ревізіями
приховані і занижені валютні та інші
платежі, ставити перед відповідними
органами питання про припинення
бюджетного фінансування і
кредитування, якщо отримані
підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави
вважати, що органу державного
фінансового контролю надано
можливість здійснювати контроль за
використанням коштів державного і
місцевого бюджету та у разі виявлення
порушень законодавства пред'являти
обов'язкові до виконання вимоги щодо
усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих
державі чи об'єкту контролю, орган
державного фінансового контролю має
право визначати їх розмір згідно з
методикою, затвердженою Кабінетом
Міністрів України, та звернутися до
суду в інтересах держави, якщо
підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового
контролю спрямована на корегування
роботи підконтрольної організації та
приведення її у відповідність із
вимогами законодавства і у цій частині
вона є обов'язковою до виконання. Що
стосується відшкодування виявлених
збитків, завданих державі чи об'єкту
контролю, то про їх наявність може бути
зазначено у вимозі, але вони не можуть
бути примусово стягнуті шляхом вимоги.
Такі збитки відшкодовуються у
добровільному порядку або шляхом
звернення до суду з відповідним
позовом.

За результатами аналізу наведених
положень колегія суддів вказує на
наявність у органу державного
фінансового контролю права заявляти
вимогу про усунення порушень,
виявлених у ході перевірки
підконтрольних установ, яка
обов'язкова до виконання лише в частині
усунення допущених порушень
законодавства і за допомогою якої
неможливо примусово стягнути виявлені
в ході перевірки збитки.

У справі, що розглядається, Інспекція
пред'явила вимоги, які вказують на
виявлені збитки, їхній розмір та їх
стягнення.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у
судовому порядку за позовом органу
державного фінансового контролю,
правильність їх обчислення перевіряє
суд, який розглядає цей позов, а не
позов підконтрольної установи про
визнання вимоги протиправною.

Аналогічна правова позиція щодо
застосування зазначених норм
матеріального права вже була
висловлена колегією суддів Судової
палати в адміністративних справах
Верховного Суду України у постановах
від 15 квітня та 13 травня 2013 року (справи
№№ 21-40а14, 21-89а14 відповідно).

Відповідно до статті 244-2 Кодексу
адміністративного судочинства України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

За вказаних обставин, колегія суддів
погоджується із позицією судів
попередніх інстанцій щодо відсутності
підстав для вжиття заходів судового
захисту прав позивача за вказаним
позовом.

Доводи касаційної скарги висновків
судів першої та апеляційної інстанцій
не спростовують. Порушень норм
матеріального та процесуального права
при ухваленні оскаржуваних судових
рішень судами не допущено.

Відповідно до частини третьої статті
220-1 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Чернігівського
обласного центру зайнятості відхилити,
а постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 01 березня
2012 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 31 липня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута в порядку
ст.ст.235-238 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: