Справа № 806/2375/14
Суддя: Котік Т.С.
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Гурін
Суддя-доповідач:Котік Т.С.
УХВАЛА

іменем України

"11" вересня 2014 р.
Справа № 806/2375/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Котік Т.С.

суддів:
Жизневської А.В.

Малахової Н.М.,

при секретарі
Марчук Ю.А. ,

за участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Житомирської митницї Міністерства
доходів і зборів України на постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "30" липня 2014
р. у справі за позовом Фізичної
особи-підприємеця ОСОБА_5 до
Житомирської митниці Міністерства
доходів і зборів України про
визнання протиправним та скасування
рішення та картки відмови ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 30 липня 2014
року задоволено позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5.

Визнано протиправним та скасовано
рішення Житомирської митниці
Міндоходів про коригування митної
вартості товарів від 27 березня 2014 року
№101060000/2014/300205/2.

Визнано протиправною та скасовано
картку відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні чи
пропуску товарів, транспортних засобів
через митний кордон України від 27
березня 2014 року №101060000/2014/00230.

Стягнуто з Державного бюджету України
на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5 255 грн. 78 коп. на відшкодування
витрат зі сплати судового збору.

В апеляційній скарзі Житомирська
митниця Міндоходів просить судове
рішення скасувати та прийняти нове -
про відмову в задоволенні позову.
Зокрема, апелянт посилається на те, що
митницею обґрунтовано використано
резервний метод визначення митної
вартості товарів, зважаючи на не
усунення декларантом розбіжностей, а
тому оскаржувані рішення та картка
відмови є такими, що відповідають
вимогам чинного законодавства.

Розглянувши справу, перевіривши
законність та обґрунтованість
судового рішення, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
10 січня 2014 року між Компанією "Aprowin Indastry
Co. Limited" (Китай) (Продавець) та ФОП ОСОБА_5
(Покупець) укладено контракт №АРІ22592,
за яким продавець зобов'язаний
відвантажити товар і передати право
власності покупцю. У свою чергу
покупець зобов'язаний оплатити і
прийняти товар на умовах цього
контракту (а.с.71-73).

Відповідно до підпункту 1.2 пункту 1
контракту під товаром мається на увазі:
екіпірування, взуття, аксесуари,
обладнання, обладунки, приладдя та
матеріали в асортименті, у
номенклатурі, кількості, за цінами і в
терміни, указані в специфікаціях на
кожну поставку товару, що є невід'ємною
частиною цього контракту (а.с.71).

Відповідно до підпункту 2.1. пункту 2
контракту ціни встановлюються згідно
Інсотермс 2010 (а.с.71).

Згідно з підпунктом 4.2 пункту 4
контракту загальна вартість товарів на
окрему поставку вказані у відповідному
додатку до даного контракту (а.с.74).

Як встановлено судом першої інстанції,
позивач 27 березня 2014 року звернувся до
митних органів щодо розмитнення
товару, отриманого за контрактом
№АРІ22592 від 10 січня 2014 року.

Проте, 27 березня 2014 року Житомирська
митниця Міндоходів прийняла рішення
про коригування митної вартості
товарів №101060000/2014/300205/2 (а.с.78),
відповідно до якого митна вартість
товару №1 не може бути визначена за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції), оскільки документи,
зазначені у частині 2 статті 53 Митного
кодексу України, подані для митного
оформлення, містять розбіжності, а
саме: (у інвойсі №С201401011 від 16 січня 2014
року не зазначені умови поставки, хоча
у додатку №1 від 10 січня 2014 року до
контракту №АРІ22592 від 10 січня 2014 року
зазначені умови поставки FOB Dalian China, що
не дає можливості перевірити числові
значення складових митної вартості
товарів), а також, у зв'язку з неподанням
декларантом на письмову вимогу органу
доходів та зборів відповідно до
частини 3 статті 53 Митного кодексу
України додаткових документів, що
підтверджують заявлену митну вартість,
а саме: виписку з бухгалтерської
документації, каталоги, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару, копію
митної декларації країни відправлення,
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями. За інформацією, яка
наявна у органу доходів та зборів
відповідно, вартість схожих товарів є
вищою в порівнянні з митною вартістю
оцінюваних товарів. Проведено
процедуру консультацій між органом
доходів та зборів відповідно та
декларантом та доведено наявні
розбіжності з метою обґрунтованого
вибору другорядних методів визначення
митної вартості товарів відповідно до
вимог статей 59-64 Митного кодексу
України. За результатами проведеної
консультації встановлено, що методи 2а
і 2б не можуть бути застосовані у
зв'язку з відсутністю цінової
інформації на ідентичні та подібні
(аналогічні) товари, методи 2в і 2г - в
зв'язку з відсутністю основи для
віднімання та додавання вартості.
Митна вартість визначена за резервним
методом, яка ґрунтується на раніше
визнаних (визначених) органами доходів
і зборів митних вартостях: на основі
митної декларації №101060000/2014/000748 від 24
січня 2014 року з урахуванням коригувань
опису товарів, кількості товару, що
відповідає принципам і критеріям,
визначеним угодою про застосування
статті VII Генеральної угоди з тарифів і
торгівлі 1994 року (а.с.78).

27 березня 2014 року відповідачем
виготовлено картку відмови
№101060000/2014/00230 в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
(а.с.62-63).

Надаючи правову оцінку діям митного
органу щодо винесення спірного рішення
та картки відмови, суд першої інстанції
дійшов висновків, що подані позивачем
документи підтверджують митну
вартість товару та дозволяли митному
органу розмитнити товар за основним
методом, тобто за ціною товару.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з вказаними висновками,
виходячи з наступного.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу
України встановлено, що митною
вартістю товарів, які переміщуються
через митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Частинами 1, 2 статті 52 Митного кодексу
України встановлено, що заявлення
митної вартості товарів здійснюється
декларантом або уповноваженою ним
особою під час декларування товарів у
порядку, встановленому розділом VIII
цього Кодексу та цією главою. Декларант
або уповноважена ним особа, які
заявляють митну вартість товару,
зобов'язані: 1) заявляти митну вартість,
визначену ними самостійно, у тому числі
за результатами консультацій з митним
органом; заявляти митну вартість,
визначену ними самостійно, у тому числі
за результатами консультацій з митним
органом, або скориговану за
результатами контролю, здійсненого
митним органом; 2) подавати митному
органу достовірні відомості про
визначення митної вартості, які
повинні базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню; 3) нести всі
додаткові витрати, пов'язані з
коригуванням митної вартості або
наданням митному органу додаткової
інформації.

Згідно з частинами 1, 2 статті 53 Митного
кодексу України у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
митному органу документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є: 1) декларація
митної вартості, що подається у
випадках, визначених у частинах п'ятій
і шостій статті 52 цього Кодексу, та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; 2)
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; 7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Відповідно до частини 3 статті 53
Митного кодексу України У разі якщо
документи, зазначені у частині другій
цієї статті, містять розбіжності,
наявні ознаки підробки або не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари даних
відповідно до обраного декларантом
методу визначення митної вартості,
декларант або уповноважена ним особа
на письмову вимогу митного органу
зобов'язані протягом 10 календарних
днів надати (за наявності) такі
додаткові документи: 1) договір (угоду,
контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);ь4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Частиною 4 статті 53 Митного кодексу
України визначено, що у разі якщо
митний орган має обґрунтовані підстави
вважати, що існуючий взаємозв'язок між
продавцем і покупцем вплинув на
заявлену декларантом митну вартість,
декларант або уповноважена ним особа
на письмову вимогу митного органу, крім
документів, зазначених у частинах
другій та третій цієї статті, подає (за
наявності) такі документи: виписку з
бухгалтерських та банківських
документів покупця, що стосуються
відчуження оцінюваних товарів,
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів на території
України, довідкову інформацію щодо
вартості у країні-експортері товарів,
що є ідентичними та/або подібними
(аналогічними) оцінюваним товарам,
розрахунок ціни (калькуляцію).

Згідно з частиною 1 статті 54 Митного
кодексу України, контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.

Відповідно до частини 1 статті 55
Митного кодексу України рішення про
коригування заявленої митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України з поміщенням у
митний режим імпорту, приймається
митним органом у письмовій формі під
час здійснення контролю правильності
визначення митної вартості цих товарів
як до, так і після їх випуску, якщо
митним органом у випадках,
передбачених частиною шостою статті 54
цього Кодексу, виявлено, що заявлено
неповні та/або недостовірні відомості
про митну вартість товарів, у тому
числі невірно визначено митну вартість
товарів.

Частинами 3, 4, 5, 6, 7, 8 статті 57 Митного
кодексу України встановлено, що Кожний
наступний метод застосовується лише у
разі, якщо митна вартість товарів не
може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
Під час таких консультацій митний
орган та декларант можуть здійснити
обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності. У разі
неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для
її визначення може братися або ціна, за
якою ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до статті 62 цього Кодексу,
або вартість товарів, обчислена
відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на прохання
декларанта або уповноваженої ним
особи. У разі якщо неможливо
застосувати жоден із зазначених
методів, митна вартість визначається
за резервним методом відповідно до
вимог, встановлених статтею 64 цього
Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 58
Митного кодексу України метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

З огляду на викладене, є вірними
висновки суду першої інстанції про те,
що саме митниця має повноваження
витребовувати додаткові документи для
перевірки правильності визначення
митної вартості товару, однак, такі
повноваження мають бути реалізовані
лише за наявності обґрунтованих
підстав для сумніву в правильності
митної оцінки товару, що переміщується
через митний кордон України.

Як встановлено судом першої інстанції,
позивачем у підтвердження
правильності визначення митної
вартості товару за першим методом до
суду надано: контракт від 10 січня 2014
року №АРІ22592 (а.с.71-73), додаток №1 до
контракту від 10 січня 2014 року (а.с.74),
інвойс від 16 січня 2014 року №С201401011
(а.с.87), морський коносамент компанії МRF
№mrfb14010233 (а.с.76), міжнародну
товаро-транспортну накладну СМR №0186і
(а.с.77), експортну декларацію країни
відправлення товару (а.с.88), рахунок на
оплату послуг перевезення №437 від 26
березня 2014 року (а.с.33), договір
перевезення від 20 січня 2014 року №220014
(а.с.34-38), первісну митну декларацію
№101060000/2014/003765 від 27 березня 2014 року. (а.с.
67-70).

Так, відповідно до ст.64 МК України у
разі якщо митна вартість товарів не
може бути визначена шляхом
послідовного використання методів,
зазначених у статтях 58 - 63 цього
Кодексу, митна вартість оцінюваних
товарів визначається з використанням
способів, які не суперечать законам
України і є сумісними з відповідними
принципами і положеннями Генеральної
угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

Згідно з ч. 1 ст. 54 МК України контроль
правильності визначення митної
вартості товарів здійснюється митним
органом під час проведення митного
контролю і митного оформлення шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості.

Виходячи з приписів зазначених
правових норм, суд першої, так само й
апеляційної інстанції не спростовує
тієї обставини, що саме митні органи
мають виключну компетенцію в питаннях
перевірки та контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості, однак зазначає, що такі
повноваження мають бути реалізовані
лише за наявності обґрунтованих
підстав для сумніву в правильності
митної оцінки товару, що переміщується
через митний кордон України.

Разом з тим, дискреційні функції митних
органів мають законодавчі обмеження у
випадках незгоди із задекларованою
митною вартістю. До них, зокрема,
належить процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору підстав для
визначення митної вартості та
обов'язок послідовного вибору методів
(від першого до шостого) визначення
митної вартості.

Так, у відповідності до положень ч. 3 ст.
53 МК України, у разі якщо документи,
зазначені у частині другій цієї статті
(документи, що підтверджують митну
вартість), містять розбіжності, наявні
ознаки підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи.

В силу ч. 5 ст. 53 МК України
забороняється вимагати від декларанта
або уповноваженої ним особи будь-які
інші документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

Під час розгляду даної справи судом
першої інстанції, а так само при
розгляді справи в суді апеляційної
інстанції, не встановлено обставин, які
б свідчили про існування достатніх
підстав для виникнення обґрунтованого
сумніву у Житомирської митниці
Міндоходів щодо вартості
імпортованого товару. Представником
відповідача не надано суду жодних
належних та допустимих доказів того, що
подані позивачем основні документи не
дозволяли митному органу у належний
спосіб перевірити числове значення
складових митної вартості товарів та
відомості щодо їх ціни.

Окрім того, з вказаних питань Верховним
Судом України викладено правову
позицію з в постанові від 01.10.2013 року
(справа № 21-354а13), в якій зазначено, що "...
наявність обґрунтованого сумніву у
правильності визначення митної
вартості митниця зобов'язана доводити
в суді, оскільки з цією обставиною
закон пов'язує можливість
витребовування додаткових документів
у декларанта та надає митниці право
вчиняти наступні дії, спрямовані на
визначення дійсної митної вартості
товарів".

Як встановлено судом першої та не
заперечувалося представником
відповідача при розгляді справи в суді
першої інстанції, позивачем було
надано до митного оформлення усі
необхідні документи передбачені
частинами 1 та 2 ст.53 Митного кодексу
України.

Виявлені митним органом розбіжності, а
саме: у інвойсі №С201401011 від 16 січня 2014
року не зазначені умови поставки, хоча
у додатку №1 від 10 січня 2014 року до
контракту №АРІ22592 від 10 січня 2014 року
зазначені умови поставки FOB Dalian China, не
суперечить пункту 3.1 та 3.2 контракту від
10 січня 2014 року №АРІ22592 та не впливають
на складові ціни товару, а витребувані
додаткові документи ніяким чином не
стосуються числового значення
складових митної вартості товарів та
відомостей щодо їх ціни.

Враховуючи вищезазначене, суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне та обґрунтоване
рішення, задовольнивши позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції щодо обґрунтованості
позовних вимог, не містять фактів
невірного застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
а тому колегія суддів не вбачає
підстав, визначених ст. 202 КАС України,
для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Житомирської
митниці Міністерства доходів і зборів
України залишити без задоволення, а
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від "30" липня 2014
р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Т.С. Котік

судді:
А.В. Жизневська

Н.М. Малахова

Повний текст cудового рішення
виготовлено "11" вересня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу Фізична особа-підприємець
ОСОБА_5 АДРЕСА_1,10005

3- відповідачу Житомирська митниця
Міністерства доходів і зборів України
вул.Перемоги,25,м.Житомир,10000

4-представник позивача ОСОБА_6 АДРЕСА_2
- ,