Справа № 2-2049/12/1370
Суддя: Довга О.І.
Дата ухвалення: 2014-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2014 року
Справа
№ 153644/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довга
О.І.,

судді Ліщинський
А.М.,

судді Запотічний
І.І.

секретар судового засідання Дутка І.С.

за участю представників:

від відповідача Ліуш Б.Б.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Львові
апеляційну скаргу Свалявської
міжрайонної державної податкової
інспекції Закарпатської області на
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 15.08.2012 року
у справі № 2-2049/12/1370 за позовом
Колективного підприємства
«Райагробуд» до Свалявської
міжрайонної державної податкової
інспекції Закарпатської області про
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С
Т А Н О В И В :

Колективне підприємство
«Райагробуд» звернулось з позовом до
Свалявської міжрайонної державної
податкової інспекції Закарпатської
області яким просить визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення від 14.06.2011 року
№107-2300/74, яким було зменшено
розмір від'ємного значення суми
податку на додану вартість на 88998,00 грн.;
від 14.06.2011 року №/105-2300/72,
яким збільшено зобов'язання з податку
на додану вартість на загальну суму
188733,75 грн., а саме, 150987,00 грн. основного
платежу та 37746,75 грн. штрафних санкцій;
від 14.06.2011 року №/104-2300/71,
яким збільшено зобов'язання з податку
на прибуток приватних підприємств на
загальну суму 347491,25 грн., а саме, 277993,00
грн. основного платежу та 69498,25 грн.
штрафних санкцій; від 14.06.2011 року
№/106-2300/73, яким зменшено суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість за листопад-грудень 2010
року на суму 131538,00 грн.; від 14.06.2011 року
№/108/2470/1700/03584154, яким збільшено
зобов'язання з податку з доходу
найманих працівників на суму 170,18 грн.

В обґрунтування позовних вимог
позивач посилається на наступне. Між
позивачем, ПП «Буд-Іст» та ПП
«Довіритель» були укладені договори
підряду, які в подальшому відповідачем
визнані нікчемними. Нікчемність
договорів відповідачем встановлена
на основі акту перевірки від 11.05.2011 року
№ 9/23-60/36732438 по ПП «Довіритель» та
повідомлення, що 15.04.2011 року СВ ПМ ДПА у
Закарпатській області порушено
кримінальну справу по факту створення
фіктивного підприємства ПП
«Довіритель» з метою прикриття
незаконної діяльності за ознаками
злочину, передбаченого ч. 1 ст. 205
Кримінального кодексу України, а також
акту перевірки від 25.05.2011 року
№10/23-60/36732422 по ПП «Буд-Іст», в якому
зазначено, що в останнього відсутні
первинні бухгалтерські документи щодо
придбання ТМЦ, які в подальшому були
реалізовані на КП «Райагробуд».
Позивач зазначає, що КП «Райагробуд»
не може відповідати за дії своїх
контрагентів по веденню
фінансово-господарської діяльності та
сплати податків.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 15.08.2012 року
адміністративний позов задоволено
частково. Визнано протиправними та
скасовано податкові
повідомлення-рішення №107-2300/71 від
14.06.2011 року, №105-2300/72 від 14.06.2011
року, 104-2300/71 від 14.06.2011 року та
106-2300/73 від 14.06.2011 року, прийняті
Свалявською міжрайонною державною
податковою інспекцією Закарпатської
області. В решті позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції Свалявська
міжрайонна податкова інспекція
Закарпатської області ДПС подала
апеляційну скаргу. З посиланням на
невірне застосування судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права просить таку
скасувати, та прийняти нову, якою в
задоволені позову відмовити повністю.

Представник відповідача в судовому
засіданні підтримує вимоги
апеляційної скарги. Зокрема, зазначив,
що оскаржувані податкові
повідомлення-рішення є законними, а
вказані договори з ПП «Буд- Іст», ПП
«Довіритель» нікчемні з огляду на
висновки актів перевірки від 25.05.2011
року №10/23-60/36732422, від 11.05.2011 року
№9/23-60/36732438, які в свою чергу
ґрунтуються на матеріалах
кримінальної справи № 1601411 та
матеріалах, наданих СВ ПМ ДПА у
Закарпатській області листом від 13.05.2011
року № 794. У відповідності до них, на
момент складання акту по ПП
«Довіритель» жодних документів
(договорів, рахунків, накладних,
товарно-транспортних накладних та ін.),
що підтверджували б фактичне
здійснення господарських операцій по
придбанню та реалізації товарів (робіт,
послуг) директором Фаринич В.І. надано
не було. Згідно з базами даних ДПС
податкової звітності та інших джерел
інформації, одержаних в ході
проведення перевірки, встановлено
укладання цивільно-правових відносин
та проведення безтоварних операцій,
спрямованих на надання податкової
вигоди для третіх осіб з метою штучного
формування валових витрат та
податкового кредиту. Стосовно операцій
з ПП «Буд-Іст», представником
відповідача зазначено, що фактично
останнє підрядні будівельні роботи та
інші послуги не мало можливості
виконувати через відсутність
працівників, основних фондів,
виробничих активів, складських
приміщень, транспортних засобів,
дозвільних документів для здійснення
таких робіт (послуг). Виходячи з
наведеного, як зазначає відповідач, ПП
«Буд-Іст» створене на спрямування дій
по формуванню незаконної вигоди та
формуванню транзитних фінансових
потоків для здійснення операцій
надання податкової вигоди переважно з
контрагентами, які не виконують свої
податкові зобов'язання, з метою
штучного формування валових витрат та
податкового кредиту, отже договори,
укладені з ними, не мають реального
товарного характеру. У зв'язку з чим
зазначені правочини, у відповідності
до ч. 1, 2 ст. 215, ч. 5 ст. 203, 228 Цивільного
кодексу України є нікчемними, і в силу
ст. 216 Цивільного кодексу України не
створюють юридичних наслідків, крім
тих, що пов'язані з їх недійсністю.

Позивач, яку представника в судове
засідання не забезпечив, хоча належним
чином повідомлений про дату, час та
місце судового розгляду, що
підтверджується наявним у справі
повідомленням про вручення повістки, а
тому у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС
України його неприбуття не перешкоджає
розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та заперечень на неї, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає виходячи з
наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Також у Конституції
України встановлено, що правовий
порядок в Україні ґрунтується на
засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.

У статті 67 Конституції встановлено, що
кожен зобов'язаний сплачувати податки
і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом. Згідно зі
статтею 92 Конституції України виключно
законами України встановлюються
система оподаткування, податки і збори.

З 29.04.2011 року по 20.05.2011 року Свалявською
МДПІ була проведена виїзна планова
перевірка КП «Райагробуд» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2009 року по
31.12.2010 року та валютного законодавства
за період з 01.06.2009 року по 31.12.2010 року, за
результатами якої був складений Акт
планової документальної перевірки
№63-2300/ 03584154 від 27.05.2011 року.

Згідно висновків вищезазначеного акта,
перевіркою встановлено наступні
порушення:

1) п. 5.1 ст. 5 Закону України від 28.12.1994
року №334/94-ВР «Про оподаткування
прибутку підприємств» із змінами та
доповненнями та ч. 5 ст. 203, ч.1, 2 ст. 215,
ст. 216, ст. 228 ЦК України в частині
недодержання вимог зазначених статей в
момент вчинення правочинів, які не
спрямовані на реальне настання
наслідків, що обумовлені ними по
правочинах, здійснених ПП «Буд-Іст» та
ПП «Довіритель», в результаті чого
занижено податок на прибуток за 2010 рік
на суму 277993,00 грн., в т.ч. за 4 квартал 2010 в
сумі 277993,00 грн.

2) пп. 7.4.1., пп. 7.7.1, п. 7.7, ст. 7 Закону
України від 03.04.1997 року №168/97-ВР «Про
податок на додану вартість», із змінами
та доповненнями та ч. 1 ст. 203, ч. 2 ст. 215, ч.
2 ст. 228 ЦК України, в результаті чого
донараховано податок на додану
вартість на загальну суму 150987,00 грн., в
т.ч. за жовтень 2010 року на суму 106925,00 грн.
та за грудень 2010 року на суму 44062,00 грн.;

3) пп. 7.4.1., пп. 7.7.2, п. 7.7, ст. 7 Закону
України від 03.04.1997 року №168/97-ВР «Про
податок на додану вартість», із змінами
та доповненнями, зменшено бюджетне
відшкодування ПДВ, заявлене у
зменшення податкових зобов'язань з ПДВ
наступних податкових періодів на суму
131538,00 грн. за листопад та грудень 2010
року;

4) пп. 7.4.1., пп. 7.7.1, п. 7.7, ст. 7 Закону
України від 03.04.1997 року №168/97-ВР «Про
податок на додану вартість», із змінами
та доповненнями, зменшено від'ємне
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту (р. 18.2) на суму 88998,00 грн. за
грудень 2010 року;

5) ч. 1 ст. 203, ст. 215, ст. 228, ст. 662, ст. 656, ст.
837, ст. 875, ст. 877 Цивільного кодексу
України в частині недодержання в
момент вчинення правочину вимог, які
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним
відповідно до п. 5 ст. 203 ЦК України по
правочинах, здійснених КП
«Райагробуд»по операціях з ПП
«Довіритель» та ПП «Буд-Іст» по
договорах за період з 01.01.2009 року по
31.12.2010 року на загальну суму
господарських зобов'язань 2229138,00 грн.;

6) ст. 6, ст. 7, ст. 8 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб»№889-ІV
від 22.05.2003 року із змінами та
доповненнями, п. 169.2 пп. 169.2.3 ст. 169, п. 176.2
ст. 176 Податкового кодексу України від
02.12.2010 року №2755-VІ, внаслідок чого
виявлено суму недобору по податку з
доходів фізичних осіб 136,14 грн.

На підставі цих висновків Свалявською
МДПІ були прийняті податкові
повідомлення-рішення від 14 червня 2011
року №107-2300/74, яким зменшено
розмір від'ємного значення суми
податку на додану вартість на 88998,00 грн.;
№105-2300/72, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на 150987,00 грн. за
основним платежем та 37746,75 грн. штрафних
санкцій; №104-2300/71, яким збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток приватних підприємств на
277993,00 грн. за основним платежем та 69498,25
грн. штрафних санкцій; 106-2300/73,
яким зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість за листопад-грудень 2010 року на
суму 131538,00 грн.; №/108/2470/1700/03584154,
яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку з доходу
найманих працівників на суму 136,14 грн.
за основним платежем 34,04 грн. штрафних
санкцій.

Як встановлено судом першої інстанції,
та доведено матеріалами справи, між КП
«Райагробуд» (покупець) та ПП
«Довіритель» (постачальник) 01 жовтня 2010
року було укладено договір поставки
б/н. Крім того, між КП «Райагробуд»
(замовник) та ПП «Довіритель»
(підрядник) були укладені три договори
підряду на виконання робіт б/н від 01
жовтня 2010 року, згідно з умовами яких
замовник доручає, а підрядник
зобов'язується виконати власними
трудовими, матеріально-технічними
ресурсами комплекс робіт. між КП
«Райагробуд»ч(замовник) та ПП
«Буд-Іст»ч(підрядник) 01 грудня 2010 року
було укладено сім договорів на
виконання робіт, згідно з умовами яких
замовник доручає, а підрядник
зобов'язується виконати власними
трудовими, матеріально-технічними
ресурсами комплекс робіт.

На підтвердження належного виконання
договірних зобов'язань, обумовлених у
перелічених вище договорах, позивач
долучив до матеріалів справи копії
актів прийому - передачі наданих послуг
та податкові накладні. Усі долучені до
матеріалів даної справи акти підписані
представниками обох сторін та
скріплені печатками. Будь-яких
зауважень щодо форми та/або змісту цих
документів податковий орган ані під
час перевірки, ані під час судового
розгляду справи не висловив.

З врахуванням викладеного КП
«Райагробуд» було віднесено до складу
валових витрат в Деклараціях з податку
на прибуток за ІV квартал 2010 року на
суму 1111971,00 грн., а також до складу
податкового кредиту за жовтень та
грудень 2010 року загальну суму ПДВ у
розмірі 371523,08 грн. витрат по оплаті
отриманих товарів та робіт від ПП
«Довіритель» та ПП «Буд-Іст».

Порядок нарахування, декларування та
сплати податку на прибуток, до набрання
чинності Податковим кодексом України,
регулював Закон України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
(далі - Закон України № 334/94-ВР). Об'єктом
оподаткування, відповідно до п. 3.1
статті 3 цього Закону, є прибуток, який
визначається шляхом зменшення суми
скоригованого валового доходу
звітного періоду, визначеного згідно з
пунктом 4.3 цього Закону на: суму валових
витрат платника податку, визначених
статтею 5 цього Закону; суму
амортизаційних відрахувань,
нарахованих згідно із статтями 8 і 9
цього Закону.

Валовий доход, як зазначено у п. 4.1
статті 4 Закону, це загальна сума доходу
платника податку від усіх видів
діяльності, отриманого (нарахованого)
протягом звітного періоду в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах як на території України, її
континентальному шельфі, виключній
(морській) економічній зоні, так і за їх
межами. Валовий доход в т.ч. включає
загальні доходи від продажу товарів
(робіт, послуг). Не включаються до
складу валового доходу в т.ч. суми
податку на додану вартість (далі - ПДВ),
отримані (нараховані) платником ПДВ,
нарахованого на вартість продажу
товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 11.3.1. ст. 11 Закону
України № 334/94-ВР датою збільшення
валового доходу підприємства
вважається дата, яка припадає на
податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: 1) або дата зарахування
коштів від покупця (замовника) на
банківський рахунок платника податку в
оплату товарів (робіт, послуг), що
підлягають продажу, у разі продажу
товарів (робіт, послуг) за готівку - дата
її оприбуткування в касі платника
податку, а за відсутності такої - дата
інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; 2) або дата відвантаження
товарів, а для робіт (послуг) - дата
фактичного надання результатів робіт
(послуг) платником податку.

Відповідно до п. 5.1. цього Закону, валові
витрати виробництва та обігу (далі -
валові витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Виходячи з вимог Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 року
№996-XIV, обґрунтування відображення
господарських операцій в податковому
обліку здійснюється на підставі даних
бухгалтерського обліку.

У статті 2 вказаного Закону зазначено,
що сфера дії Закону поширюється на всіх
юридичних осіб, створених відповідно
до законодавства України, незалежно
від їх організаційно-правових форм і
форм власності, а також на
представництва іноземних суб'єктів
господарської діяльності (далі -
підприємства), які зобов'язані вести
бухгалтерський облік та подавати
фінансову звітність згідно з
законодавством.

Відповідно до вимог п.3.2 ст. З Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»,
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2
Положення про документальне
збереження записів у бухгалтерському
обліку, затвердженого наказом
Міністерства фінансів України від
24.05.1995 р. №88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р.
за №168/704.

Відповідно до п.п.1.2 п.1 вказаного
Положення, господарські операції
відображаються у бухгалтерському
обліку методом їх суцільного і
безперервного документування. Записи в
облікових регістрах провадяться на
підставі первинних документів,
створених відповідно до вимог цього
Положення.

Первинні документи - це письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення (п.п.2.1 п.2 Положення).

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, що
фіксують факт здійснення
господарської операції. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю й
упорядкування оброблених даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні і зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити: назва документа;
дату і місце складання; назва
підприємства, від імені якого
складається документ; зміст і обсяг
господарської операції; одиницю виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що мають можливість
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції
(п.2 ст.9 цього Закону).

Частиною 5 статті 8 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність» передбачено, що
підприємство самостійно визначає
облікову політику; обирає форму
бухгалтерського обліку як певну
систему регістрів обліку, порядку і
способу реєстрації та узагальнення
інформації в них з додержанням єдиних
засад, встановленим цим Законом, та з
урахуванням особливостей своєї
діяльності і технології обробки
облікових даних; розробляє систему і
форму внутрішньогосподарського
(управлінського) обліку, звітності і
контролю господарських операцій,
визначає права працівників на
підписання бухгалтерських документів.

Разом з тим, у листі Державної
податкової адміністрації України від
08.04.2008р. №3146/6/15-016 зазначено, що частиною
другою та третьою статті 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік і
фінансову звітність в Україні"
передбачається, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, що
фіксують факт здійснення
господарської операції. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Матеріалами справи підтверджується
належне документальне оформлення в
законодавчо визначеному порядку
господарських операцій між КП
«Райагробуд», ПП «Довіритель» та ПП
«Буд-Іст».

Порядок формування права на податковий
кредит в 2010 році регламентувався
Законом України «Про податок на додану
вартість» 03.04.1997 року №168/97-ВР.

Пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 вищезазначеного
законодавчого акту передбачено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8 1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; а також придбанням
(будівництвом, спорудженням) основних
фондів (основних засобів, у тому числі
інших необоротних матеріальних
активів та незавершених капітальних
інвестицій в необоротні капітальні
активи), у тому числі при їх імпорті, з
метою подальшого використання у
виробництві та/або поставці товарів
(послуг) для оподатковуваних операцій у
межах господарської діяльності
платника податку.

Згідно з пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» не
дозволяється включення до складу
податкового кредиту будь-яких витрат
по сплаті податку, що не підтверджені
податковими накладними.

Відповідно до п.п. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», платник податку
зобов'язаний надати покупцю податкову
накладну, що має містити зазначені
окремими рядками: а) порядковий номер
податкової накладної; б) дату
виписування податкової накладної; в)
повну або скорочену назву, зазначену у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість; г)
податковий номер платника податку
(продавця та покупця); д) місце
розташування юридичної особи або місце
податкової адреси фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість; е) опис (номенклатуру)
товарів (робіт, послуг) та їх кількість
(обсяг, об'єм); є) повну або скорочену
назву, зазначену у статутних
документах отримувача; ж) ціну поставки
без врахування податку; з) ставку
податку та відповідну суму податку у
цифровому значенні; и) загальну суму
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку.

Пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 зазначеного
нормативно-правового акту передбачено,
що податкова накладна видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

З огляду на викладене, аналіз
реальності господарської діяльності
повинен здійснюватися на підставі
даних податкового, бухгалтерського
обліку платника податків та
відповідності їх дійсному
економічному змісту. Визначальним
фактором для формування податкового
кредиту платником податку на додану
вартість є подальше використання таких
товарів (основних фондів) в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності такої особи -
платника податку.

Надані позивачем документи свідчать
про підстави виникнення цивільних прав
та обов'язків, а також про фактичне
здійснення господарських операцій
позивачем та його контрагентом, та є
достатніми доказами на підтвердження
здійснення останніх. Факт здійснення
операцій підтверджується договором,
податковими та видатковими накладними,
платіжними дорученнями, журналом
реєстрації довіреностей та іншими
письмовими документами.

Відтак, основною вимогою для платника
податку на додану вартість для
формування податкового кредиту є
наявність податкових накладних,
оформлених належним чином. Водночас,
сама по собі наявність лише
відповідних документів не дає право на
податковий кредит, якщо судом
встановлено, що господарські операції,
зафіксовані в цих документа, у
дійсності не відбувалися. Виходячи з
положень ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, зазначені обставини повинен
доводити відповідач.

Приймаючи рішення щодо завищення КП
«Райагробуд» валових витрат та
податкового кредиту, податковий
інспектор виходив з нікчемності
укладених з ПП «Буд- Іст», ПП
«Довіритель» договорів.

Згідно з пунктом 18 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 року
№ 9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» при
кваліфікації правочину за статтею 228
Цивільного кодексу України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
тощо.

Слід зазначити, що відповідач не
звертався до суду із позовом про
визнання недійсними договорів,
укладених між позивачем та його
контрагентами, в акті перевірки не
зазначено, чи винесено обвинувальний
вирок щодо будь-якої з осіб та чи
притягнуто будь-яку з осіб
контрагентів позивача до кримінальної
відповідальності за злочини
передбачені ст. 205 та ст. 212
Кримінального кодексу України в
частині створення та ведення
господарської діяльності ПП
«Довіритель» та ПП «Буд-Іст».

Суд звертає увагу відповідача, що
відповідно до листа ДПА України «Щодо
підстав для визнання договорів
нікчемними» від 29.09.2010 року №20289/7/16-1617,
дані, наведені в декларації, повинні
відповідати даним бухгалтерського та
податкового обліку платника, отже,
аналіз реальності господарської
діяльності повинен здійснюватися на
підставі даних податкового,
бухгалтерського обліку платника
податків та відповідності їх дійсному
економічному змісту. Наявність же
розбіжностей між сумами податкових
зобов'язань та податкового кредиту з
податку на додану вартість у розрізі
контрагентів не є самостійною
підставою для визнання правочинів
нікчемними.

Відповідно до ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин).

Стаття 203 ч.5 ЦК України передбачає, що
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Таким чином, в системному аналізі цих
норм для визнання правочину нікчемним
повинні бути наступні умови: 1.
Наявність самого правочину. 2.
Відсутність у сторони (сторін) в момент
вчинення правочину спрямування на
реальне настання правових наслідків,
що ним обумовлені. 3. Наявність умислу
на вчинення такого правочину.

Перелік правочинів, які є нікчемними як
такі, що порушують публічний порядок,
визначений статтею 228 ЦК України,
згідно якої правочин вважається таким,
що порушує публічний порядок, якщо він
був спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Такими є правочини що посягають на
суспільні, економічні та соціальні
основи держави, зокрема: правочини.
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності: правочини
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження, об'єктами права
власності українського народу - землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави. її надрами, іншими природними
ресурсами (стаття 14 Конституції
України); правочини щодо відчуження
викраденого майна: правочини, що
порушують правовий режим вилучених з
обігу або обмежених в обігу об'єктів
цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на
порушення інших об'єктів права,
передбачені іншими нормами публічного
права, не є такими, що порушують
публічний порядок.

Така правова позиція викладена у
Постанові Пленуму Верховного Суду
України №9 від 06.11.2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсний».

В процесі розгляду справи, зазначені
факти встановлено не було та
відповідачем не було надано доказів на
підтвердження недотримання сторонами
в момент укладення договорів вимог,
встановлених частинами першою-третьою,
п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України, що є
підставою для визнання правочинів
недійсними.

Окрім цього, з 01 січня 2011 року набули
чинності зміни, внесені до ЦК України,
зокрема, було викладено частину першу
статті 203 у новій редакції та доповнено
статтю 228 частиною третьою. На підставі
частини 3 статті 228 ЦК України чи статті
207 Господарського кодексу України,
доводити недійсність правочинів
(господарських зобов'язань) органи
державної податкової служби
зобов'язані виключно у судовому
порядку.

Колегія суддів зазначає, що до
матеріалів справи долучено копію
рішення господарського суду
Закарпатської області №5008/580/2011 від
30.05.2011 року, у відповідності до якого у
задоволенні позову про визнання
договорів між КП «Райагробуд» та ПП
«Довіритель» недійсними відмовлено.

Чинне законодавство України не ставить
у залежність виникнення у платника ПДВ
права на податковий кредит від
дотримання вимог податкового
законодавства іншим суб'єктом
господарювання, зокрема тим, який не
був постачальником товарів (послуг), на
вартість яких нарахований ПДВ, що
включений платником податку до
податкового кредиту.

Так, у постановах Верховного Суду
України від 9 вересня 2008 року в справі №
21-500во08, від 0.06.2010 року в справі № 21-573во10
Судова палата в адміністративних
справах Верховного Суду України дійшла
висновку, що якщо контрагент не виконав
свого зобов'язання щодо сплати податку
до бюджету, то це спричиняє
відповідальність та негативні
наслідки саме для цієї особи. Зазначені
обставини не є підставою для
позбавлення платника податку права на
відшкодування ПДВ у випадку, коли
останній виконав усі передбачені
законом умови стосовно отримання
такого відшкодування та має необхідні
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту.

Крім того, згідно з практикою
Європейського суду з прав людини у
справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії»
(заява № 3991/03) Європейський суд з прав
людини у своєму рішенні від 22 січня 2009
року зазначив, що платник податку не
повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ вдруге, а також
сплачувати пеню. На думку Суду, такі
вимоги стали надмірним тягарем для
платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Вказана правова позиція викладена у
Постанові Верховного Суду України від
31 січня 2011 року справа №21-47а10.

З вищенаведеного вбачається, що
позивачем правомірно віднесено до
складу валових витрат в Деклараціях з
податку на прибуток за ІV квартал 2010
року на суму 1111971,00 грн., а також до
складу податкового кредиту за жовтень
та грудень 2010 року загальну суму ПДВ у
розмірі 371523,08 грн. витрат по оплаті
отриманих товарів та робіт від ПП
«Довіритель» та ПП «Буд-Іст», оскільки
дані дії підтверджені належними
законодавчо передбаченими доказами.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
позовна вимога про визнання
протиправними та скасування
податкового повідомлення-рішення від
14.06.2011 року №/108/2470/1700/03584154, яким
збільшено зобов'язання з податку з
доходу найманих працівників на суму
170,18 грн., ні у позовній заяві, ні під час
розгляду справи належними та
допустимими доказами доведена
позивачем не була, тому задоволенню не
підлягає.

Враховуючи викладене, суд апеляційної
інстанції зазначає, що судом першої
інстанції, при вирішенні даного
публічно-правового спору, правильно
встановлено обставини справи та
ухвалено законне рішення з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, постанова суду
першої інстанції ґрунтується на
повно, об'єктивно і всебічно
з'ясованих обставинах, доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують, тому
підстав для скасування постанови суду
першої інстанції немає.

Керуючись ст. 160, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198,
ст. 200, п. 1 ч.1 ст. 205, ст.ст. 206, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

У Х В
А Л И В :

Апеляційну скаргу Свалявської
міжрайонної державної податкової
інспекції Закарпатської області
залишити без задоволення, а постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 15.08.2012 року
у справі № 2-2049/12/1370 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом 20-ти днів з дня
набрання ухвалою законної сили, а у
разі складення ухвали в повному обсязі
відповідно до ст.160 КАС України - з дня
складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
Довга О.І.

Судді
Ліщинський А.М.

Запотічний І.І.