Справа № 815/7967/13-а
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2014-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2014 р. Справа № 815/7967/13-а

Категорія: 8.3.2 Головуючий в 1 інстанції:
Соколенко О. М. Колегія суддів
Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі:

головуючого - Лук'янчук О.В.

суддів - Кравченка К.В.,

- Ступакової І.Г.

при секретарі - Романові Д.І.

з участю: представника фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 - ОСОБА_3,
представника Балтської об'єднаної
Державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Одеській області - Дімова Віталія
Олександровича

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Балтської об'єднаної Державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в Одеській
області на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 04
березня 2014 року у справі за
адміністративним позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до Балтської
об'єднаної Державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Одеській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень та
рішення про застосування штрафних
санкцій,

В С Т А Н О В И Л А :

ФОП ОСОБА_2 звернулась до суду з
адміністративним позовом до Балтської
ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області
про визнання протиправними та
скасування:

податкового повідомлення-рішення
№ від 08 листопада 2013 року,
яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб у розмірі 510
грн. за порушення п.51.1 ст. 51, п.п."б" п.176.2
ст. 176 ПК України;

- податкового
повідомлення-рішення № від 08
листопада 2013 року, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб
від підприємницької діяльності у
розмірі 10 750,29 грн. за порушення п.п.16.1.2
п.16.1 ст. 16, п.138.1 ст. 138, п.п.139.1.5
п.139.1 ст. 139, п.177.1, п.177.2, п.177.4,
п.177.10 ст. 177 ПК України;

- податкового
повідомлення-рішення № від 08
листопада 2013 року, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість у
розмірі 3 315 грн. за порушення
п.198.1, п.198.3 ст. 198 ПК України;

- рішення про застосування
штрафних санкцій за донарахування
територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску №1 від 08 листопада 2013
року, яким застосовано штрафні санкції
у розмірі 2 122 грн. за
порушення п.2 ч.1 ст. 7 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування".

Обґрунтовуючи позовні вимоги,
позивачка вказувала на те, що спірні
податкові повідомлення-рішення та
рішення про застосування штрафних
санкцій винесені необґрунтовано, у
зв'язку з чим є протиправними та
підлягають скасуванню.

Відповідачем позов не визнано,
оскільки податкові
повідомлення-рішення та рішення про
застосування штрафних санкцій
прийняті на підставі та у межах
повноважень, що передбачені нормами ПК
України, у зв'язку з чим підстави для їх
скасування відсутні.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 04 березня
2014 року адміністративний позов
задоволено.

Визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення
Балтської ОДПІ ГУ Міндоходів в
Одеській області: № від 08
листопада 2013 року, № від 08
листопада 2013 року, № від 08
листопада 2013 року.

Визнано протиправним та скасовано
рішення Балтської ОДПІ ГУ Міндоходів в
Одеській області №1 від 08 листопада 2013
року про застосування штрафних санкцій
за донарахування територіальним
органом доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску.

В апеляційній скарзі Балтської ОДПІ ГУ
Міндоходів в Одеській області
ставиться питання про скасування
судового рішення в зв'язку з тим, що
воно постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
оскільки судом першої інстанції не
було досліджено обставини справи, що
мають значення для справи, наслідком
чого стало постановлення
необґрунтованого та неправомірного
рішення суду.

Вирішуючи справу, судом першої
інстанції встановлено, що податковою
була проведена документальна планова
виїзна перевірка діяльності ФОП ОСОБА_2
щодо своєчасності, достовірності,
повноти нарахування та сплати податків
і зборів за період з 01 липня 2011 року по 31
грудня 2012 року, дотримання
законодавства щодо укладення
трудового договору, оформлення
трудових відносин з працівниками,
правильності нарахування, обчислення
та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, виконання вимог
валютного та іншого законодавства за
період з 01 липня 2011 року по 31 грудня 2012
року.

За результатами перевірки Балтською
ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області
складено акт №57/1701/НОМЕР_1 від 23 жовтня
2013 року, яким встановлено порушення
позивачем: пп.16.1.2 п.16.1 ст. 16, п.138.1 ст. 138,
пп.139.1.5, п.139.1 ст. 139, п.177.1, п.177.2, п.177.4,
п.177.10 ст. 177 ПК України, п.6 ст. 128 ГК
України, в результаті чого визначено
суму податкових зобов'язань з податку
на доходи фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності за період,
що перевірявся на суму 8 600,23 грн., в тому
числі по звітних (податкових) періодах:
за 2011 рік у сумі 1 145 грн. та за 2012 рік у
сумі 7 455,23 грн.; п.193.1 ст. 193, п.198.1, п.198.3 ст.
198 ПК України, в результаті чого
занижено податок на додану вартість у
періоді, що перевірявся, на загальну
суму 2 652 грн., у тому числі по періодах:
жовтень 2011 року в сумі 1 644 грн., листопад
2011 року в сумі 341 грн., що разом
становить 1 985 грн.; лютий 2012 року в сумі
62 грн., квітень 2012 року в сумі 142 грн.,
травень 2012 року в сумі 135 грн., липень
2012 року в сумі 64 грн., серпень 2012 року
в сумі 63 грн., жовтень 2012 року в сумі 201
грн., що разом за 2012 рік складає 667 грн.;
п.176.2 ст. 176 ПК України, а саме,
перекручення даних по формі 1-дф за 1-3
квартали 2012 року; п.7.2 ст. 7 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", в результаті
чого занижено до сплати єдиного внеску
з сум чистого доходу на суму 19 895,19 грн.,
в тому числі по звітних (податкових)
періодах: за 2011 рік в сумі 2 648,77 грн., за
2012 рік в сумі 17 246,42 грн.

На підставі вказаного акта перевірки
відповідачем прийняті: податкове
повідомлення-рішення від 08 листопада
2013 року №, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб у
розмірі 0,00 грн. та 510 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) за
порушення п.51.1 ст. 51, пп."б" п.176.2 ст. 176 ПК
України; податкове
повідомлення-рішення від 08 листопада
2013 року №, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб від
підприємницької діяльності у розмірі 8
600,23 грн. та 2 150,06 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) за
порушення пп.16.1.2 п.16.1 ст. 16, п.138.1 ст. 138,
пп.139.1.5 п.139.1 ст. 139, п.177.1, п.177.2, п.177.4, п.177.10
ст. 177 ПК України; податкове
повідомлення-рішення від 08 листопада
2013 року №, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість у розмірі 2
652 грн. та 663 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) за
порушення п.193.1 ст. 193, п.198.1, п.198.3 ст. 198 ПК
України та рішення №1 від 08 листопада
2013 року про застосування штрафних
санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску, яким до
позивача за наслідками донарахованої
суми єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у розмірі 19 895,19
грн. застосовано штрафні санкції у
розмірі 2 122 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
оскільки позивачкою правомірно
віднесені до складу витрат операційної
діяльності витрати у розмірі 57 334,84 грн.
та до складу податкового кредиту сума у
розмірі 2 652 грн., збільшення
відповідачем суми грошового
зобов'язання ФОП ОСОБА_2 з податку на
доходи фізичних осіб від
підприємницької діяльності у розмірі 8
600,23 грн. та з податку на додану вартість
у розмірі 2 652 грн., з урахуванням
штрафних санкцій у розмірі 2150, 06 грн. та
663 грн. здійснено неправомірно, у
зв'язку з чим оскаржувані податкові
повідомлення-рішення від 08 листопада
2013 року № та № є
протиправними та підлягають
скасуванню. Також, враховуючи те, що
встановлено неправомірність
визначення відповідачем суми
податкових зобов'язань з податку на
доходи фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності у періоді,
що перевірявся, суд першої інстанції
дійшов до висновку, що рішення
Балтської ОДПІ від 08 листопада 2013 року
№1 про застосування штрафних санкцій
за донарахування територіальним
органом доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування також підлягає
скасуванню. Разом з цим, суд першої
інстанції дійшов до висновку, що
відповідачем безпідставно визначено
порушення позивачем п.176.2. ст. 176 ПК
України за "перекручення даних по формі
1-дф за 1-3 квартали 2012 року", у зв'язку із
чим оскаржуване податкове
повідомлення-рішення від 08 листопада
2013 року № є неправомірним та
підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з цими
висновками суду першої інстанції та
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до п.138.1 ст. 138 ПК України
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із, зокрема, витрат
операційної діяльності, до якої
включають собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати.

Згідно з п.146.11 ст. 146 ПК України первісна
вартість основних засобів
збільшується на суму витрат, пов'язаних
із ремонтом та поліпшенням об'єктів
основних засобів (модернізація,
модифікація, добудова, дообладнання,
реконструкція), що приводить до
зростання майбутніх економічних вигод,
первісно очікуваних від використання
об'єктів у сумі, що перевищує 10
відсотків сукупної балансової
вартості всіх груп основних засобів, що
підлягають амортизації, на початок
звітного податкового року з
віднесенням суми поліпшення на об'єкт
основного засобу, щодо якого
здійснюється ремонт та поліпшення.

За приписами п.146.12 ст. 146 ПК України сума
витрат, що пов'язана з ремонтом та
поліпшенням об'єктів основних засобів,
у тому числі орендованих або отриманих
у концесію чи створених (збудованих)
концесіонером у розмірі, що не
перевищує 10 відсотків сукупної
балансової вартості всіх груп основних
засобів на початок звітного року,
відноситься платником податку до
складу витрат.

Відповідно до п.138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно п.177.4. ст. 177 ПК України до
переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу.

У відповідності до п.198.1 ст. 198 ПК
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

За змістом п.198.2 ст. 198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з п.198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п.193.1 ст. 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до п.198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг із метою
подальшого їх використання у
господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені та підтверджені належним
чином оформленими первинними
документами, що відображають
реальність здійснення господарської
операції.

За змістом ч.2 ст. 3 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" податкова
звітність ґрунтується на даних
бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Отже, відображення господарської
операції у податковому обліку повинно
здійснюватись відповідно до її
реального економічного змісту на
підставі первинних документів.

Основною господарською діяльністю
позивачки у перевіряємий період є,
зокрема діяльність у сфері роздрібної
торгівлі паливно-мастильними
матеріалами на об'єкті - бензозаправній
станції в комплексі за адресою: Одеська
область, м. Кодима, вул. Леніна, 37, яка
належить їй на праві приватної
власності.

Як вбачається з матеріалів справи,
здійснюючи свою господарську
діяльність у перевіряємий період ФОП
ОСОБА_2 придбала у ФОП ОСОБА_6, ФОП
ОСОБА_8, ФОП ОСОБА_5 товари, а саме каміни
масляні, відра оцинковані, лопати,
фарби-емульсії, електричний чайник,
лампочки, замки, розетки, листи
металеві, кабель електричний, кутки
металеві, труби квадратні, саморізи,
рейки, цвяхи, шифер, полікарбонат,
відра, труби, електродвигуни, цемент,
умивальник, лінолеум, кісточки, котел,
сітки огорожі, шпатльовку, віники.

Також, позивачкою у перевіряємому
періоді здійснені витрати на придбання
у ТОВ "АЗС-СЕРВІС"
(постачальник) обладнання та запчастин
для бензозаправної станції (ареометри,
клапан, крани) на загальну суму 4 590,01
грн., в тому числі ПДВ 765 грн.

Факт придбання вказаних товарів
підтверджено товарними чеками,
видатковою накладною №РН-0000117 від 11
жовтня 2012 року, рахунком-фактурою
№СФ-000442 від 04 жовтня 2012 року та витягом
з реєстру довіреностей на отримання
ТМЦ, які також були предметом
дослідження під час проведення
податковим органом перевірки.

Колегія суддів не приймає до уваги
посилання апелянта на те, що позивачка
не мала права включати до складу витрат
суми по ремонту та обслуговування
приміщення, тому що приміщення не
використовується у господарській
діяльності, оскільки товари були
придбані позивачкою у вищезазначених
контрагентів для використання у
власній господарській діяльності, що
підтверджено, зокрема документами про
необхідність здійснення ремонту
бензозаправної станції, що належить
позивачці та яка використовується у
господарській діяльності, актами
списання придбаних матеріалів для
здійснення ремонту та доказами, що
свідчать про фактичне здійснення
ремонтних робіт та встановлення
необхідного обладнання.

Разом з цим, відповідно до пп.140.1.6 п.140.1
ст. 140 ПК України, при визначенні об'єкта
оподаткування враховуються такі
витрати подвійного призначення, як-то,
будь-які витрати із страхування
ризиків загибелі врожаю,
транспортування продукції платника
податку; цивільної відповідальності,
пов'язаної з експлуатацією
транспортних засобів, що перебувають у
складі основних засобів платника
податку; будь-які витрати із
страхування ризиків, пов'язаних із
виробництвом національних фільмів (у
розмірі не більше 10 відсотків вартості
виробництва національного фільму);
екологічної та ядерної шкоди, що може
бути завдана платником податку іншим
особам; майна платника податку; об'єкта
фінансового лізингу, а також
оперативного лізингу, концесії
державного чи комунального майна за
умови, якщо це передбачено договором;
фінансових, кредитних та інших ризиків
платника податку, пов'язаних із
провадженням ним господарської
діяльності, в межах звичайної ціни
страхового тарифу відповідного виду
страхування, що діє на момент укладення
такого страхового договору, за
винятком страхування життя, здоров'я
або інших ризиків, пов'язаних з
діяльністю фізичних осіб, що
перебувають у трудових відносинах з
платником податку, обов'язковість
якого не передбачена законодавством,
або будь-яких витрат із страхування
сторонніх фізичних чи юридичних осіб.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачкою були укладені договори
обов'язкового страхування цивільної
відповідальності суб'єктів
господарювання за шкоду, яка може бути
заподіяна пожежами та аваріями на
об'єктах підвищеної небезпеки,
включаючи пожежовибухонебезпечні
об'єкти та об'єкти, господарська
діяльність на яких може призвести до
аварій екологічного та
санітарно-епідеміологічного характеру
з ПАТ "Страхова компанія "Універсальний
поліс" №0501/1881/031018 від 13 вересня 2011 року
на загальну суму без ПДВ 1 530 грн.,
№0501/6158/031042 від 04 грудня 2012 року на
загальну суму без ПДВ 1 530 грн.

Відповідно до п.1 Порядку і правил
проведення обов'язкового страхування
цивільної відповідальності суб'єктів
господарювання за шкоду, яка може бути
заподіяна пожежами аваріями на
об'єктах підвищеної небезпеки,
включаючи пожежовибухонебезпечні
об'єкти та об'єкти, господарська
діяльність на яких може призвести до
аварій екологічного і
санітарно-епідеміологічного
характеру, які затверджені постановою
Кабінету Міністрів України №1788 від 16
листопада 2002 року, обов'язкове
страхування цивільної
відповідальності суб'єктів
господарювання за шкоду, яка може бути
заподіяна пожежами та аваріями на
об'єктах підвищеної небезпеки,
включаючи пожежовибухонебезпечні
об'єкти та об'єкти, господарська
діяльність на яких може призвести до
аварій екологічного і
санітарно-епідеміологічного характеру
(далі - об'єкти підвищеної небезпеки),
проводиться з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та майну третіх осіб, у тому
числі довкіллю (природним ресурсам,
територіям та об'єктам
природно-заповідного фонду), внаслідок
пожеж та/або аварій на об'єктах
підвищеної небезпеки, перелік груп
яких наведено у додатку 1.

Так, у додатку 1 до вказаних Переліку
включено об'єкти, на яких можуть
використовуватися або виготовляються,
переробляються, зберігаються чи
транспортуються небезпечні речовини, у
тому числі пожежовибухонебезпечні і
пожежонебезпечні, в кількості, що
становить 2 і більше відсотки нормативу
граничної маси для об'єкта 1 класу, але
не більше ніж норматив граничної маси
для об'єкта 2 класу, визначеного
відповідно до Порядку, та які належать
до 3 категорії небезпеки.

Отже, позивачкою у відповідності до
вимог чинного законодавства здійснено
обов'язкове страхування цивільної
відповідальності суб'єктів
господарювання за шкоду, яка може бути
заподіяна пожежами та аваріями на
об'єктах підвищеної небезпеки,
включаючи пожежовибухонебезпечні
об'єкти та об'єкти, господарська
діяльність на яких може призвести до
аварій екологічного і
санітарно-епідеміологічного
характеру, оскільки об'єкт підвищеної
небезпеки АЗС, що розташована за
адресою: Одеська область, м. Кодима, вул.
Леніна,37, на якій здійснюється
господарська діяльність позивачки
відноситься до 3 категорії небезпеки.

Таким чином, ФОП ОСОБА_2 правомірно
врахувала витрати у розмірі 1 530 грн. у
2011 році та у розмірі 1 530 грн. у 2012 році,
які пов'язані з обов'язковим
страхуванням цивільної
відповідальності суб'єктів
господарювання при визначенні об'єкта
оподаткування, а отже ці витрати були
безпідставно виключені податковим
органом.

Разом з цим, колегія суддів вважає
безпідставними висновки апелянта
стосовно того, що позивачкою списано
бензин А-76, А-80 на власні потреби, тобто
не в межах господарської діяльності
платника податку, чим завищено
податковий кредит та занижено
податкове зобов'язання в сумі 2 652 грн.
за спірний період, оскільки на
підтвердження використання вказаного
бензину у господарській діяльності
підприємця, а саме для заправки
транспортних засобів позивачки з метою
доставки придбаних у її контрагентів
палива та мастил для їх подальшої
реалізації надано заправні листки,
подорожні листки вантажного
автомобіля, видаткові та податкові
накладні та банківські виписки, які
підтверджують факт придбання бензину у
ПП "ОСОБА_9", ФОП ОСОБА_7, ТОВ
"Агротранспром", ТОВ "Титан-Кіровоград",
ТОВ "Нафто-Сервіс Плюс".

Окрім цього, журнал обліку надходження
нафтопродуктів на АЗС позивачки
підтверджує факт того, що у
перевіряємий період нею був
оприбуткований придбаний у вказаних
контрагентів товар, а саме дизельне
паливо, оливи, мастила та бензин.

За таких обставин, висновки суду першої
інстанції щодо правомірності
віднесення ФОП ОСОБА_2 до складу витрат
операційної діяльності витрати у
розмірі 57 334,84 грн. та до складу
податкового кредиту суму у розмірі 2 652
грн. є правильними, а отже збільшення
податковим органом суми грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб від підприємницької
діяльності у розмірі 8 600,23 грн. та з
податку на додану вартість у розмірі 2
652 грн., з урахуванням штрафних санкцій
у розмірі 2 150, 06 грн. та 663 грн. здійснено
неправомірно, у зв'язку з чим податкові
повідомлення-рішення від 08 листопада
2013 року № та № є
протиправними та підлягають
скасуванню.

Разом з цим, відповідно до п.2 ч.1 ст. 7
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" єдиний
внесок нараховується для платників,
зазначених у пункті 4 (крім фізичних
осіб - підприємців, які обрали спрощену
систему оподаткування) та 5 частини
першої статті 4 цього Закону, - на суму
доходу (прибутку), отриманого від їх
діяльності, що підлягає обкладенню
податком на доходи фізичних осіб, та на
суму доходу, що розподіляється між
членами сім'ї фізичних осіб -
підприємців, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності. При цьому сума єдиного
внеску не може бути меншою за розмір
мінімального страхового внеску за
кожну особу за місяць, у якому отримано
дохід (прибуток).

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
оскільки встановлена неправомірність
визначення податковим органом
податкових зобов'язань з податку на
доходи фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності у періоді,
що перевірявся, висновки апелянта, що
донарахування по податку на доходи
фізичних осіб вплинули на нарахування
платником податків єдиного
соціального внеску, що призвело до
нарахування збору на єдиний внесок у
розмірі 19 895, 19 грн. є неправомірними, а
отже рішення про застосування штрафних
санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску №1 від 08
листопада 2013 року також підлягає
скасуванню.

Стосовно порушення позивачем п.176.2 ст.
176 ПК України, а саме перекручення даних
по формі 1-дф за 1-3 квартали 2012 року,
колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.п.а, б п.176.2 ст. 176 ПК
України особи, які відповідно до цього
Кодексу мають статус податкових
агентів, зобов'язані: своєчасно та
повністю нараховувати, утримувати та
сплачувати (перераховувати) до бюджету
податок з доходу, що виплачується на
користь платника податку та
оподатковується до або під час такої
виплати за її рахунок; подавати у
строки, встановлені цим Кодексом для
податкового кварталу, податковий
розрахунок суми доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, а також суми утриманого з них
податку до органу державної податкової
служби за місцем свого розташування.
Такий розрахунок подається лише у разі
нарахування сум зазначених доходів
платнику податку податковим агентом
протягом звітного періоду.
Запровадження інших форм звітності з
зазначених питань не допускається.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції, що встановлене
відповідачем порушення, а саме
"перекручення даних по формі 1-дф",
вищевказаною нормою не передбачено, а
отже податкове повідомлення-рішення
№ від 08 листопада 2013 року, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб у
розмірі 510 грн. за порушення п.51.1 ст. 51,
п.п."б" п.176.2 ст. 176 ПК України є
неправомірним та підлягає скасуванню.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч.3 ст. 2, ч.2 ст. 71 КАС України, суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку щодо
наявності підстав для задоволення
позову.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, відповідно,
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200,
п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Балтської об'єднаної
Державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Одеській області залишити без
задоволення, постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 04
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
та може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого Адміністративного
Суду України протягом двадцяти днів
після набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуюча суддя: Лук'янчук О.В.

Суддя: Кравченко К.В.

Суддя: Ступакова І.Г.