Справа № 806/3831/14
Суддя: Липа Володимир Анатолійович
Дата ухвалення: 2014-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2014 року
Житомир справа № 806/3831/14

категорія 10.4.1

Суддя Житомирського окружного
адміністративного суду Липа В.А.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Радомишльського районного
центру зайнятості до ОСОБА_1, за
участю третьої особи: Управління
Пенсійного фонду України в
Радомишльському районі Житомирської
області про стягнення 1192,16 грн.,-

встановив:

У серпні 2014 року Радомишльський
районний центр зайнятості звернувся до
адміністративного суду з позовом, у
якому просить стягнути з ОСОБА_1 1192,16
грн. незаконно отриманої державної
допомоги по безробіттю. Обґрунтовуючи
свої позовні вимоги позивач зазначив,
що ОСОБА_1 перебував на обліку в центрі
зайнятості як безробітний в періоди з
18.12.2002 року по 09.12.2003 року, з 28.05.2008 року
по 21.10.2008 року і в той же час отримуючи
допомогу по безробіттю перебував у
трудових відносинах з СТОВ "Правда" в
періоди з 01.09.2003 року по 26.09.2003 року, з
01.10.2003 року по 27.10.2003 року, з 01.12.2003 року
по 09.12.2003 року та з Потіївським малим
підприємством по наданню комунальних
послуг населенню - в червні та серпні 2008
року, з 01.10.2008 року по 21.10.2008 року. Про те,
що він є зайнятою особою центр
зайнятості не повідомив, у зв'язку з чим
не мав права на отримання у період
01.09.2003 року по 26.09.2003 року, з 01.10.2003 року
по 27.10.2003 року, з 01.12.2003 року по 09.12.2003
року, в червні, серпні 2008 року, з 01.10.2008
року по 21.10.2008 року допомоги по
безробіттю. Відповідачу було
повідомлено про необхідність
повернення зазначених коштів, однак у
добровільному порядку кошти ним
повернуті не були, а тому позивач
просить стягнути 1192,16 грн. з ОСОБА_1 в
судовому порядку.

Сторони подали заяви про розгляд
справи в порядку письмового
провадження.

Якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта (ч. 6 ст. 128 КАС України).

За наведених обставин суд вважає за
можливе розглянути справу у порядку
письмового провадження на підставі
наявних у ній доказів.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив наступне.

18 грудня 2002 року до Радомишльського
районного центру зайнятості звернувся
ОСОБА_1 для сприяння у
працевлаштуванні. Відповідачем на ім'я
директора Радомишльського РЦЗ було
подано заяву, в якій він просив до
вирішення питання про
працевлаштування надати статус
безробітного з виплатою допомоги по
безробіттю. Одночасно, в заяві
зазначав, що в даний час не
зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності, трудовою
діяльністю не займається, пенсію не
отримує та зобов'язується своєчасно
повідомляти центр зайнятості про всі
зміни внесені в персональну картку.

На підставі вказаної заяви ОСОБА_1 було
надано статус безробітного та
призначена допомога по безробіттю.

Із матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 перебував на обліку в центрі
зайнятості в періоди з 18.12.2002 року по
09.12.2003 року та з 28.05.2008 року по 21.10.2008 року
та отримував допомогу по безробіттю.

Наказами центру зайнятості від 16.12.2003
року № НТ031216 (з 11.12.2003 року) та від 22.10.2008
року № НТ081022 (з 22.10.2008 року) відповідачу
припинено виплати допомоги по
безробіттю та знято з обліку як
безробітного в зв'язку з
працевлаштуванням.

Встановлено, що відповідно до
індивідуальних відомостей про
застраховану особу наданих
Управлінням Пенсійного фонду України в
Радомишльському районі Житомирської
області поданих до Радомишльського
районного центру зайнятості 01.04.2014 року
- ОСОБА_1 під час перебування на обліку в
центрі зайнятості одночасно перебував
у трудових відносинах з СТОВ "Правда" в
періоди з 01.09.2003 року по 26.09.2003 року, з
01.10.2003 року по 27.10.2003 року, з 01.12.2003 року
по 09.12.2003 року та з Потіївським малим
підприємством по наданню комунальних
послуг населенню - в червні та серпні 2008
року, з 01.10.2008 року по 21.10.2008 року.

10 квітня 2014 року директором
Радомишльського РЦЗ прийнято наказ № 9
"Про часткове повернення коштів,
виплачених як допомога по безробіттю,
ОСОБА_1" та листом запропоновано
відповідачу добровільно повернути
незаконно отримані кошти.

Як вбачається з матеріалів справи
загальна сума матеріального
забезпечення, виплаченого відповідачу
з моменту виникнення обставин, що
впливають на умови виплати йому такого,
становить 1192,16 грн.

Оскільки зазначені кошти відповідачем
центру зайнятості повернуті не були,
останній звернувся до суду за їх
стягненням.

Надаючи оцінку спірним
правовідносинам суд виходить із
наступного.

На час спірних правовідносин правові,
економічні та організаційні засади
реалізації державної політики у сфері
зайнятості населення, гарантії держави
щодо захисту прав громадян на працю та
реалізації їхніх прав на соціальний
захист від безробіття визначались
Законом України "Про зайнятість
населення" від 05.07.2012 року № 5067-VI (надалі
Закон).

Зайнятістю за цим Законом визнається
не заборонена законодавством
діяльність осіб, пов'язана із
задоволенням їх особистих та
суспільних потреб з метою одержання
доходу (заробітної плати) у грошовій
або іншій формі, а також діяльність
членів однієї сім'ї, які здійснюють
господарську діяльність або працюють у
суб'єктів господарювання, заснованих
на їх власності, у тому числі
безоплатно (п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону).

Згідно із ч. 3 ст. 3 Закону, зайнятість
населення забезпечується шляхом
встановлення відносин, що
регламентуються трудовими договорами
(контрактами), провадження
підприємницької та інших видів
діяльності, не заборонених законом.

Нормами ч. 1 ст. 4 Закону визначено, що до
зайнятого населення належать особи,
які працюють за наймом на умовах
трудового договору (контракту) або на
інших умовах, передбачених
законодавством, особи, які
забезпечують себе роботою самостійно
(у тому числі члени особистих
селянських господарств), проходять
військову чи альтернативну
(невійськову) службу, на законних
підставах працюють за кордоном та які
мають доходи від такої зайнятості, а
також особи, що навчаються за денною
формою у загальноосвітніх,
професійно-технічних та вищих
навчальних закладах та поєднують
навчання з роботою.

Відповідно до статті 5 Закону, у сфері
зайнятості держава гарантує, зокрема,
соціальний захист у разі настання
безробіття, до якого відноситься
допомога по безробіттю.

Умови та тривалість виплати допомоги
по безробіттю визначені статтею 22
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття".

Підстави припинення виплати допомоги
по безробіттю визначені статтею 31
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття". Так, виплата допомоги по
безробіттю припиняється, зокрема, у
разі працевлаштування безробітного
(пп. 1 п. 1 цієї норми).

Відповідно до абз. 3 пп. 1 п. 37 Порядку
реєстрації, перереєстрації
безробітних та ведення обліку осіб, які
шукають роботу, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20.03.2013 року № 198, територіальний
орган Державної служби зайнятості
припиняє реєстрацію особи, як
безробітної, з дня її працевлаштування
за наймом на умовах трудового договору
(контракту).

Із матеріалів справи вбачається, що
саме на підставі пп. 1 п. 1 ст. 31 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття" та абз. 3 пп.1 п. 37
Порядку реєстрації, перереєстрації
безробітних та ведення обліку осіб, які
шукають роботу, відповідачу було
припинено виплату допомоги по
безробіттю та припинено її реєстрацію
в центрі зайнятості як безробітного.
Тобто, у зв'язку з його
працевлаштуванням за трудовим
договором.

Статтею 36 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття", визначені права та
обов'язки застрахованих осіб. Так,
застраховані особи, зареєстровані в
установленому порядку як безробітні,
зобов'язані, зокрема, своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг. Частиною 3 цієї норми
передбачено, що сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

У зв'язку з тим, що в ході проведення
перевірки центром зайнятості було
встановлено, що відповідач перебував у
трудових відносинах з СТОВ "Правда" та
Потіївським малим підприємством по
наданню комунальних послуг населенню в
період перебування на обліку як
безробітний та отримував дохід, при
цьому не повідомив центр зайнятості
про такі обставини при зверненні до
останнього, позивач дійшов висновку
про зловживання ОСОБА_1 своїми правами,
що є підставою для стягнення суми
виплаченої йому допомоги по
безробіттю.

Слід зазначити, що механізм
призначення, виплати допомоги по
безробіттю, у т. ч. одноразової для
організації безробітними
підприємницької діяльності, та
обчислення страхового стажу
визначений Порядком надання допомоги
по безробіттю, у тому числі одноразової
її виплати для організації
безробітними підприємницької
діяльності, затвердженим наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України від 20.11.2000 року № 307,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 14.12.2000 року за № 915/5136.

Підпунктом 1 пункту 5.5 цього Порядку
передбачено, що виплата допомоги по
безробіттю припиняється у разі
працевлаштування безробітного,
зайняття підприємницькою або іншою
діяльністю, пов'язаною з одержанням
доходу безпосередньо від цієї
діяльності, виконання робіт (послуг) за
цивільно-правовими угодами (з дня
працевлаштування, державної
реєстрації як суб'єкта підприємницької
або іншої діяльності, виконання робіт
(послуг) за цивільно-правовими угодами).

Згідно із пунктом 6.14 Порядку, якщо під
час одержання допомоги по безробіттю
безробітний своєчасно не подав
відомості про обставини, що впливають
на умови її виплати, у тому числі
встановлені під час розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплати матеріального забезпечення, з
безробітного стягується сума
виплаченої допомоги по безробіттю з
моменту виникнення цих обставин. Якщо
безробітний відмовився добровільно
повернути зазначені кошти, то питання
щодо їх повернення вирішується у
судовому порядку.

Таким чином, підставою для припинення
виплати допомоги по безробіттю та
стягнення її в судовому порядку є
фактичне перебування застрахованої
особи, зареєстрованої в центрі
зайнятості як безробітної, в трудових
відносинах (її працевлаштування) та
отримання нею доходів, тобто
здійснення нею трудової діяльності.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 48 Кодексу законів про
працю України, трудова книжка є
основним документом про трудову
діяльність працівника. Трудові книжки
ведуться на всіх працівників, які
працюють на підприємстві, в установі,
організації або у фізичної особи понад
п'ять днів. Трудові книжки ведуться
також на позаштатних працівників при
умові, якщо вони підлягають
загальнообов'язковому державному
соціальному страхуванню.

Зазначені положення також передбачені
Інструкцією про порядок ведення
трудових книжок працівників,
затвердженою наказом Міністерства
праці України, Міністерства юстиції
України, Міністерства соціального
захисту населення України від 29.07.1993
року №58, зареєстрованим в Міністерстві
юстиції України 17.08.1993 року за № 110. Так,
положенням цієї Інструкції, зокрема,
визначено, що трудові книжки ведуться
на всіх працівників, які працюють на
підприємстві, в установі, організації
(далі - підприємство) усіх форм
власності або у фізичної особи понад
п'ять днів, у тому числі осіб, які є
співвласниками (власниками)
підприємств, селянських (фермерських)
господарств, сезонних і тимчасових
працівників, а також позаштатних
працівників за умови, якщо вони
підлягають державному соціальному
страхуванню. До трудової книжки,
зокрема, вносяться відомості про
працівника: прізвище, ім'я та по
батькові, дата народження, та відомості
про роботу, переведення на іншу
постійну роботу, звільнення.

Із трудової книжки ОСОБА_1, копія якої
наявна в матеріалах справи, не
вбачається записів про роботу в СТОВ
"Правда" та в Потіївському малому
підприємстві по наданню комунальних
послуг населенню в період перебування
в Радомишльському районному центрі
зайнятості на обліку як безробітного.

Окрім того, матеріали справи не містять
також доказів укладення відповідачем з
названими підприємствами трудових
договорів чи цивільно-правових угод
про надання оплатних послуг.

Таким чином, суд приходить до висновку
про відсутність належних доказів в
підтвердження трудових відносин
ОСОБА_1 з СТОВ "Правда" та Потіївським
малим підприємством по наданню
комунальних послуг населенню в періоди
з 18.12.2002 року по 09.12.2003 року, з 28.05.2008 року
по 21.10.2008 року. Відтак, під час судового
розгляду не підтвердився факт умисного
невиконання відповідачем своїх
обов'язків чи зловживання ним своїми
права на соціальне забезпечення на
випадок безробіття. Тому, відсутні
підстави для стягнення з нього
виплаченої допомоги по безробіттю.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства
України, доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Частиною 1 ст. 71 КАС України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

У відповідності із вимогами статті 86
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевказане, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 69, 71, 86, 128, 158-163, 167, 186,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,

постановив:

У задоволенні позовних вимог
Радомишльського районного центру
зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення 1192,16
грн. незаконно отриманої державної
допомоги по безробіттю відмовити.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено Кодексом
адміністративного судочинства
України, набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Житомирський окружний
адміністративний суд, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя
В.А. Липа