Справа № 804/10594/13-а
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Лукманової О.М.

суддів: Богданенка І.Ю. Прокопчук Т.С.

при секретарі: Сонник А.В.

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року УПФУ в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області (далі по тексту – позивач) звернулось до суду з позовом до Територіальної державної інспекції з питань праці у Дніпропетровській області (далі по тексту – відповідач), в якому просило скасувати припис № 0440715/52-54, винесений за результатами здійснення перевірки додержання законодавства про працю.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2013 року в задоволенні адміністративного позову – відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову та прийняти нову постанову, якою задовольнити заявлені позовні вимоги. Свої вимоги обґрунтував тим, що судом не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Апелянт вважав, що згідно до вимог діючого законодавства, роботодавець, не зобов’язаний самостійно шукати осіб, які мають інвалідність з метою працевлаштування. Апелянт звернув увагу, що УПФУ в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області є державним органом, працевлаштування до якого передбачає проходження конкурсу після об’яви про початок такого конкурсу.

Справа розглянута згідно ч. 1 ст. 41 КАС України за відсутності осіб, які беруть участь у розгляді справи.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні адміністративного позову виходив з того, що на позивача покладено обов’язок створювати робочі місця з відповідними умовами для працевлаштування осіб з обмеженими можливостями, що позивач не виконав. Суд першої інстанції зазначив, що позивачем не доведено створення робочих місць для інвалідів та належних умов для їх праці.

Матеріалами справи встановлено, що у період з 02.07.2013 року по 04.07.2013 року Територіальною державною інспекцією з питань праці у Дніпропетровській області на підставі завдання Державної інспекції України з питань праці, проведено позапланову перевірку УПФУ в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області з питань додержання суб’єктом господарювання законодавства про працю та загальнообов’язкове державне соціальне страхування. За результатами перевірки складено акт № 040715/52, в якому зафіксовано порушення УПФУ в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області вимог ст. 19 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», а саме, з загальної кількості працівників УПФУ в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області 117 осіб, працює 3 особи, яким встановлено інвалідність, хоча відповідно до нормативу таких повинно бути 5 осіб.

На підставі акту перевірки № 040715/52 Територіальною державною інспекцією з питань праці у Дніпропетровській області 04.07.2013 року винесено припис № 040715/52-54, яким зобов’язано УПФУ в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області вирішити питання працевлаштування інвалідів у відповідності ст. 19 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Відповідно до матеріалів справи УПФУ в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області надавало до Нікопольського міськрайонного центру зайнятості звіти про наявність вакансій для осіб з обмеженими фізичними можливостями за формою № 3-ПН, станом на 15.05.2013 року та 07.06.2013 року УПФУ в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області. З матеріалів справи встановлено, що УПФУ в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області вчасно звітувало до Нікопольського міськрайонного центру зайнятості про наявні вільні місця для працевлаштування.

Відповідно до абз. 2 ст. 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів, у разі необхідності, створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування інвалідів, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей інваліда. Забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що на суб’єктів працевлаштування у тому числі на органи які реалізують певні функції у державному управлінні покладено обов’язок виділяти та створювати робочі місця працевлаштування на них інвалідів, створювати спеціальні робочі місця для працевлаштування інвалідів, які потребують особливих умов праці.

Відповідно до ч. 3 ст. 18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань здійснює державна служба зайнятості.

Колегія суддів звертає увагу, що УПФУ в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області вчинялися всі залежні заходи, спрямовані на недопущення порушень Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», вчасно подавались звіти до центру зайнятості про наявні вакансії для працевлаштування у тому числі і інвалідів. Докази відмови УПФУ в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області від працевлаштування інвалідів, направлених органами служби зайнятості у матеріалах справи відсутні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанову суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги УПФУ в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області задовольнити.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст.202, ст.ст. 205, 207 КАС України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області – задовольнити.

Прийняти нову постанову. Позовні вимоги Управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області – задовольнити.

Скасувати припис Територіальної державної інспекції з питань праці у Дніпропетровській області № 0440715/52-54 від 04.07.2013 року, винесений за результатами здійсненої перевірки додержання законодавства про працю.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.М. Лукманова

Суддя: І.Ю. Богданенко

Суддя: Т.С. Прокопчук