Справа № П/811/2632/14
Суддя: Г.П. Нагібіна
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2014 року
Справа № П/811/2632/14

Кіровоградський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючої - судді Нагібіної Г.П.
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом фізичної особи-підпиємця
ОСОБА_1 до Новоукраїнської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Кіровоградській області про визнання
протиправними та скасування рішень

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом
до Новоукраїнської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Кіровоградській області, в якому
просить суд визнати протиправними та
скасувати:

- податкове повідомлення-рішення форми
"Р" № від 30.07.2014 р.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки)
форми Ф-35 від 25.06.2014 р.;

- рішення № від 25.06.2014 р.

Позивач не погоджується з висновками
акту перевірки та прийнятими на його
підставі податковими
повідомленнями-рішеннями й мотивує
позовні вимоги тим, що вказані рішення
порушують його права, суперечать
діючому законодавству, прийняті на
основі необґрунтованих висновків
перевіряючого податкового органу,
оскільки усі запасні частині та
паливно-мастильні матеріали, витрати
по яких податковий орган не врахував,
були використані у господарській
діяльності по підтверджені первинними
документами.

Відповідач подав письмові заперечення
на позов, вимоги не визнаються в
повному обсязі та зазначається, що
прийняття оскаржуваних рішень
обумовлено порушенням податкового
законодавства, що виявлені під час
перевірки, а тому рішення є
правомірними та не підлягають
скасуванню.

За таких обставин, відповідач зазначає,
що оскаржувані рішення винесені
правомірно та відповідно до вимог
чинного законодавства, а тому позовні
вимоги задоволенню не підлягають.

Дослідивши подані позивачем документи
і матеріали, дослідивши матеріали
справи, з'ясувавши обставини, на яких
ґрунтується позов оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи,
адміністративний суд, -

В С Т А Н О В И В:

ФОП ОСОБА_1 (далі позивач)
зареєстрований в якості фізичної особи
- підприємця Новоукраїнською РДА
Кіровоградської області 30.10.2009 р. та
перебуває на податковому обліку в
Новоукраїнській ОДПІ як платник
податку на доходи фізичних осіб,
податку на додану вартість (а.с.112 т.1).

Новоукраїнська ОДПІ ГУ Міндоходів у
Кіровоградській області (далі
відповідач) у розумінні статті 3 КАС
України є суб'єктом владних
повноважень, рішення якого оскаржені.

Згідно наказу Новоукраїнської ОДПІ
була проведена планова перевірка ФОП
ОСОБА_1 у період з 27.05.2014 р. по 10.06.2014 р.,
про що складено акт про результати
документальної планової виїзної
перевірки з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства від 24.06.2014 року
№124/1703/НОМЕР_1 (далі - акт перевірки,
а.с.117-151 т.1).

Висновками перевірки є, на думку
податкового органу, порушення
позивачем:

- 177.4 ст.177, пп.138.4 ст. 138 Податкового
кодексу України в результаті чого
завищено задекларовані витрати на суму
189702,87 грн., а саме: за 2011 рік на 72611,33 грн.,
за 2012 рік на 82171,51 грн., за 2013 рік на 34920,03
грн., в результаті чого визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб від здійснення
діяльності на суму 28455,43 грн., а саме: за
2011 рік на 10891.70 грн., за 2012 рік на 12325,73
грн., за 2013 рік на 5238,00 грн;

- п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» в результаті
чого занижено суму єдиного внеску в
сумі 65826,89 грн. а саме: за 2011 рік на 25196,13
грн., 2012 рік на 28513,51 грн., за 2013 рік на
12117,25 грн.

На підставі акту перевірки
відповідачем винесено:

- податкове повідомлення - рішення
№ від 30.07.2014 р., яким збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на доходи фізичних осіб у сумі 35569,29 грн.
(а.с.116 т.1);

- рішення № від 26.06.2014 р. про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску у розмірі 7236,63 грн. (а.с.115 т.1);

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від
25.06.2014 р. №Ф-35 про сплату недоїмки у сумі
65826,89 грн. (а.с.114 т.1).

Правомірність та обґрунтованість
оскаржуваних рішень є предметом спору,
який передано на вирішення суду.

Щодо податкового повідомлення -
рішення № від 30.07.2014 р., яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб у
сумі 35568,29 грн., суд зазначає наступне.

Згідно акту перевірки встановлено, що
позивачу визначено суму грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб у зв'язку з віднесенням
до складу задекларованих витрат
вартість придбаного дизельного
пального та вартість придбаних
запасних частин до автомобілів. Такі
висновки відповідач обгрунтовує тим,
що позивачем вартість придбаного
дизельного пального не підтверджено
відповідними документами (накладними,
фіскальними чеками, та ін.). Крім того,
перевіряючими зазначено, шо фізичні
особи - підприєиці, які перебувають на
загальній системі оподаткування не
мають права включати до складу витрат
витрати, які пов'язані із використанням
транспортного засобу (вартість
придбання частин, придбання шин,
технічного обслуговування тощо).

Матеріалами справи встановлено, що ФОП
ОСОБА_1 зареєстрований в якості
суб'єкта господарювання 30.10.2009 року, що
підтверджується свідоцтвом про
державну реєстрацію фізичної особи -
підприємця серії НОМЕР_5(а.с.113,т.1).

Відповідно до ліцезії серії НОМЕР_3,
виданої Головною державною інспекцією
на автомобільному транспорті 22.12.2009
року, ФОП ОСОБА_1 надано дозвіл на
здійснення внутрішніх перевезень
вантажів вантажними автомобілями,
причепами та напівпричепами (а.с.245, т.1).

Вказані послуги надавались позивачем з
використанням автомобілей Рено
Преміум, д.н.з. НОМЕР_4 та Рено Преміум,
д.н.з. НОМЕР_2, які пребувають у
власності позивача, що підтверджуються
відповідними свідоцтвами на
реєстрацію транспортних засобів
(а.с.246-247,т.1).

Позивач зазначив, що з метою надання
транспортних послуг ним було придбано
дизильне пальне.

При цьому перевіркою встановлено, що до
складу задекларованих витрат ФОП
ОСОБА_1 включено вартість дизельного
пального: за 2011 рік - 129170,88 грн. (17984,09 л);
за 2012 рік - 329559,92 грн. (40837,4л) та за 2013 рік
-405540,75 грн. (49888,91л).

При цьому, аналізуючи використання
дизельного пального на підставі
наданих на перевірку подадорожніх
листів, накладних, фіскальних чеків та
книги обліку доходів та витрат,
посадовими особами податкового органу
зроблено висновок, що до складу
задекларованих витрат ФОП ОСОБА_1
включено вартість дизельного пального,
придбання якого не підтверджено
документами у відповідних періодах
(стор.11-13 акту перевірки; а.с.127-129, т.1).

Позивач на спростування даних
висновків зазначив, що ним до валових
витрат включено вартість не
придбаного, а списаного пального,
Позивачем в письмових поясненнях
зазначено, що в 2011 році не було отримано
дохід за перевезення, які фактично були
виконані у 2010 році. Списання пального
бло відображено відповідно до
отриманих доходів, тобто в 2011 році. Крім
того, позивач надав зведені у таблиці
дані придбання пального та подорожніх
листків та отриманого доходу за цими
витратами (а.с.249, т.1).

Позивачем до суду надано копії
податкових та видаткових накладних, що
підтверджують придбання дизельного
пального (а.с.1-5,10,12-16,т.2). Оплата
придбаного дизпального
підтверджується долученими до справи
копіями платіжних доручень
(а.с.6-9,14,17,т.2).

Крім того, позивач зазначив, що у нього
наявний резервуар для зберігання
пального, в якому він зберігав пальне,
яке закуповував, з огляду на ріст цін на
ПММ.

Згідно зведеною таблиці наданої
позивачем із зазначенням залишків на
початок календарного року, останній
правомірно сформував витрати по
паливно мастильним матеріалам у
період, коли отримано дохід за послуги
перевезення вантажу (а.с.248-250 т.1 - а.с.1-21
т.2).

У відповідності до ч. 1 ст. 320 Цивільного
кодексу України, власник має право
використовувати своє майно для
здійснення підприємницької
діяльності, крім випадків,
встановлених законом.

Згідно п. 177.2. ст. 177 ПК України, об'єктом
оподаткування фізичних
осіб-підприємців є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та не грошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної
особи-підприємця.

За п. 177.4. ст. 177 ПК України, до переліку
витрат, безпосередньо пов'язаних з
отриманням доходів, належать
документально підтверджені витрати, що
включаються до витрат операційної
діяльності згідно з розділом III цього
Кодексу.

ФОП ОСОБА_1 на праві власності
належать транспортні засоби (а.с.244-249
т.1), які він використовує у своїй
підприємницькій діяльності та за
період, що перевірявся здійснював
діяльність автомобільного вантажного
транспорту на загальній системі
оподаткування, про наявність яких
зазначено у податкових деклараціях про
майновий стан і доходи (а.с.30-45 т.1).

Враховуючи вищеописане, суд дійшов
висновку про помилковість висновків
відповдіача про завищення суми витрат
за витратами з придабння
паливно-мастильних матеріалів.

Відповдіач також зазначив про
неправомірність віднесення до складу
витрат, витрати на запасні частини для
автомобілів.

Абзацом «г» п.п. 138.8.5 п.138.8 ст. 138 ПК
України встановлено, що до складу
загальновиробничих витрат включаються
витрати на утримання. експлуатацію та
ремонт, страхування, оперативну оренду
основних засобів, інших необоротних
активів загальновиробничого
призначення.

У відповідності до п. 1.3 Положення про
технічне обслуговування і ремонт
дорожніх транспортних засобів
автомобільного транспорту,
затвердженого наказом Міністерства
транспорту України від 30.03.1998 року № 102,
ремонт - комплекс операцій щодо
відновлення справності або
роботоздатності виробів та
відновлення ресурсів виробів чи їх
складових частин.

Пунктом 3.8 вказаного вище положення
передбачено, що щоденне
обслуговування, технічне
обслуговування та сезонне технічне
обслуговування дорожніх транспортних
засобів не належать до реконструкції,
модернізації, технічного
переозброєння та інших видів
поліпшення дорожніх транспортних
засобів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
витрати на утримання, експлуатацію та
ремонт (в даному випадку це витрати на
придбання запасних частин, технічне
обслуговування та ремонт транспортних
засобів) основних засобів цілком і
повністю відноситься до
загальновиробничих або
адміністративних витрат в залежності
від того для чого використовується
автомобіль.

Суд критично ставиться до посилання
відповідача на пп. 131.5 п. 139.1 ст. 139 ПК
України, оскільки в даному випадку
відповідач ототожнює витрати на
поточний ремонт та утримання
автомобіля з витратами на
реконструкцію, модернізацію або інше
поліпшення основних засобів.

Позивач надав суду копію диплома
Спеціаліста за кваліфікацією
інженер-механік, пояснивщи при цьому,
що він особисто придбавав запасні
деталі до автомобілів і разом із
водіями проводив їх установку чи то
заміну (а.с.243 т.1).

В підтвердження таких витрат позивач
надав копії документів, а саме: акти на
списання, податкові та видаткові
накладні.

За таких обставин, суд вважає, що
податкове повідомлення рішення №
від 30.07.2014 р. щодо порушення позивачем
п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 ПК України є
протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо рішення № від 26.06.2014 р. про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску та вимоги про сплату боргу
(недоїмки) від 25.06.2014 р. №Ф-35, суд
зазначає наступне.

Вищезазначені рішення прийняті з
огляду на висновки відповідача щодо
завищення витрат при визначення
оподатковуваного доходу.

У зв'язку з тим, що неправомірного
завищення витрат позивачем вчинено не
було, хибним є висновок відповідача про
порушення позивачем п.п. 2.1 ст. 7, п. 11 ст. 8
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»,
оскільки втрати, понесені позивачем є
операційними, а тому і не повинен
сплачуватись єдиний внесок

Отже, доводи відповідача стосовно
завищення ФОП ОСОБА_1 податку з доходів
фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності та
заниження суми єдиного внеску є такими,
що суперечать письмовим доказам
наявним в матеріалах справи.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності відповідно до ч. 2 ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, покладається на відповідача,
якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Так, відповідачем правомірність своїх
дій не доведено, а тому, суд не може
вважати, що рішення відповідача є
такими, що прийняті на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що позовні вимоги про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,
рішення та вимоги є такими, що
підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, відповідно до ч. 1 ст. 94
КАС України, якщо судове рішення
ухвалене на користь сторони, яка не є
суб'єктом владних повноважень, суд
присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України.
Виходячи з цього, сплачений позивачем
судовий збір, що підтверджується
квитанцією, яка міститься в матеріалах
справи, підлягає компенсації з
Державного бюджету України.

Позивач при звернення до суду сплатив
судовий збір у загальному розмірі 217,27
грн., що підтверджується чеком
№1032 від 01.08.2014 р. (а.с.2), тому сума
сплаченого судового збору підлягає
поверненню з Державного бюджету
України.

Керуючись ст. ст. 2,17, 71, 86, 94, 158 - 163 КАС
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 до Новоукраїнської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області
ро визнання протиправними та
скасування рішень - задовльнити
повністю.

Визнати протиправним та
скасувати податкове повідомлення -
рішення № від 30.07.2014 року, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб на
суму 35569,29 грн., в тому числі 28455,43 грн.
основного зобов'язання та 7113,86 грн.
штрафних (фінансових) санкцій.

Визнати протиправною та
скасувати вимогу про сплату боргу
(недоїмки) форми Ф-35 від 25.06.2014 року зі
сплати єдиного внеску, штрафів та пені
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 65826,89 грн.

Визнати протиправним та
скасувати рішення № рішення №
від 25.06.2014 року про застосування
штрафних санкцій за донарахування
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску в сумі 7236,63 грн.

Стягнути з фізичної особи -
підприємцю ОСОБА_1 судовий збір у
розмірі 217,27 грн.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку, передбаченому статтею 254 КАС
України та може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подачі,
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови суду, апеляційної
скарги через Кіровоградській окружний
адміністративний суд, з одночасним
надсиланням копії апеляційної скарги
до суду апеляційної інстанції.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду
Г.П.
Нагібіна