Справа № 823/1711/14
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року
справа № 823/1711/14

м. Черкаси

15 год. 40 хв.

Черкаський окружний адміністративний
суд в складі:

головуючого судді Тимошенко В.П.

за участю секретаря судового засідання
Цаплі І.Ю.,

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси адміністративну
справу за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до
Корсунь-Шевченківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області про визнання
незаконною та скасування вимоги,

встановив:

12 червня 2014 року до суду з позовною
заявою звернулася фізична
особа-підприємець ОСОБА_1, в якій
просить визнати незаконною та
скасувати вимогу про сплату боргу
(недоїмки) від 05.05.2014 №Ф-143 У на суму 1267
грн 55 коп., винесену
Корсунь-Шевченківською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області.

Позов мотивовано тим, що позивач є
пенсіонером за віком, що здійснює
підприємницьку діяльність на
спрощеній системі оподаткування. Тому
оскаржуваним рішенням відповідач
протиправно зобов'язав сплатити
заборгованість з єдиного внеску в сумі
1267,95 грн.

Відповідач просив розглянути справу
без участі його представника та надав
до суду письмове заперечення проти
позову, в якому зазначив, що позивач не
досяг загального пенсійного віку, а
пенсія йому призначена відповідно до
інших законів України, ніж Закон
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», а отже
зобов'язаний сплачувати єдиний внесок
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування. На цих
підставах просив відмовити у
задоволенні позову.

В судовому засіданні 23.06.2014 позовну
вимогу щодо стягнення з відповідача на
користь ОСОБА_1 1267 грн 95 коп.
безпідставно сплачених коштів
залишено без руху та надано термін для
усунення недоліків, а саме надання
юридичного обгрунтування даної
позовної вимоги до 25.06.2014. 25.06.2014 в
судове засідання позивачем надано
уточнення позовних вимог. Суд зазначає,
що даним клопотанням позивач не усунув
недоліки другої позовної вимоги, а тому
дана позовна вимога підлягає
поверненню.

Заслухавши пояснення позивача,
розглянувши подані документи і
матеріали, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, проаналізувавши зміст норм
матеріального і процесуального права,
які врегульовують спірні
правовідносини, судом встановлено
наступне.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична
особа-підприємець з 28.05.2010
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1), є
платником єдиного податку відповідно
до свідоцтва серії НОМЕР_2. Згідно з
даними пенсійного посвідчення серії
НОМЕР_3 від 28.11.2012 позивач є пенсіонером
за віком (термін дії - довічно).

З матеріалів справи суд встановив, що
відповідач прийняв оскаржувану вимогу
від 05.05.2014 № Ф-143 У, якою зобов'язав
позивача сплатити недоїмку з єдиного
соціального внеску в сумі 1267 грн. 95 коп.

Надаючи правову оцінку вказаним
обставинам, суд зазначає таке.

Спеціальним законом, який визначає
правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку, є Закон України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI
(далі - Закон №2464-VI).

Згідно з пунктом 31 частини 1 статті 1
Закону України №2464-VI органи доходів і
зборів - центральний орган виконавчої
влади, що формує податкову і митну
політику (в частині адміністрування
податків і зборів, митних платежів,
єдиного внеску) та забезпечує її
реалізацію (центральний орган
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику), та його
територіальні органи.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4
Закону №2464-VI платниками єдиного
соціального внеску є: фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності.

Згідно з частиною 7 статті 1 Закону
України «Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України» (далі -
Закон №3609-VI) статтю 4 Закону №2464-VI
доповнено частиною 4, відповідно до
якої особи, якщо вони є пенсіонерами за
віком або інвалідами та отримують
відповідно до закону пенсію або
соціальну допомогу і обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування. Ці зміни
відповідно до ч. 1 розділу II Прикінцевих
та перехідних положень Закону №3609-VI
набули чинності з дня, наступного за
днем його опублікування, а саме з 06.08.2011.

Стаття 1 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" (далі - Закон №1058)
передбачено чітке визначення поняття
«пенсіонер» - особа, яка відповідно до
цього Закону отримує пенсію, довічну
пенсію, або члени її сім'ї, які
отримують пенсію в разі смерті цієї
особи у випадках, передбачених цим
Законом. Відповідно до частини 1 статті
9 Закону №1058-ІV за рахунок коштів
Пенсійного фонду в солідарній системі
призначаються такі пенсійні виплати:
пенсія за віком; пенсія з інвалідності
внаслідок загального захворювання;
пенсія у зв'язку з втратою
годувальника.

Суд звернув увагу, що позивач має
статус постраждалого внаслідок
Чорнобильської катастрофи, що
підтверджується посвідченням серії А
№100809 (категорія 2).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті
14 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі -
Закон №796) до 2 категорії осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, відносяться особи, які
працювали у зоні відчуження:

- з моменту аварії до 1 липня 1986 року -
незалежно від кількості робочих днів;

- з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року -
не менше 5 календарних днів;

- у 1987 році - не менше 14 календарних днів,
а також потерпілі від Чорнобильської
катастрофи;

- евакуйовані у 1986 році із зони
відчуження (в тому числі особи, які на
момент евакуації перебували у стані
внутрішньоутробного розвитку, після
досягнення ними повноліття);

- особи, які постійно проживали у зоні
безумовного (обов'язкового) відселення
з моменту аварії до прийняття
постанови про відселення.

Згідно з частиною 1 статті 55 Закону № 796
особам, які працювали або проживали на
територіях радіоактивного
забруднення, пенсії надаються із
зменшенням пенсійного віку,
встановленого для одержання державних
пенсій.

Суд зауважує , що відповідно до
преамбули Закону №796 цей закон
визначає основні положення щодо
реалізації конституційного права
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, на охорону
їх життя і здоров'я та створює єдиний
порядок визначення категорій зон
радіоактивно забруднених територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту
потерпілого населення з урахуванням
загального пенсійного віку.

Враховуючи вищевикладене, твердження
відповідача, що позивач набув права на
пенсію відповідно до інших законів, ніж
Закон №1058, суд вважає помилковим, адже
Закон України №796 не встановлює
порядок призначення пенсій, а
встановлює лише гарантію (пільгу)
дострокового виходу на пенсію для
відповідних категорій населення.

Тобто пенсія позивачу призначалась на
загальних умовах згідно з Законом №1058,
але з урахуванням зниження віку,
передбаченого Законом України №796.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
позивач є пенсіонером в контексті
визначення поняття «пенсіонер»
відповідно до Закону №1058 і на нього
поширюються положення ч.4 ст. 4 Закону
№2464-VI. Такі особи можуть бути
платниками єдиного внеску виключно за
умови їх добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, однак доказів
такої участі сторони до суду не надали.

Вказана правова позиція
підтверджується рішенням Верховного
Суду України: від 15.04.2014 у справі справа
№ 21-25а14.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що відповідач неправомірно
зобов'язав позивача сплатити єдиний
соціальний внесок відповідно до вимоги
від 05.05.2014 № Ф-143 У в сумі 1267 грн 95 коп.
Тому оскаржувана вимога є
неправомірною та підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 56, 58, 86, 94, 159, 162, 163, 254
КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов - задовольнити
повністю.

Визнати незаконною та скасувати вимогу
Корсунь-Шевченківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області від 05.05.2014 № Ф-143 У
про сплату фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1 недоїмки з мінімального
страхового внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 1267, 95 грн.

Постанова набирає законної сили
відповідно до вимог статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду
через Черкаський окружний
адміністративний суд у строки та
порядку, передбачені статтями 185-187
цього Кодексу.

Суддя
В.П. Тимошенко

Повний текст виготовлений та
підписаний 26 червня 2014 року