Справа № 461/8661/14а
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2014-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2014 р.
Справа № 876/8401/14

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

головуючого судді:
Ліщинського А.М.,

суддів:
Довгої О.І., Запотічного І.І.

при секретарі судового засідання:
Керод Х.І.

з участю представника відповідача:
Крикавська І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного
суду м.Львова від 23 липня 2014 року про
забезпечення адміністративного позову
у справі за позовом ОСОБА_2 до
Львівської міської ради, за участі
третьої особи: Сихівської районної
адміністрації Львівської міської ради
про визнання рішення №501 від 10.07.2014 року
протиправним та його скасування, -

В С Т А Н О В
И Л А:

22.07.2014 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача про визнання рішення №501
від 10.07.2014 року протиправним та його
скасування.

Позивач 27.07.2014 року було подано до суду
клопотання про забезпечення позову,
шляхом заборони Львівській міській
раді вчиняти будь-які дії з приводу
виконання рішення виконавчого
комітету Львівської міської ради №501
від 10.07.2014 року «Про скасування наказу
директора містобудування від 01.07.2013
року №197».

Ухвалою Галицького районного суду
м.Львова від 23 липня 2014 року в
задоволенні заяви ОСОБА_2 про
забезпечення позову відмовлено.

Позивач ухвалу оскаржив, не
погодившись із зазначеним судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана ухвала
винесена з порушенням норм
процесуального права та є незаконною,
просить оскаржувану ухвалу скасувати
та прийняти нову, якою зупинити
виконання рішення виконавчого
комітету Львівської міської ради №501
від 10.07.2014 року «Про скасування наказу
директора містобудування від 01.07.2013
року №197» до набрання рішенням суду
законної сили та заборонити
відповідачу вчиняти будь-які дії з
приводу виконання рішення виконавчого
комітету Львівської міської ради №501
від 10.07.2014 року «Про скасування наказу
директора містобудування від 01.07.2013
року №197» до набрання рішенням суду
законної сили.

В апеляційній скарзі покликаються на
те, що невжиття заходів забезпечення
позову може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду, так
як земельна ділянка може бути надана
іншим особам. Вказане також призведе до
нанесення йому значних матеріальних
збитків, а для їх відновлення необхідно
буде докласти значних зусиль та витрат.

У ході апеляційного розгляду
представник відповідача Крикавська
І.В. надала пояснення та просить
відхилити заяву.

Інші особи які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, що не перешкоджає розгляду
справи в їх відсутності згідно з ч.4 ст.
196 КАС України.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні клопотання
про забезпечення адміністративного
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем в заяві про
забезпечення позову не обґрунтовано
яким його правам, свободам та інтересам
може бути заподіяно до ухвалення
рішення в адміністративній справі, або
захист яких прав, свобод та інтересів
стане не можливим без вжиття
забезпечення позову, не вказано, яка
саме існує очевидна небезпека
заподіяння шкоди його правам, свободам
та інтересам.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Частиною 1 ст. 195 КАС України
встановлено, що суд апеляційної
інстанції переглядає судові рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги.

Правильність вирішення справи
відповідно до вимог ст.13 КАС України
забезпечується системою: апеляційною
та касаційною. Можливість апеляційного
та касаційного оскарження судових
рішень є принципом адміністративного
судочинства, що спрямований на
забезпечення прав осудності
(законності та обґрунтованості)
судових рішень.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, що позивач ОСОБА_2
звернувся до суду з адміністративним
позовом до Львівської міської ради, з
участю третьої особи Сихівської
районної адміністрації Львівської
міської ради про визнання рішення №501
від 10.07.2014 р. протиправним та його
скасування з підстав, викладених у
позовній заяві.

Заявник в порядку забезпечення позову
просить вжити заходи забезпечення
позову шляхом заборони Львівській
міській раді вчиняти будь-які дії з
приводу виконання рішення виконавчого
комітету Львівської міської ради №501
від 10.07.2014 року «Про скасування наказу
директора містобудування від 01.07.2013 р.
№197».

Відповідно до ч.1 ст.117 КАС України суд
за клопотанням позивача або з власної
ініціативи може постановити ухвалу про
вжиття заходів забезпечення
адміністративного позову, якщо існує
очевидна небезпека заподіяння шкоди
правам, свободам та інтересам позивача
до ухвалення рішення в
адміністративній справі, або захист
цих прав, свобод та інтересів стане
неможливим без вжиття таких заходів,
або для їх відновлення необхідно буде
докласти значних зусиль та витрат, а
також якщо очевидними є ознаки
протиправності рішення, дії чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень.

З цього приводу свої роз'яснення надав
Пленум Вищого адміністративного суду
України у Постанові № 2 від 6 березня 2008
року «Про практику застосування
адміністративними судами окремих
положень Кодексу адміністративного
судочинства України під час розгляду
адміністративних справ».

Згідно ч. 2 п.17 цієї Постанови в ухвалі
про забезпечення позову суд повинен
навести мотиви, з яких він дійшов
висновку про існування очевидної
небезпеки заподіяння шкоди правам,
свободам та інтересам позивача до
ухвалення рішення в адміністративній
справі, або захист цих прав, свобод та
інтересів стане неможливим без вжиття
таких заходів, або для їх відновлення
необхідно буде докласти значних зусиль
та витрат, а також вказати ознаки, які
свідчать про очевидність
протиправності рішення, дії чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень.

Відтак, аналіз норм чинного
законодавства свідчить, що заявник
повинен обгрунтувати причини
звернення із заявою про забезпечення
позову, вказати про наявність
фактичних обставин, з якими
пов'язується застосування певного
заходу забезпечення позову. Факт
наявності визначених обставин має
підтверджуватись певними доказами, як
це встановлено положеннями ст. ст. 69-72
КАС України. При цьому обов'язок
доказування покладається на сторони, а
тому кожна сторона повинна довести
наявність тих обставин, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень.

Колегія суддів погоджується з думкою
суду першої інстанції, що позивач не
навів будь-яких, в тому числі належних
та допустимих аргументів, які свідчили
б про те, що існує очевидна небезпека
того, та у випадку невжиття заходів до
забезпечення адміністративного
позову, виконання рішення у даній
справі стане неможливим для його
виконання необхідно буде докласти
значних зусиль та витрат.

Адекватність заходу забезпечення
позову, що застосовується судом,
визначається його відповідністю
вимогам, на забезпечення яких він
вживається. Оцінка такої відповідності
здійснюється судом, зокрема, з
урахуванням співвідношення права
(інтересу), про захист яких просить
заявник, та майнових наслідків
заборони відповідачеві вчинити певні
дії.

Вирішуючи питання про забезпечення
позову, суд має брати до уваги інтереси
не тільки позивача, а й інших осіб,
права яких можуть бути порушені у
зв'язку із застосуванням відповідних
заходів, оскільки обмеження можливості
суб'єкта користуватися та
розпоряджатися власним майном іноді
призводить до незворотних наслідків.

Мотивація та докази, наведені у
апеляційній скарзі, не дають
адміністративному суду апеляційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію суду першої інстанції.

За таких обставин справи, колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку, оскільки
вирішуючи даний публічно-правовий
спір, правильно встановив фактичні
обставини справи та надав їм у
оскаржуваному судовому рішенні
належну правову оцінку.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи і
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги не являються
суттєвими і не складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 160 ч.3, 195, 196, 199 п.1, 200,
205, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а ухвалу Галицького
районного суду м.Львова від 23 липня 2014
року у справі №461/8661/14-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення є остаточною та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
А.М.Ліщинський

Судді
О.І.Довга

І.І.Запотічний