Справа № 2а/0570/6124/11
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2014 року м.
Київ К/9991/35496/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Мороза В.Ф.,

Чалого С.Я.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою Державного
агентства з енергоефективності та
енергозбереження України на постанову
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 25 жовтня 2011
року у справі за позовом Державної
інспекції з енергозбереження до
Державного підприємства
"Сніжнеантрацит" про стягнення
економічних санкцій за нераціональне
використання паливно-енергетичних
ресурсів, -

в с т а н о в и л а:

Державна інспекція з енергозбереження
звернулася до суду з позовом до
Державного підприємства
«Сніжнеантрацит» про стягнення
підвищеної плати за нераціональне
використання газу та інших
паливно-енергетичних ресурсів.

Позовні вимоги мотивовано відсутністю
факту сплати економічних санкцій,
застосованих до ТО «Шахта Зоря» ДП
«Сніжнеантрацит» згідно з постановою
від 29.10.2010 №15-6/10-22-062 КП 020 ЕС про сплату
підвищеної плати або енергетичного
збору за нераціональне (неефективне)
використання газу та інших
паливно-енергетичних ресурсів.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 12 липня 2011
року позов задоволено: стягнуто з
Державного підприємства
«Сніжнеантрацит» 29329079,18грн.
економічних санкцій за нераціональне
використання паливно-енергетичних
ресурсів.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 25 жовтня 2011
року скасовано постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 12
липня 2011 року та ухвалено нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі Державне
агентство з енергоефективності та
енергозбереження України з посиланням
на порушення апеляційним судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати зазначене вище
судове рішення апеляційного суду та
залишити в силі постанову суду першої
інстанції, яку вважає законною та
обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та матеріалами справи
підтверджено, що 22 жовтня 2010 року
Територіальним управлінням Державної
інспекції з енергозбереження по
Донецькій області було проведено
перевірку використання
паливно-енергетичних ресурсів на ТО
«Шахта «Зоря» ДП «Сніжнеантрацит», про
що складено акт перевірки № 15-6/10-17-062 КП,
у якому зазначено про перевитрати
встановлених норм питомих витрат
електроенергії в 2009 році в розмірі
27759,554 тис.кВт/год/рік.

На підставі зазначеного Акта перевірки
Територіальним управлінням Державної
інспекції з енергозбереження по
Донецькій області прийнято постанову
№ 15-6/10-22-062 КП-020 ЕС від 29.10.2010 про
застосування економічних санкцій на
загальну суму 29329079,18 грн.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що суми
економічних санкцій підлягають
обов'язковому стягненню в судовому
порядку, оскільки постанова про їх
накладення не була оскаржена ДП
«Сніжнеантрацит».

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову в задоволенні позовних
вимог, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що висновки акта
перевірки спростовуються наявними у
справі доказами. Апеляційним судом
встановлено, що фактично на одну тону
добутого вугілля витрачено 114 кВт, і ця
цифра не перевищує планову норму
витрат електроенергії , визначену для
ТО «Шахта «Зоря», а тому і застосування
до відповідача санкцій є
необґрунтованим.

Колегія суддів, виходячи з меж
касаційного перегляду, визначених
статтею 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, погоджується з
вказаними висновками апеляційного
суду, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту «е» статті 11
Закону України «Про енергозбереження»
(в редакції, яка була чинна на момент
виникнення спірних правовідносин)
економічні заходи для забезпечення
енергозбереження передбачають
введення плати за нераціональне
використання паливно-енергетичних
ресурсів у вигляді надбавок до діючих
цін і тарифів залежно від перевитрат
паливно-енергетичних ресурсів щодо
витрат, встановлених стандартами.

Згідно з положеннями статті 17 цього
Закону за перевитрати
паливно-енергетичних ресурсів понад
встановлені показники норм питомих
витрат суб'єкти господарювання
сплачують збір за перевитрати
паливно-енергетичних ресурсів
(енергетичний збір) у розмірі 200
відсотків вартості перевитрачених
ресурсів. До обсягу перевитрат
паливно-енергетичних ресурсів, на які
нараховується енергетичний збір, не
включається обсяг видів палива та
паливно-енергетичних ресурсів,
отриманих суб'єктом господарювання з
альтернативних джерел енергії.

За приписами постанови Кабінету
Міністрів України від 02.09.1993 №699 «Про
заходи щодо ефективного використання
газу та інших паливно-енергетичних
ресурсів в народному господарстві»
(далі - Постанова №699) за перевитрати
газу та інших паливно-енергетичних
ресурсів внаслідок неефективного його
використання, виявлені органами
Державної інспекції з
енергозбереження, сплачується
підвищена плата; якщо перевитрати газу
та інших паливно-енергетичних ресурсів
викликані недодержанням технологічної
дисципліни (незадовільний стан
устаткування, відсутність або
недотримання роботи устаткування за
режимними або технологічними картами,
відсутність теплоутилізаційного
устаткування, систем автоматики), то
споживач сплачує за річний обсяг
перевитрат газу та інших
паливно-енергетичних ресурсів у
двократному розмірі встановленої на
них ціни.

Відповідно до пункту 1 «Загальних
положень про порядок нормування
питомих витрат паливно-енергетичних
ресурсів у суспільному виробництві»,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 15.07.1997 №786,
нормування питомих витрат
паливно-енергетичних ресурсів у
суспільному виробництві України
здійснюється з метою раціонального
використання та економії
паливно-енергетичних ресурсів і є
основою для застосування економічних
санкцій за їх нераціональне
використання та запровадження
економічних механізмів стимулювання
енергозбереження.

Наказом Державного Комітету України з
енергозбереження №112 від 22.10.2002
затверджено «Основні положення з
нормування витрат
паливно-енергетичних ресурсів у
суспільному виробництві» пунктом 1.10
якого передбачено, що норми питомих
витрат паливно-енергетичних ресурсів
визначаються, як правило на натуральну
одиницю кожного з видів продукції
підприємства або на окремі стадії її
виробництва.

Міністерство вугільної промисловості
України затвердило для ДП
«Сніжнеантрацит» загальновиробничі
норми питомих палива, теплової та
електричної енергії на 2009 рік з
урахуванням особливостей виробництва
встановивши для ТО «Шахта «Зоря»
планову норму витрат електроенергії в
розмірі 122 кВт/од. продукції, визнаючи
для ДП «Сніжнеантрацит» одиницю
продукції, як одну тону добутого
вугілля.

Апеляційним судом встановлено, що
відповідно до основних
техніко-економічних показників ТО
«Шахта «Зоря» фактично добуте вугілля
за 2009 рік становить - 418,1 тис. тон, а
витрати на електроенергію - 47724 тис.
кВт., тобто на одну тону добутого
вугілля витрачено 114 кВт, що не
перевищує планову норму витрат
електроенергії встановлену для ТО
«Шахта «Зоря».

Враховуючи те, що апеляційним судом
встановлено відсутність факту
недодержання відповідачем планової
норми витрат електроенергії, тому
колегія суддів погоджується з його
висновком про відсутність підстав для
притягнення ДП «Сніжнеантрацит» до
господарсько-правової
відповідальності, яка у розумінні
частини 1 статті 218 Господарського
кодексу України можлива виключно за
наявності вчинення правопорушення у
сфері господарювання.

Доводи касаційної скарги висновків
суду апеляційної інстанції не
спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин
справи апеляційним судом дана вірно,
порушень норм матеріального чи
процесуального права при ухваленні
оскаржуваного судового рішення
апеляційним судом не допущено.

Згідно з частиною першою статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Відповідно до частини третьої статті
220-1 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державного агентства
з енергоефективності та
енергозбереження України відхилити, а
постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 25 жовтня 2011
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута в порядку
ст.ст.235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: