Справа № 709/1969/14-а
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 709/1969/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Синецька
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

18 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Губської О.А.

суддів
Парінова А.Б., Беспалова О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Чорнобаївському районі
Черкаської області на постанову
Чорнобаївського районного суду
Черкаської області від 31 липня 2014 року
у справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду
України в Чорнобаївському районі
Черкаської області про визнання
неправомірними дій, зобов'язання
перерахування та виплати недоплачених
сум пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Чорнобаївському районі Черкаської
області про визнання неправомірними
дій, зобов'язання до перерахування та
виплати недоплачених сум пенсії.

Постановою Чорнобаївського районного
суду Черкаської області від 31 липня 2014
року позов задоволено частково -
зобов'язано відповідача на підставі
довідки про складові заробітної плати,
що подається для призначення пенсії
відповідно до Закону України "Про
державну службу", затвердженої
Постановою правління Пенсійного фонду
України від 14 лютого 2011 року № 5-1,
провести станом на день первинного
звернення донарахування суми
матеріальної допомоги на оздоровлення,
отриманих ОСОБА_2 за місцем роботи за
період з 01 грудня 2003 року по 01 грудня 2008
року до призначення їй пенсії у розмірі
80% заробітної плати відповідно до
ст.37,37-1 Закону України "Про державну
службу" станом на 14 травня 2013 року з
проведенням коригування
вищезазначених виплат..

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, відповідач
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просив його скасувати та ухвалити нову
постанову, якою в задоволенні позову
відмовити повністю.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, постанова
суду - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 працювала в Ревбинській
сільській раді Чорнобаївського району
Черкаської області на посаді
спеціаліста, вийшла на пенсію та
перебуває на обліку в управлінні
Пенсійного фонду України в
Чорнобаївському районі Черкаської
області. Пенсійне посвідчення видане 20
червня 2013 року.

14 травня 2014 року позивач звернулася до
управління Пенсійного фонду з
проханням здійснити їй перерахунок
пенсії з моменту її призначення з
урахуванням усіх виплат, оскільки
вважає, що при нарахуванні пенсії не
була врахована отримана за період з
01.12.2003 року по 01.12.2008 року матеріальна
допомога на оздоровлення в сумі 4718,64
грн., з якої проведено відповідні
відрахування.

Листом від 25 червня 2014 №2396 відповідач
відмовив позивачу у проведенні
перерахунку пенсії посилаючись на те,
що пенсія ОСОБА_2 призначена відповідно
до вимог чинного законодавства та
підстави для її перерахунку відсутні.

У зв'язку із цим позивач звернулася до
суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
матеріальна допомога на оздоровлення
та на вирішення соціально-побутових
питань є складовою заробітної плати, як
це передбачено ст. 2 Закону України «Про
оплату праці», з якої справляється збір
на обов'язкове державне пенсійне
страхування, тому є об'єктом
призначення і перерахунку пенсії
державного службовця.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на незаконність судового
рішення, зазначив про відсутність
підстав для проведення перерахунку
пенсії позивачу, оскільки чинним
законодавством не передбачено
врахування в заробіток для обчислення
пенсії матеріальної допомоги на
оздоровлення та на вирішення
соціально-побутових питань.

Надаючи правову оцінку висновкам суду
першої інстанції та доводам
апеляційної скарги, колегія суддів
виходить з наступного.

За змістом статті 37 Закону України «Про
державну службу» пенсія державним
службовцям призначається в розмірі 80
відсотків від сум їх заробітної плати,
на які нараховується збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування.

У частині першій статті 1 Закону
України «Про оплату праці»
встановлено, що заробітна плата - це
винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому виразі, яку за трудовим
договором власник або уповноважений
ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу.

Статтею 2 цього Закону визначено
структуру заробітної плати, до якої
входять: основна та додаткова
заробітна плата, а також заохочувальні
та компенсаційні виплати.

Частиною другою статті 33 Закону
України «Про державну службу»
передбачено, що заробітна плата
державних службовців складається з
посадових окладів, премій, доплати за
ранги, надбавки за вислугу років на
державній службі та інших надбавок.

Аналіз наведених положень дає підстави
для висновку, що матеріальна допомога
на оздоровлення та допомога для
вирішення соціально-побутових питань
входить до системи оплати праці
державного службовця.

Крім того, статтею 66 Закону України
«Про пенсійне забезпечення»
врегульовано види оплати праці, що
враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до частини першої статті 66
цього Закону до заробітку для
обчислення пенсії включаються всі види
оплати праці (виплат, доходу), на які
відповідно до Закону України від 26
червня 1997 року № 402/97-ВР «Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування» нараховується збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, в межах максимальної
величини фактичних витрат на оплату
праці найманих працівників,
оподатковуваного доходу (прибутку),
сукупного оподатковуваного доходу
(граничної суми заробітної плати
(доходу), з яких справляються страхові
внески (збори) до соціальних фондів, що
діяла на день одержання зазначеного
заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» визначає виплати (доходи),
що враховуються в заробітну плату
(дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії. Так, зокрема, до
такого доходу (заробітної плати)
враховуються: суми виплат, отримуваних
застрахованою особою після набрання
чинності цим Законом, з яких згідно з
цим Законом були фактично нараховані
(обчислені) та сплачені страхові
внески; суми виплат, отримуваних
застрахованою особою до набрання
чинності цим Законом, у межах сум, на
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, нараховувалися внески на
державне соціальне страхування або
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування.

За змістом наведених норм отримувані
застрахованою особою суми виплат, з
яких були фактично нараховані та
сплачені страхові внески або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, враховуються в заробіток
(дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії незалежно від того,
чи входять вони до структури
заробітної плати.

Аналогічна правова позиція висловлена
Верховним Судом України у постановах
від 20 лютого 2012 року, 14, 28 травня та 6
листопада 2013 року, від 3 червня 2014 року
(№№ 21-430а11, 21-97а13, 21-125а13, 21-350а13, 21-134а14
відповідно).

Крім того, у постанові від 03 червня 2014
року (справа № 21-134а14), Верховний Суд
України звернув увагу, що перевага у
таких випадках має надаватись не
положенням законів України "Про
державну службу" та «Про оплату праці»,
які щодо спірних відносин є загальними,
а спеціальним нормам, що визначають
виплати (доходи) для обчислення пенсії,
за наведених обставин - стаття 41 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" та
стаття 66 Закону України "Про пенсійне
забезпечення".

Відповідно до частини 1 статті 244-2
Кодексу адміністративного судочинства
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Так, згідно з довідкою №64 від 07.02.2014, яку
видано Ревбинською сільською радою
Чорнобаївського району Черкаської
області, за період роботи з 2003 по 2008 рік
позивач, працюючи на посаді
спеціаліста отримувала матеріальну
допомогу на оздоровлення в загальному
розмірі 4718,64 грн., в т.ч. за 2003 рік - 184,14
грн., за 2004 рік - 639,00 грн., за 2005 рік - 1052,38
грн., за 2006 рік - 1070,00 грн., за 2007 рік - 865,92
грн., за 2008 рік - 907,20 грн. Судом
встановлено і відповідач не заперечує,
що із вказаних сум здійснювалися
відрахування на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування.

Враховуючи наведені обставини, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції щодо обґрунтованості
позовних вимог та наявності правових
підстав для їх задоволення.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про наявність підстав для
задоволення позову.

В той же час, враховуючи викладене вище,
судова колегія вважає, що доводи
апелянта висновків суду не
спростовують, є помилковими, тому не
приймаються до уваги, оскаржувана
постанова прийнята судом відповідно до
норм матеріального та процесуального
права, а тому підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
справі, підтвердженими доказами, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, то колегія суддів
апеляційної інстанції підстав для його
скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Чорнобаївському районі Черкаської
області на постанову Чорнобаївського
районного суду Черкаської області від
31 липня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України в
Чорнобаївському районі Черкаської
області про визнання неправомірними
дій, зобов'язання перерахування та
виплати недоплачених сум пенсії -
залишити без задоволення, а постанову
Чорнобаївського районного суду
Черкаської області від 31 липня 2014 року -
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
ухвали в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.А. Губська

Суддя
А.Б. Парінов

Суддя
О.О. Беспалов

.

Головуючий суддя
Губська О.А.

Судді:
Парінов А.Б.

Беспалов О.О.