Справа № 820/13577/14
Суддя: Бездітко Д.В.
Дата ухвалення: 2014-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

15 вересня 2014 р.
№ 820/13577/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого - Судді Бездітка Д.В.,

при секретарі судового засідання -
Ділбарян А.О.,

за участю: представника позивача -
Корнієнка В.Е.,

представника відповідача - Іхненко Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Харківського
окружного адміністративного суду
адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Харківський велосипедний
завод ім. Г.І.Петровського"

до Основ'янської об'єднаної державної
податкової інспекції м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Публічне акціонерне
товариство "Харківський велосипедний
завод ім. Г.І.Петровського", звернувся
до Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
відповідача, Основ'янської об'єднаної
державної податкової інспекції м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області, в
якому просить суд визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення - рішення від 12.06.2014 року
№ та №, що винесені
Основ'янською об'єднаною державною
податковою інспекцією м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області.

Свій позов позивач обґрунтував тим, що
при проведенні перевірки контролюючим
органом та при оформленні її
результатів мало місце не дотримання
вимог податкового законодавства,
висновки акту перевірки є
неправомірними, а оскаржувані
податкові повідомлення-рішення
прийняті з порушенням норм діючого
законодавства України, що є підставою
для їх скасування.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги в
повному обсязі з підстав зазначених у
позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав та
просив в їх задоволенні відмовити
через безпідставність. Згідно наданих
до суду письмових заперечень пояснив,
що оскаржувані в даній справі
податкові повідомлення-рішення є
цілком законними та обґрунтованими,
винесеними відповідно до чинного
законодавства, а позовні вимоги
позивача є безпідставними та
необґрунтованими.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши
доводи позову, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
зібрані по справі докази в їх
сукупності, проаналізувавши зміст норм
матеріального і процесуального права,
які врегульовують спірні
правовідносини, суд вважає, що позов не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що Основ'янською
об'єднаною державною податковою
інспекцією м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області на підставі пп.78.1.1, п. 78.1 ст.78
Податкового кодексу України,
відповідно до наказу 20.05.2014р. №720,
проведена виїзна позапланова
документальна перевірка ПАТ
«Харківський велосипедний завод ім.
Г.І. Петровського» щодо правильності та
повноти обчислення податку на додану
вартість та включення до складу витрат,
що враховуються при обчисленні об'єкту
оподаткування вартість придбаних
товарів (робіт, послуг) по
взаємовідносинам з контрагентом ТОВ
ВКФ «ЕКСТРА» за вересень, жовтень,
грудень 2011 року, за результатами якої
складено акт № 1795/20-38-22-05-08/00232779 від
29.05.2014 року.

У вказаному акті перевірки містяться
висновки про порушення Публічним
акціонерним товариством «Харківський
велосипедний завод ім. Г.І.
Петровського»:

неможливість підтвердження реального
здійснення фінансово - господарських
операцій та господарської діяльності,
у порядку, передбаченому приписами
діючого законодавства України у
перевіряємому періоді між ТОВ ВКФ
«Екстра» за вересень, жовтень, грудень
2011 року та ПАТ «ХВЗ»;

п.п.138.1, п. 138.2, п.138.8 ст.138, п.п. 139.1.9 п.139.1
ст.139 Податкового Кодексу України, в
результаті чого заниження податку на
прибуток за 2011 рік всього у сумі 107346,0
грн., в т.ч. за 3 квартал 2011 року у сумі
2512,0 грн., за 4 квартали 2011 року у сумі
104834,0 грн.;

ст.1, п.2 ст.3, ст.4, п.6 ст.8. п. 1 та п. 2 ст. 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», пункт 2 «Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку", в частині
необхідності організації
бухгалтерського обліку та складання
первинних документів з врахуванням
сутності господарської операції
(відносин); відповідності змісту
операції, що зафіксовані в документах,
реальним обставинам; прийняття до
обліку та виконання лише документів на
операції, що не суперечать
нормативно-правовим актам, не завдають
шкоди державі, підписаних
уповноваженими на те особами; ведення
бухгалтерського обліку та складання
фінансової звітності з обов'язковим
врахуванням вимог, встановлених
відповідними положеннями (стандартами)
бухгалтерського обліку та п. 44.1 ст. 44, п.
185.1 ст.185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п.198.1,
п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, ст. 200, п.201.1 ст.201
Податкового кодексу України, внаслідок
чого зайво включило до складу
податкового кредиту суми податку на
додану вартість в розмірі 93345,0 грн., у
т.ч. за вересень 2011 року у сумі 2185,0 грн.,
за жовтень 2011 року у сумі 46444,0 грн., за
грудень 2011 року у сумі 44716,0 грн.

На підставі висновків акту перевірки №
1795/20-38-22-05-08/00232779 від 29.05.2014 року,
відповідачем винесено податкові
повідомлення - рішення:

№ від 12.06.2014 р., яким ПАТ
«Харківський велосипедний завод ім.
Г.І. Петровського» збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість всього у розмірі 116681,25
грн., в т.ч. основний платіж у розмірі
93345,0 грн., штрафні санкції у розмірі
23336,25 грн.;

№ від 12.06.2014 року, яким ПАТ
«Харківський велосипедний завод ім.
Г.І. Петровського» збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток приватних підприємств на суму
2512,0 грн.

Контролюючим органом під час
проведення перевірки встановлено, що в
перевіряємий період підприємство
позивача мало господарські
взаємовідносини з ТОВ ВКФ «Екстра».

В акті перевірки перевіряючі
зазначили, що порушення норм
податкового законодавства відбулося в
рамках господарських операцій між
підприємством позивача та ТОВ ВКФ
«Екстра» в межах чотирьох договорів
підряду: №14/09-11 від 14.90.2011р.; №05/10-11 від
05.10.2011р.; №06/10-11 від 06.10.2011р. та №05/11-11 від
05.11.2011р.

Судом встановлено, що предметами
вказаних договорів є роботи по
демонтажу ввідних механізмів при
проведенні ремонтних робіт,
електромонтажні роботи по проведенню
ремонтних, випробувальних та
налаштувальних робіт по вул.
Велозаводській в м. Харкові.

Слід вказати, що договори, які
відображені вище, містять ідентичні
положення та різняться лише в
предметах та ціні.

В рамках договорів складені Акти
приймання будівельних робіт по типовій
формі №КБ-2в за жовтень 2011р. - 1 акт, за
листопад 2011р. - 2 акти, за грудень 2011р. - 2
акти. У вказаних актах містяться
розрахунки витрат працівників на об'єм
робіт (людино/годин), з яких вбачається,
що в 2011р. роботи виконувались одночасно
у вказаних періодах більш ніж
двадцятьма працівниками, натомість
відповідно до звіту по формі 1-ДФ ТОВ
ВКФ «Екстра» кількість працюючих на
вказаному підприємстві становила 12
осіб (згідно відомостям акту перевірки
від 09.11.2012р. №2671/22-417/21198288).

Вказані обставини дають змогу вказати
на те, що фактично виконання умов
договорів було неможливо, враховуючи
чисельність працюючих на підприємстві
ТОВ ВКФ «Екстра» за вказані вище
періоди.

Також судом встановлено, що
підприємства не дотримались порядку
розрахунків, які визначені в договорах
стосовно передоплати та остаточною
плати за виконані роботи.

Вказане підтверджується виписками
банку по рахункам підприємства
позивача, платіжними дорученнями,
листуванням між підприємствами та
рішеннями господарського суду
Харківської області, які знаходяться в
матеріалах справи.

В порушення пункту 4.3.1 договорів
представником позивача не надано до
суду доказів щодо погодження та
передачі замовнику (позивачу по справі)
проектної документації для виконання
робіт.

Суд звертає особливу увагу на те, що в
актах приймання виконаних робіт
відсутні дати їх складання, що
унеможливлює встановити фактичну дату
їх складання та завершення виконання
договірних відносин в рамках укладених
договорів та остаточного розрахунку.

Відповідно п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України підставою
для зменшення платником об'єкта
оподаткування податком на прибуток на
суму вартості отриманих послуг є факт
реального надання послуг та
безпосередній зв'язок витрат на оплату
цих послуг з господарською діяльністю
платника податків, що передбачає
використання у власній господарській
діяльності придбаних (послуг) або ж
призначення останніх для такого
використання. За відсутності факту
придбання товарів (послуг) або в разі
якщо придбані товари (послуги) не
призначені для використання в
оподатковуваних операціях в межах
господарської діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
відображатись в податковому обліку в
зменшення сум доходів за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Доказів пов'язаності ремонтних
(будівельних) робіт з власною
господарською діяльністю та отримання,
як наслідок прибутку, підприємство
позивача суду не надало.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198. Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій,
зокрема, з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 ст. 198 Податкового кодексу
України визначено, що датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

При цьому за правилами п.198.3. ст.198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

За змістом п.198.6. ст.198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п.198.4. ст.198 Податкового
кодексу України передбачено, що якщо
платник податку придбає (виготовляє)
товари/послуги та необоротні активи,
які призначаються для їх використання
в операціях, що не є об'єктом
оподаткування або звільняються від
оподаткування, то суми податку,
сплачені (нараховані) у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
відносяться до податкового кредиту
зазначеного платника.

Суд зазначає, що наявність податкових
накладних не є вичерпною умовою для
формування податкового кредиту
підприємства платника податків.

Враховуючи вищевикладені факти, суд
зазначає, що в ході розгляду справи
встановлена нереальність та
фіктивність укладених правочинів, а
надані документи не відповідають
вимогам чинного законодавства України
та суперечать один одному.

Відповідно до п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст.134
Податкового Кодексу України об'єктом
оподаткування є прибуток із джерелом
походження з України та за її межами,
який визначається шляхом зменшення
суми доходів звітного періоду,
визначених згідно зі статтями 135 - 137
цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138 - 143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно з п. 138.1 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Згідно з п. 138.4 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, крім
нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно з п. 138.8, п. 138.6 ст. 138 Податкового
кодексу України собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
складається з витрат, прямо пов'язаних
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг, а
саме: прямих матеріальних витрат;
прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну). Собівартість придбаних та
реалізованих товарів формується
відповідно до ціни їх придбання з
урахуванням ввізного мита і витрат на
доставку та доведення до стану,
придатного для продажу.

Згідно з ч. 1 ст.2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта
владних повноважень має бути законними
та обґрунтованими, прийнятими чи
вчиненими в межах наданих повноважень,
мати під собою конкретні об'єктивні
факти, на підставі яких його ухвалено
або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст.
2 КАС України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень, перевіряє чи
прийнято такі рішення на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, з використанням повноважень з
метою, з якою це повноваження надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення, безсторонньо
(неупереджено), добросовісно,
розсудливо, з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації,
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення,
з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення, своєчасно,
тобто протягом розумного строку. Також
рішення суб'єкта владних повноважень
на може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем до матеріалів справи не
надано документів, які б спростовували
висновки контролюючого органу, що
зазначені в акті перевірки про
встановлені порушення податкового
законодавства.

За таких обставин, висновки
контролюючого органу, що викладені в
акті перевірки відповідають дійсності,
оскаржувані податкові повідомлення -
рішення, відповідають ч.3 ст.2 КАС
України, а тому позовні вимоги позивача
є необґрунтованими, спростовуються
зібраними доказами по справі та не
підлягають задоволенню.

На виконання вимог КАС України, а саме
Глави 7 Розділу 2, суд вважає за
необхідне розподілити судові витрати.

Суд зазначає, що порядок та розмір
сплати судового збору визначений
Законом України "Про судовий збір" від 8
липня 2011 року № 3674-VI.

Законом України "Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
сплати судового збору" від 19.09.2013 року N
590-VII, який набув чинності 23.10.2013 року,
внесені зміни до Закону України "Про
судовий збір", зокрема, відповідно до
підпункту 1 пункту 3 частини другої
статті 4 Закону України "Про судовий
збір" судовий збір за подання до
адміністративного суду
адміністративного позову майнового
характеру становить 2 відсотки розміру
майнових вимог, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 4 розмірів мінімальної
заробітної плати.

Частиною третьою статті 4 Закону
України "Про судовий збір" встановлено,
що під час подання адміністративного
позову майнового характеру
сплачується 10 відсотків розміру ставки
судового збору. Решта суми судового
збору стягується з позивача або
відповідача пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Таким чином, відповідно до відхиленої
частини вимоги, суд вважає за необхідне
стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Харківський велосипедний
завод ім. Г.І.Петровського" решту суми
судового збору в розмірі 2145.51 грн. на
користь Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України у
разі ухвалення судового рішення на
користь сторони, яка є суб'єктом
владних повноважень, сплачений судовий
збір позивачу не повертається.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 160,161,162,163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову Публічного акціонерного
товариства "Харківський велосипедний
завод ім. Г.І.Петровського" до
Основ'янської об'єднаної державної
податкової інспекції м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень -
відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Харківський велосипедний
завод ім. Г.І.Петровського" () суму судового збору в розмірі 2145.51
грн. (дві тисячі сто сорок п'ять гривень
51 копійка) на користь Державного
бюджету України (отримувач: УДКСУ у
Червонозаводському районі м.Харкова
Харківській області, код: 37999628, МФО
банку: 851011, назва банку: ГУ ДКСУ в
Харківській області, рахунок 4011,
призначення платежу: Судовий збір).

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено КАС України,
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого цим Кодексом, якщо таку
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 19
вересня 2014 оку.

Суддя
Д.В. Бездітко