Справа № 806/2880/14
Суддя: Липа Володимир Анатолійович
Дата ухвалення: 2014-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2014 року
Житомир справа № 806/2880/14

категорія 10.2.2

Суддя Житомирського окружного
адміністративного суду Липа В.А.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Управління Пенсійного фонду
України в м. Житомирі Житомирської
області до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у місті Житомирі про
стягнення 9220,50 грн.,-

встановив:

У червні 2014 року Управління Пенсійного
фонду України в м. Житомирі
Житомирської області звернулось до
суду з позовом в якому, просить
стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у місті Житомирі 9220,50 грн.
витрат по основному розміру пенсії,
щомісячній цільовій грошовій допомозі,
суми допомоги на поховання, витратах на
виплату та доставку пенсій щодо
зазначених в розрахунках особах. У
обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на те, що
відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" та Порядку
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженому спільною
постановою правління Пенсійного фонду
України та правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 04 березня 2003
року № 5-4/4, витрати по особових справах
потерпілих, повинні бути відшкодовані
відповідачем за період січень-березень
2014 року в розмірі 9220,50 грн.

Представники сторін подали заяви про
розгляд справи в порядку письмового
провадження.

Якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта (ч. 6 ст. 128 КАС України).

За наведених обставин суд вважає за
можливе розглянути справу у порядку
письмового провадження на підставі
наявних у ній доказів.

Дослідивши та оцінивши надані докази
за своїм внутрішнім переконанням, суд
встановив наступне.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про
пенсійне забезпечення", пенсійне
забезпечення громадян України
здійснюється органами Пенсійного
фонду України. Призначення та виплати
пенсій, в тому числі пенсій по
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва або професійного
захворювання, здійснюється органами
Пенсійного фонду.

З набранням чинності Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", обов'язок
відшкодування шкоди заподіяної
працівникові внаслідок ушкодження
здоров'я або у разі смерті при настанні
страхового випадку, покладено на Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань.

Спільною Постановою правління
Пенсійного Фонду України та правління
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України від
04.03.2003 року № 5-4/4 затверджено Порядок
відшкодування Фондом Пенсійному Фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, що
встановив механізм погодження та
відшкодування таких витрат.

Пунктом 4 зазначеного Порядку
передбачено, що відшкодуванню
підлягають суми, які виплачуються
відповідно до Законів України "Про
пенсійне забезпечення", "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" та інших
нормативно-правових актів, а саме:

сума основного розміру пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання;

щомісячна цільова грошова допомога на
прожиття, якщо така надавалася
пенсіонеру, який одержував
вищезазначену пенсію;

допомога на поховання сім'ї померлого
або особі, яка здійснила поховання
особи, яка отримувала вищезазначену
пенсію;

сума витрат Пенсійного фонду з виплати
і доставки вищезазначених пенсій

Відповідно до п. 5 вказаного Порядку,
органи Пенсійного Фонду України
щомісячно до 10 числа місяця, наступного
за звітним на підставі списку осіб,
яким виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсій у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та списку померлих осіб,
які отримували пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, проводять з відділеннями
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України звірку витрат по
особових справах потерпілих. Складають
акт щомісячної звірки витрат по
особових справах потерпілих, в якому
визначають загальну суму витрат, що
підлягає відшкодуванню та до 15 числа
місяця наступного за звітним подають
його відповідним головним управлінням
Пенсійного Фонду України і управлінням
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та профзахворювань
України в АРК, областях, містах Києві та
Севастополі.

Судом встановлено, що між Управління
Пенсійного фонду України в м. Житомирі
Житомирської області та Відділенням
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у місті Житомирі проведено
звірку витрат по особових справах
потерпілих, про що складено акти
щомісячної звірки витрат по особових
справах потерпілих за період
січень-березень 2014 року.

Встановлено, що при підписанні актів
звірок за зазначений період,
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань у місті Житомирі витрати
позивача не прийняло до заліку витрат
Пенсійного Фонду, що підлягають
відшкодуванню, склавши відповідні
списки не прийнятих осіб, яким
виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Відділенням не прийнято до заліку
витрати на виплату пенсій громадянам:
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18,
ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22,
ОСОБА_23

Перелік соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом, передбачений ст. 21 Закону.
Відповідно до положень цієї статті
Фонд зобов'язаний у встановленому
законом порядку своєчасно та в повному
обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
здоров'я, в тому числі пенсії по
інвалідності від трудового каліцтва
або професійного захворювання та
пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, у разі
настання страхового випадку.

Відповідно до ст. 35 Закону для розгляду
справ про страхові виплати до Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків подаються, зокрема, акт
розслідування нещасного випадку або
акт розслідування професійного
захворювання за встановленими формами
та (або) висновок МСЕК про ступінь
втрати професійної працездатності
застрахованого чи копія свідоцтва про
його смерть.

Пунктом 6 Порядку призначення,
перерахування та проведення страхових
виплат, затвердженого постановою
правління Фонду від 27 квітня 2007 року №
24, зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 22 червня 2007 року за №
715/13982 передбачено, що робочий орган
виконавчої дирекції Фонду розглядає
справи про призначення одноразової
допомоги та щомісячної страхової
виплати в разі смерті потерпілого сім'ї
та особам, які мають на це право,
приймає рішення про виплати за умови
подання до робочого органу Фонду,
зокрема, акта про нещасний випадок,
пов'язаний з виробництвом, за формою Н-1
(якщо стався нещасний випадок).

Фонд соціального страхування від
нещасних випадків розглядає справу про
страхові виплати на підставі заяви
потерпілого або заінтересованої особи
за наявності усіх необхідних
документів і приймає відповідні
рішення у десятиденний строк, не
враховуючи дня надходження зазначених
документів.

Отже при поданні акту про нещасний
випадок пов'язаний з виробництвом за
формою Н-1 та ряду інших документів
потерпілим у робочого органу Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України, виникає обов'язок
щодо виплати страхових виплат а також
надання медичних та соціальних послуг.

Судом встановлено, що підставою для
неприйняття відповідачем до заліку
витрат на виплату пенсій ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_21,
ОСОБА_22, стало те, що акти по справах
зазначених потерпілих, не відповідають
вимогам Положення про розслідування і
облік нещасних випадків на виробництві
і не можуть мати доказової сили і бути
підставою для відшкодування
відповідачем позивачу виплачених
пенсій.

Суд, досліджуючи акти про несчасні
випадки на виробництві, які містяться в
особових справах зазначених
потерпілих встановив наступне.

У актах по особових справах: ОСОБА_1,
ОСОБА_18, ОСОБА_15 та ОСОБА_22 вина
підприємства відсутня.

Відповідно до Положення про
розслідування та облік нещасних
випадків на виробництві, затвердженого
постановою Президії ВЦСПС у 1954 році, п.1
Правил відшкодування шкоди
підприємствами, установами та
організаціями шкоди заподіяної
робітникам і службовцям каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я пов'язаною
із їх роботою", затверджених Постановою
Державного комітету Ради Міністрів
СРСР з питань праці та заробітної плати
і Президії ВЦРПС від 22.12.1961року №483/25 та
п. 1 Правил відшкодування шкоди
підприємствами, установами та
організаціями збитку заподіяного
робітникам і службовцям каліцтвом або
іншим ушкодженням" здоров'я пов'язаним
із виконання ними трудових обов'язків",
затверджених постановою Ради
Міністрів СРСР №690 від 3 липня 1984 р.,
Правил відшкодування власником
підприємства, установи і організації
або уповноваженим ним органом шкоди
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків, затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України
від 23.06.1994 року №472, що були чинними на
період отримання травми потерпілими,
підприємство не відшкодовувало шкоду
якщо у нещасному випадку не було його
вини.

Наявними у справі доказами
підтверджуються обставини, що у
нещасних випадках перелічених осіб
вини підприємства не було, а відтак за
законодавством, що діяло до прийняття
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" такі особи не набули
права на відшкодування шкоди
підприємством.

З врахуванням встановлених обставин
справи та ст. 2 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" за законодавством СРСР
або законодавством України (що діяло на
момент травмування на виробництві або
професійного захворювання) перелічені
особи не мали права на отримання
відшкодування підприємством шкоди
завданої трудовим каліцтвом, а відтак
такі особи відповідно не мають право на
забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до Закону
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", а відповідно Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань не має обов'язку по
відшкодуванню виплат, проведених
Пенсійним фондом названим особам.

Щодо не прийняття відповідачем до
заліку витрат позивача по особовій
справі ОСОБА_5, то суд зазначає
наступне.

Відповідно до п.1 Постанови кабінету
міністрів України № 312 від 11.03.2004 року
основний розмір пенсії призначений
відповідно до ч.2 ст.27 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" збільшено на 12 % .

Судом встановлено, що зазначеному
потерпілому відповідачем у
відповідності до зазначеної норми
права щомісячно відшкодовується
основний розмір витрат в сумі 150,00 грн.

Вказаній особі здійснюється доплата до
пенсії в сумі 18,00 грн., однак жодних
доказів на підставі яких здійснюється
вказана доплата позивачем не надано.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

За таких обставин, з урахування
необгрунтування позивачем своєї
правової позиції в частині виплати
пенсій зазначеній особі, суд приходить
до висновку про неправомірність
позовних вимог в даній частині.

Щодо витрат по особових справах ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_21, ОСОБА_23, слід зазначити
наступне.

Відповідно до ст. 35 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", для розгляду справ про
страхові виплати до Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
подаються, зокрема, акт розслідування
нещасного випадку або акт
розслідування професійного
захворювання за встановленими формами
та (або) висновок МСЕК про ступінь
втрати професійної працездатності
застрахованого чи копія свідоцтва про
його смерть.

Отже, підставою для отримання
страхових виплат Фонду соціального
страхування від нещасних випадків є
акт розслідування нещасного випадку
або висновок МСЕК.

Судом встановлено, що підставою для
призначення пенсійних виплат
пов'язаних з трудовим каліцтвом або
професійним захворюванням переліченим
особам були не лише акти
розслідування нещасних випадків (які
на думку відповідача містять недоліки
у оформленні), алей акти огляду
(висновки) МСЕК, відносно яких у
відповідача зауважень немає. При цьому,
актами огляду (висновками) МСЕК було
встановлено, що причиною інвалідності
названих осіб є трудове каліцтво.

Відтак, підставою для призначення та
здійснення пенсійних виплат
пов'язаних з трудовим каліцтвом
названих осіб був документ
передбачений ст. 35 названого вище
Закону (акт огляду - висновок МСЕК) яким
встановлено обставини щодо трудового
каліцтва та відносно якого у
відповідача зауважень немає.

Отже, наявність акта Н-1 або виписки з
акта огляду МСЕК у якому зазначено, що
причиною інвалідності є трудове
каліцтво є підставою для призначення
та виплати відповідної пенсії.

Таким чином, вимоги в цій частині
підлягають до задоволення.

Що стосується витрат по особовій
справі ОСОБА_19, суд зазначає наступне.

Згідно акту про нещасний випадок
вбачається, що ОСОБА_19 отримав травму
04.02.1997 року під час навчального
процесу.

Відповідно до вказаного акту ОСОБА_19
був учнем ПТУ № 5 та не перебував з
останнім у трудових відносинах, не
отримував заробітної плати та не мав
укладеного трудового договору.

При цьому, перелік осіб, які підлягають
обов'язковому страхуванню від
нещасного випадку передбачений
статтею 8 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (далі - Закон).

Відповідно до вимог ст. 8 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", обов'язковому
страхуванню від нещасного випадку
підлягають, зокрема учні та студенти
навчальних закладів, клінічні
ординатори, аспіранти, докторанти,
залучені до будь-яких робіт під час,
перед або після занять; під час занять
коли вони набувають професійних
навичок; у період проходження
виробничої практики (стажування),
виконання робіт на підприємствах.

До зазначеного переліку, окрім іншого,
належать особи, які працюють на умовах
трудового договору (контракту) або на
інших підприємствах, передбачених
законодавством про працю.

Для страхування від нещасного випадку
на виробництві не потрібно згоди або
заяви працівника. Страхування
здійснюється в безготівковій формі.
Всі особи, перелічені у статті 8 цього
Закону, вважаються застрахованими з
моменту набрання чинності цим Законом
незалежно від фактичного виконання
страхувальниками своїх зобов'язань
щодо сплати страхових внесків (ч.1 ст.10
Закону).

Страховим випадком є нещасний випадок
на виробництві або професійне
захворювання, що спричинили
застрахованому професійно зумовлену
фізичну чи психічну травму за обставин,
зазначених у статті 14 цього Закону, з
настанням яких виникає право
застрахованої особи на отримання
матеріального забезпечення та/або
соціальних послуг (ч.2 ст.13 Закону).

Випадок із ОСОБА_19 є нещасним,
отриманим не на виробництві і не під
час виконання трудових обов'язків, але
з підстав, передбачених ст. 8 вказаного
вище Закону, тому призначена
останньому пенсія виплачується
Пенсійним фондом на загальних
підставах та має відшкодовуватись за
рахунок страхових коштів Фонду.

Щодо витрат позивача на виплату пенсій
ОСОБА_20, то суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_20 отримує
пенсію по втраті годувальника ОСОБА_24,
який загинув під час виконання
ремонтних робіт з використанням
електрозварювального трансформатора,
комбайнер ОСОБА_24 потрапив під дію
враження зварювального ланцюга,
внаслідок чого помер. Зазначений факт
підтверджується актом форми Н-1.

Згідно п.п. "д" ч.1 ст.21 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", у разі настання
страхового випадку Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку своєчасно та в
повному обсязі відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачуючи йому або
особам, які перебували на його
утриманні в тому числі пенсію у зв'язку
з втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

З матеріалів справи вбачається, що син
померлого - ОСОБА_20 є студентом
Житомирського державного
технологічного університету, а тому
має право на виплату пенсій у зв'язку з
втратою годувальника на період
закінчення ним навчання

Згідно розпорядження № 48962 від 06.03.2013
року, основний розмір пенсії від
середнього заробітку померлого
складає 121,30 грн.

За таких обставин, позовні вимоги в
частині стягнення з відповідача витрат
на виплату пенсій ОСОБА_20 є
правомірними та підлягають
задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 69, 86, 128, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

постановив:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у місті Житомирі на
користь Управління Пенсійного фонду
України в м. Житомирі Житомирської
області 8050,06 грн. витрат по основному
розміру пенсії, щомісячній цільовій
грошовій допомозі, суми допомоги на
поховання, витратах на виплату та
доставку пенсій щодо зазначених в
розрахунках особах.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено Кодексом
адміністративного судочинства
України, набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Житомирський окружний
адміністративний суд, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя
В.А.
Липа