Справа № 820/12102/14
Суддя: Сагайдак В.В.
Дата ухвалення: 2014-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Харків

17 вересня 2014 р.
справа № 820/12102/14

Харківський окружний
адміністративний суд у складі

головуючого судді - Сагайдак В.В.,

при секретарі судового засідання -
Ромащенко М.П.,

за участю:

представника позивача - Просвєтової
Т.М.,

представника відповідача - Кошіль М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
окружного адміністративного суду
адміністративну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
"Завод ім. Фрунзе" до Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Харкові Міжрегіонального головного
управління Міндоходів про скасування
податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне
товариство "Завод ім. Фрунзе", звернувся
до Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Харкові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів, в якому просить суд
скасувати податкові
повідомлення-рішення № від 12.06.2014
р., № від 12.06.2014 р.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначив, що на підставі акту
перевірки від 30.05.2014 р. № 177/28-09-46-17/00236010
«Про результати документальної
позапланової виїзної перевірки ПАТ
"Завод ім. Фрунзе" () з
питання дотримання податкового
законодавства по податку на додану
вартість та податку на прибуток по
взаємовідносинам з ТОВ "Торговий дім
"Грейф" () за період з
01.01.2011 р. по 31.12.2013 р.» відповідачем
винесені податкові повідомлення -
рішення від 12.06.2014 р. № та № .
Позивач вважає висновки актів
перевірки неправомірними, а вказані
податкові повідомлення - рішення
такими, що підлягають скасуванню.

Відповідач проти позову заперечував,
зазначивши, що порушення, встановлені в
ході перевірки позивача, зафіксовані
належним чином в актах перевірки, а
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення прийняті на
законних підставах, просив у
задоволенні позову відмовити.

Представник позивача в судове
засідання прибув, позовні вимоги
підтримав у повному обсязі та просив
суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судове
засідання прибув, проти позовних вимог
заперечував та просив суд відмовити у
задоволенні позову у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у справі доказів у їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
позов підлягає задоволенню у повному
обсязі з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ПАТ "Завод ім.
Фрунзе" зареєстроване як юридична
особа 03.12.1991 р., перебуває на
податковому обліку в органах державної
податкової служби з 25.09.1992 р., є
платником ПДВ, згідно свідоцтва про
реєстрацію платника ПДВ від 18.01.2005 р. №
30009586, індивідуальний податковий номер -
96.

Фахівцями Спеціалізованої ДПІ з
обслуговування великих платників у м.
Харкові Міжрегіонального ГУ
Міндоходів було проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ПАТ "Завод ім. Фрунзе" з
питання дотримання податкового
законодавства по податку на додану
вартість та податку на прибуток по
взаємовідносинам з ТОВ "Торговий дім
"Грейф" за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р.

Результати перевірки оформлені актом
від 30.05.2014 р. № 177/28-09-46-17/00236010 (а.с. 10-21). В
акті зазначено про порушення ПАТ "Завод
ім. Фрунзе":

- п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п.п. «г», «е», «и» п.
201.1 ст. 201 Податкового кодексу України,
ПАТ "Завод ім. Фрунзе" завищено
податковий кредит на суму 17634,00 грн., за
рахунок чого занижено суму ПДВ, яка
підлягає сплаті до бюджету у розмірі
17634,00 грн., у тому числі: по декларації за
червень 2012 року на 2000,00 грн., по
декларації за липень 2012 року на 1999,00
грн., по декларації за листопад 2012 року
на 6118,00 грн., по декларації за лютий 2013
року на 3333,00 грн., по декларації за
листопад 2013 року на 4184,00 грн.;

- п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п.п. 138.1.1 п. 138.1, п.п.
138.8.1 п. 138.8 ст. 138, п. 145.1 ст. 145, п. 146.11 ст. 146
ПК України, завищено витрати у 2013 році
на суму 72381,00 грн., тим самим занижено
об'єкт оподаткування по декларації з
податку на прибуток за 2013 рік, що
призвело до заниження нарахованої суми
податку на прибуток на загальну суму
13752,00 грн.

На підставі висновків вказаного акту
12.06.2014 р. відповідачем прийняте
податкове повідомлення - рішення №
, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток у розмірі 20628,00 грн., з яких
13752,00 грн. - за основним платежем, 6876,00
грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями, та податкове повідомлення -
рішення № , яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з ПДВ у розмірі 26451,00 грн., з яких 17634,00
грн. - за основним платежем, 8817,00 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.
22, 23).

Підставою для прийняття оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень
слугував висновок податкового органу
про порушення контрагентом позивача
ТОВ "Торговий дім "Грейф" своїх
податкових зобов'язань, приписів
господарського та цивільного
законодавства (моральних засад).

В основу висновку відповідача
покладено відомості акту
Нововодолазької ОДПІ від 15.10.2013 р. №
12/20-20-22-08/36563291 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
"Торговий дім "Грейф" щодо
документального підтвердження
господарських відносин із платниками
податків, реальності та повноти
відображення в обліку за червень,
липень 2013 року», та акту від 31.10.2013 р. №
16/20-20-22-08/36563291 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
"Торговий дім "Грейф" щодо
документального підтвердження
господарських відносин із платниками
податків, реальності та повноти
відображення в обліку за серпень 2013
року», якими встановлено що
господарська діяльність ТОВ "Торговий
дім "Грейф" за вказані періоди має
ознаки нереальності здійснення.

Таким чином, відповідач дійшов
висновку, що правочини, укладені
позивачем з ТОВ "Торговий дім "Грейф",
мають ознаки нереальності здійснення.

Судом встановлено, що в перевіряємих
періодах ПАТ "Завод ім. Фрунзе" мало
взаємовідносини з ТОВ "ТД "Грейф",
згідно укладених між сторонами
договорів підряду № 26/05 від 26.05.2012 р., №
12/10 від 12.10.2012 р., № 26/10 від 26.10.2012 р., № 15/04
від 15.04.2013 р., № 16/07 від 16.07.2013 р., № 01/08 від
01.08.2013 р.

Так, відповідно до договору № 26/05 від
26.05.2012 р. (а.с. 24-26), Підрядник (ТОВ "ТД
"Грейф") виконав комплекс робіт з
монтажу плит покриття, посиленню
залізобетонних балок, виготовлення і
монтаж металоконструкцій під
кріплення сонячних панелей в будівлі
блоків цехів інв. 1017, розташованого за
адресою: м. Харків, вул. Плеханівська,
57А, а Замовник (ПАТ "Завод ім. Фрунзе")
прийняв та оплатив їх. Додатками до
вказаного договору є договірна ціна та
план-графік виробництва робіт, наявні в
матеріалах справи (а.с. 120-124). Також,
28.06.2012 р. між сторонами було укладено
додаткову угоду № 1 від 28.06.2012 р. про
збільшення договірної ціни та зміну
деяких умов договору (а.с. 125)

Вказані роботи були виконані
Підрядником та прийняті Замовником
згідно з актом № 1 приймання виконаних
будівельних робіт за червень 2012 року на
загальну суму 40701,34 грн. (а.с. 28-30). До акту
додаються прибуткова накладна №
ЗіФ-414559 від 03.07.2012 р. (а.с. 27), довідка про
вартість виконаних будівельних робіт
затрат за червень 2012 року (а.с. 28),
підсумкова відомість ресурсів
поставки Замовника за червень 2012 року
(а.с. 31-33).

Підрядником були надані податкові
накладні № 29 від 29.05.2012 р., № 5 від 03.07.2012
р., № 60 від 27.06.2012 р., № 6 від 09.11.2012 р., № 25
від 12.12.2012 р. (а.с. 34-38). Вартість
виконаних робіт була сплачена
позивачем відповідно до платіжних
доручень № 11036 від 29.05.2012 р., № 12222 від
27.06.2012 р., № 12707 від 17.07.2012 р. (а.с. 39-41.
Роботи за цим договром були сплачені у
повному обсязі, борг в розмірі 3701,34 грн.
був сплачений згідно з договором № 608-14
від 06.08.2013 р. (а.с. 173, 174) та платіжного
доручення № 2153 від 19.08.2014 р. (а.с. 175).

Об'єкт, на якому проводились роботи, був
введений в експлуатацію, про що
свідчить декларація про готовність
об'єкта до експлуатації, затверджена
Інспекцією ДАБК у Харківській області
№ ХК 6 від 03.12.2012 р. (а.с. 159-162). В п. 12
цієї декларації в переліку інженерного
обладнання об'єкта вказана сонячна
електростанція (STINGRAY-ZX5M EHE-N10K)
потужністю 107 кВт, під яку Підрядник за
вищевказаним договором виконав роботи
з виготовлення та монтажу
металоконструкцій. Матеріали справи
містять фотографії встановлених
сонячних панелей (а.с. 169-172).

Відповідно до договору підряду № 12/10
від 12.10.2012 р. (а.с. 42-44), Підрядник виконав
комплекс робіт по монтажу 6-ти стійок
автопідйомників частини нежилої
будівлі по вул. Плеханівська, 57А
(медіа-центр на період проведення
Євро-2012 з урахуванням його подальшої
реконструкції під автосалон з центром
сервісного обслуговування
автомобілів) в осях Б/1-В, 3-7, а Замовник
прийняв та оплатив їх. Додатками до
договору є договірна ціна з
розрахунками (а.с. 126), план-графік
виробництва робіт (а.с. 127). Також, між
сторонами було укладено додаткову
угоду № 1 від 14.10.2012 р. щодо зміни деяких
умов договору (а.с. 128).

Вказані роботи були виконані
Підрядником, та прийняті Замовником
згідно з актом приймання виконаних
будівельних робіт № 1 за жовтень 2012
року на загальну суму 3000,00 грн. (а.с. 47).
До акту додаються прибуткова накладна
№ Зіф-423030 від 14.12.2012 р. (а.с. 45), довідка
про вартість виконаних будівельних
робіт та затрат за жовтень 2012 року (а.с.
46), підсумкова відомість ресурсів за
жовтень 2012 року (а.с. 48). Також, від TOB "ТД
"Грейф" надійшов лист б/н від 15.10.2012 р. з
вказанням витрат праці
робочих-будівників на об'єм робіт
(людино-годин), витрат праці робочих,
які обслуговують обладнання на об'єм
робіт (людино-годин) за договором № 12/10
від 12.10.2012 р. (а.с. 129)

Підрядником була надана податкова
накладна № 54 від 27.12.2012 р. (а.с. 50).
Вартість виконаних робіт була сплачена
позивачем відповідно до платіжного
доручення № 19055 від 27.12.2012 р. (а.с. 51).

Також, на об'єкті за вищевказаною
адресою відповідно до договору № 16/07
від 16.07.2013 р. (а.с. 79-80) Підрядник здійснив
комплекс робіт по виготовленню та
монтажу металоконструкцій в осях А-Б
згідно робочого проекту 04.2013-КМ TOB "НВП
"Академія" на об'єкт будівництва
"Реконструкція виробничого цеху по вул.
Плеханівська, 57А в м. Харкові під
автосалон з центром сервісного
обслуговування автомобілів", а
Замовник оплатив та прийняв їх.
Додатками до цього договору є
договірна ціна з розрахунками (а.с. 130).
Також, між сторонами було укладено
декілька додаткових угод: № 1 від 20.07.2013
р. про збільшення договірної ціни, № 2
від 03.02.2014 р. про зміну форми актів
виконаних робіт (а.с. 131-133).

Підрядником були виконані роботи за
даним договором та прийняті Замовником
відповідно до акту здачі-приймання
виконаних робіт від 23.06.2014 р. на суму 22000
грн. (а.с. 135).

Підрядник надав податкові накладні № 27
від 26.07.2013 р., № 10 від 08.08.2013 р. (а.с. 81-82).
Вартість виконаних робіт була сплачена
позивачем відповідно до платіжних
доручень № 23343 від 26.07.2013 р., № 23791 від
08.08.2013 р. (а.с. 83-84).

Згідно з договором підряду № 01/08 від
01.08.2013 р. (а.с. 85-86), Підрядник виконав
комплекс робіт по виготовленню та
монтажу металоконструкцій по осі 10 між
рядами А-В (вітрові ферми, об'єми колон
загальною вагою 2404,8 кг та фахверкові
колони загальною вагою 850 кг) згідно
робочого проекту 04.2013-КМ ТОВ "НВП
"Академія", роботи по облаштуванню
стрічкового фундаменту по осі 10 згідно
робочого проекту 04.2013-КЖ TOB "НВП
"Академія" на об'єкті будівництва
"Реконструкція виробничого цеху по вул.
Плеханівська, 57А в м. Харкові під
автосалон з центром сервісного
обслуговування автомобілів", Замовник
прийняв і оплатив їх. Додатком до цього
договору є договірна ціна з
розрахунками (а.с. 136). Також, 03.02.2014 р. між
сторонами було укладено додаткову
угоду № 1 від 03.02.2014 р. про зміну форми
актів здачі-приймання виконаних робіт
(а.с. 138).

Підрядником були виконані роботи за
даним договором та були прийняті
Замовником відповідно до акту
здачі-приймання виконаних робіт від
23.06.2014 р. на суму 12000,00 грн. (а.с. 137)

Підрядник надав податкові накладні № 30
від 29.08.2013 р., № 3 від 06.09.2013 р. (а.с. 87, 88).
Вартість виконаних робіт була сплачена
позивачем відповідно до платіжних
доручень № 22531 від 29.08.2013 р., № 24590 від
06.09.2013 р. (а.с. 89, 90).

Також, Підрядником були здійснені
підрядні роботи на об'єкті, який
знаходиться за адресою: вул.
Плеханівська 126, м. Харків, та який
належить на праві власності ПАТ "Завод
ім. Фрунзе" відповідно до договору
купівлі-продажу нежитлових приміщень
б/н від 27.09.2007 р. (а.с. 163-166).

Згідно з договором № 26/10 від 26.10.2012 р.
(а.с. 52-54), відповідно до якого Підрядник
виконав комплекс робіт по облаштуванню
капітальної перегородки загальною
площею 800 кв.м з виготовленням та
монтажем металевого каркасу та
облицюванням перфонастілу (висота 12 м),
а також роботи по облаштуванню у складі
перегородки трьох вхідних груп на
ділянці секцій огорожі та безпеки (в
осях Д-26-38) виробничого цеху № 175 по вул.
Плеханівській, 126, в м. Харкові, а
Замовник прийняв та оплатив їх.
Додатками до цього договору є
договірна ціна з розрахунками (а.с. 141),
план-графік виробництва робіт (а.с. 142).
Також, між сторонами було укладено
додаткову угоду № 1 від 20.03.2014 р. про
збільшення договірної ціни (а.с. 143)

Дані роботи були виконані Підрядником,
та прийняті Замовником згідно із
актами приймання виконаних
будівельних робіт: акт б/н за червень 2013
року на загальну суму 85424,74 грн. (а.с. 57-58),
до акту додаються прибуткова накладна
№ ЗіФ -3 від 03.06.2013 р. (а.с. 55),
довідка про вартість виконаних
підрядних робіт за червень 2013 року (а.с.
56), відомість ресурсів (а.с. 59-60); акт № 3
за грудень 2012 року на загальну суму
18100,80 грн. (а.с. 63), до акту додаються
прибуткова накладна № ЗіФ-6 від
25.03.2013 р. (а.с. 61), довідка про вартість
виконаних будівельних робіт та затрат
за грудень 2012 року (а.с. 62), підсумкова
відомість ресурсів (а.с. 64), розрахунок
загальновиробничих видатків до акту
Кб-2в № 3 (а.с. 65). Також, TOB "ТД "Грейф"
направив лист б/н від 26.03.2013 р. з
вказанням затрат праці
робочих-будівників на об'єм робіт
(людино-годин) до акту виконаних робіт
№ 3 за грудень 2012 року за вказаним
договором (а.с. 144).

Підрядником були надані податкові
накладні № 53 від 27.12.2012 р., № 5 від 11.06.2013
р. (а.с. 71, 72). Вартість виконаних робіт
була сплачена позивачем відповідно до
наступних платіжних доручень: № 15712 від
09.11.2012 р., № 18579 від 12.12.2012 р., № 19054 від
27.12.2012 р., № 18992 від 26.04.2013 р., № 21868 від
11.06.2013 р. (а.с. 66-70). Також, ПАТ "Завод ім.
Фрунзе" направив TOB "ТД "Грейф" лист про
зарахування грошових коштів в розмірі
9000,00 грн., які були сплачені за
договором № 15/04 від 15.04.2013 р. в рахунок
боргу за договором № 26/10 від 26.10.2012 р.
(а.с. 148). За даним договором
заборгованість ПАТ "Завод ім. Фрунзе"
перед TOB "ТД "Грейф" в розмірі 13424,74 грн.
була сплачена згідно із договором №
608-14 від 06.08.2013 р. (а.с. 173, 174) та платіжного
доручення № 2153 від 19.08.2014 р. (а.с. 175).

Відповідно до договору № 15/04 від 15.04.2013
р. (а.с. 73-75), Підрядник виконав комплекс
робіт по демонтажу дахових
вентиляторів в кількості 9 шт. над
виробничою дільницею секцій огорожі та
безпеки (СоіБ) виробничого цеху № 175 по
вул. Плеханівська, 126, в м. Харкові, а
Замовник прийняв та оплатив їх.
Додатками до цього договору є
договірна ціна з розрахунками (а.с. 145),
план-графік виробництва робіт (а.с. 146).
Також, сторони уклали додаткову угоду
№ 1 від 03.02.2014 р. про зміну форми актів
приймання виконаних робіт (а.с. 149-150).

Замовник зробив передоплати в розмірі
18000,00 грн. відповідно до платіжних
доручень № 23344 від 26.07.2013 р. та № 26562 від
31.10.2013 р. (а.с. 77, 78).

Підрядник виконав, а Замовник прийняв
роботи відповідно до акту виконаних
робіт від 23.06.2014 р. на загальну суму 9000,00
грн. (а.с. 147). Підрядник надав податкову
накладну № 26 від 26.07.2013 р. (а.с. 76).

ПАТ "Завод ім. Фрунзе" направив TOB "ТД
"Грейф" лист про зарахування суми
передоплати в розмірі 9000,00 грн. в
рахунок боргу за договором № 26/10 від
26.10.2012 р. (а.с. 148).

Також, ПАТ "Завод ім. Фрунзе" було
направлено запит № 0152-817 від 06.08.2014 р.
про те, скільки робітників TOB "ТД "Грейф"
працювало на об'єктах ПАТ "Завод ім.
Фрунзе" за вищезазначеними договорами
(а.с. 167). У наданій позивачу відповіді
зазначено, що при виконанні робіт за
вказаними договорами були задіяні від 2
до 6 працівників (а.с. 168).

Суд зазначає, що на момент виконання
робіт за даними договорами TOB "ТД "Грейф"
мало ліцензію, видану Інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю у Харківській області щодо
здійснення господарської діяльності,
пов'язаної із створенням об'єктів
архітектури, строк якої встановлений з
22.11.2010 р. по 22.11.2013 р. (а.с. 156).

Крім того, згідно наданих на запит суду
Нововодолазькою ОДПІ звітів за формою
1-ДФ, у 2, 3, 4 кварталі 2012 року у штаті
підприємства TOB "ТД "Грейф" працювало
відповідно 5, 10 та 10 осіб (а.с. 192-195).

Таким чином, суд дійшов висновку,
що TOB "ТД "Грейф", маючи в штаті зазначену
кількість працівників, здійснюючи свою
будівельну діяльність згідно
отриманої ліцензії, мало можливість
виконати будівельні роботи, перелік
яких визначений в актах приймання
виконаних будівельних робіт форми
КБ-2в. Доказів невиконання зазначеного
обсягу будівельних робіт судом не
встановлено.

Суд вважає необґрунтованою позицію
відповідача, що правочини між
позивачем та TOB "ТД "Грейф" здійснені
без мети настання реальних наслідків з
огляду на наступне.

Проведення господарських операцій
підприємства підтверджується
первинними документами, на підставі
яких ведеться бухгалтерський облік.
Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 р. № 996-XIV,
на даних бухгалтерського обліку
базується фінансова, податкова,
статистична та інша звітність. Отже,
згідно вказаної правової норми,
первинні документи по відображенню
господарських операцій, є основою для
податкового обліку. Порядок формування
валових витрат платниками податку на
прибуток визначений Податковим
кодексом України.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 ПК України,
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті: інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК
України, витрати операційної
діяльності включають собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Згідно п. 138.2 ст. 138 ПК України, витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.8 ст. 138 ПК України,
собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, а саме: прямих матеріальних
витрат; прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; загально
виробничі витрати, які відносяться на
собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг відповідно до положень
(стандартів) бухгалтерського обліку;
вартості придбаних послуг, прямо
пов'язаних з виробництвом товарів,
виконанням робіт, наданням послуг;
інших прямих витрат, у тому числі
витрат з придбання електричної енергії
(включаючи реактивну).

Згідно п.п. 139.1.9 п.139.1 ст. 138 ПК України, не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Положеннями п. 44.1 ст. 44 ПК України
визначено, що для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Водночас, статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Матеріалами справи встановлено, що
первинні документи бухгалтерського та
податкового обліку позивача, які
надані ним в підтвердження формування
валових витрат, відповідають вимогам
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні". Доказів зворотнього судовим
розглядом справи не встановлено.

Чинне податкове законодавство не
ставить в залежність право позивача на
формування валових витрат від
податкового обліку (стану) інших осіб і
фактичної сплати контрагентами
податку до бюджету. Питання формування
валових витрат поширюється тільки на
окремо взятого платника податків і не
ставить цей факт у залежність від
розрахунку з бюджетом третіх осіб.

В даному випадку виконання угод між
позивачем та TOB "ТД "Грейф"
підтверджується належними первинними
документами, які містяться в
матеріалах справи, отже, можливо
зробити висновок, що витрати з
придбання робіт вірно віднесено до
валових витрат позивача.

Порядок обчислення і сплати податку на
додану вартість платниками податку
визначений Податковим кодексом
України. Згідно п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187,
п. 188.1 ст. 188 ПК України, об'єктом
оподаткування податком на додану
вартість є операції платників податку,
окрім іншого, з постачання товарів,
місце постачання яких розташоване на
митній території України. Датою
виникнення податкових зобов'язань з
постачання товарів/послуг вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше: або
дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, або дата відвантаження
товарів. База оподаткування операцій з
постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, з урахуванням
загальнодержавних податків та зборів.

Згідно п. 201.1, 201.4, 201.6 ст. 201 ПК України,
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою податкову
накладну. Податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця та є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України,
сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду. В свою чергу,
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту, згідно п. 198.1 ст. 198
виникає, окрім іншого, у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг. При цьому,
відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг, або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

З огляду на викладені положення, для
отримання права сформувати податковий
кредит із сум ПДВ, сплачених в ціні
придбаного товару (робіт, послуг),
платник ПДВ повинен мати податкові
накладні, видані на реально отриманий
товар (роботи, послуги), призначений для
використання у власній господарській
діяльності.

Таким чином, правові наслідки у вигляді
виникнення права платника податку на
податковий кредит можуть мати лише
реально вчинені господарські операції
з придбання товарів, послуг чи основних
фондів із метою використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності, а не саме
лише оформлення відповідних
документів або рух грошових коштів на
поточних рахунках платників податку.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог ст. 201 ПК України).

Таким чином, для підтвердження даних
податкового обліку можуть братись до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції. Тобто,
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість має бути підтверджений
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків. При цьому,
оцінюватись при дослідженні факту
здійснення господарської операції
повинні відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції, на підставі
якої сформовані дані податкового
обліку.

З огляду на встановлені обставини у
справі, враховуючи індивідуальний
характер юридичної відповідальності
особи, встановлений статтею 61
Конституції України, суд зазначає, що у
разі порушення контрагентами платника
податків чинного законодавства,
відповідальність та негативні
наслідки настають саме щодо цих осіб.
Зазначена обставина не є підставою для
позбавлення платника податків (в
даному випадку, ПАТ "Завод ім. Фрунзе")
права на віднесення сум до складу
податкового кредиту у разі, якщо
останній виконав усі передбачені
законом умови його отримання (сплатив
ПДВ у ціні замовлених та фактично
отриманих товарів) та має
документальне підтвердження розміру
податкового кредиту.

З наведених норм законодавства та
досліджених матеріалів справи, суд
зазначає, що ПАТ "Завод ім. Фрунзе"
виконало вимоги законодавства,
сплативши податок на додану вартість в
ціні придбаних робіт контрагента ТОВ
«ТД «Грейф», який в свою чергу, виконав
вимоги діючого законодавства, видавши
позивачу належним чином оформлені
податкові накладні на сплачені суми
податку.

Відповідно до ст. 202 Цивільного Кодексу
України, правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочин повинен
відповідати вимогам зазначеним у ст. 203
ЦК України. Правочин є правомірним,
якщо його недійсність прямо не
встановлена законом або якщо він не
визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК
України).

Слід зазначити, що притягнення суб'єкта
права до відповідальності за діяння, що
було вчинено іншою особою, є
неможливим, за винятком встановлених
ст. 228 Цивільного кодексу України та
ст.ст. 207 і 208 Господарського кодексу
України випадків свідомого укладення
таким суб'єктом права нікчемного
правочину з метою відображення певних
первинних документів в податковому
обліку без фактичного проведення
господарських операцій.

Обов'язок контролю за правильністю
нарахування та сплати ПДВ покладається
на відповідача, а не на позивача, у
зв'язку з чим відсутні підстави для
позбавлення позивача права на
податковий кредит через можливі
порушення податкового законодавства
контрагентами.

Якщо контрагент можливо не виконав
свого зобов'язання по сплаті податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме для цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку (покупця товарів, робіт, послуг)
права на відшкодування ПДВ у разі, якщо
останній виконав усі передбачені
законом умови щодо отримання такого
відшкодування і має документальне
підтвердження розміру свого
податкового кредиту.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що досліджені первинні документи в
сукупності свідчать про реальність
виконання укладених між ПАТ "Завод ім.
Фрунзе" та ТОВ «ТД «Грейф» правочинів,
та як наслідок, правомірність
віднесення позивачем сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
та правомірність формування позивачем
валових витрат.

Виконання договорів підтверджується
наявними в матеріалах справи
первинними документами, договори між
позивачем і контрагентами мали
реальний характер. Судом не
встановлені факти, які б свідчили, що
зміст договорів не відповідає діючому
законодавству України, дійсним намірам
сторін та що ці наміри спрямовані на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.

Отримані позивачем від контрагента
зазначені податкові накладні не мають
недоліків, відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні", та п. 2.4
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. № 88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р.
за N 168/704, що спричиняють втрату нею
статусу первинного документа.

Оскільки належними та допустимими
доказами відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, на якого покладено
обов'язок щодо доказування
правомірності прийнятого ним рішення,
не довів обґрунтованості висновків
акту перевірки, суд приходить до
висновку, що правочини відповідають
положенням чинного законодавства
України. Фактичні обставини об'єктивно
засвідчують здійснення господарської
діяльності між позивачем та
контрагентами і правомірність
включення до складу податкового
кредиту у відповідному звітному
періоді сум ПДВ по отриманим
податковим накладним та формування у
відповідних звітних періодах валових
витрат.

З огляду на викладене, доводи
відповідача щодо нікчемності угод є
безпідставними і судом до уваги не
приймаються, оскільки укладені
договори виконані з боку позивача в
повному обсязі, на момент розгляду
справи є чинними і в установленому
законодавством порядку судом
недійсними не визнавались, а податкові
накладні в установленому
законодавством порядку недійсними не
визнані, є чинними на момент розгляду
справи і в сукупності з іншими доказами
у справі дають суду підстави для
висновку про достовірність
підтвердження фактичності здійснення
господарських операцій, сплати податку
на прибуток та податку на додану
вартість і його сум.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Всупереч
наведеним вимогам, вимогам ч. 3 ст. 2 КАС
України, відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не надав суду достатніх
беззаперечних доказів в обґрунтування
обставин, на яких ґрунтуються його
висновки, і не довів правомірності
прийнятих ним податкових
повідомлень-рішень. За таких умов,
оскаржувані позивачем податкові
повідомлення - рішення від 12.06.2014 р. №
та № не відповідають
вимогам закону, що є підставою для їх
скасування.

Враховуючи зазначене, суд дійшов
висновку, що адміністративний позов
підлягає задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати розподіляються
відповідно до статті 94 КАС України.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст. 158, ст. 159, ст. 160, ст. 163, ст.
185, ст. 186, ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов
Публічного акціонерного товариства
"Завод ім. Фрунзе" до Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Харкові Міжрегіонального головного
управління Міндоходів про скасування
податкових повідомлень-рішень -
задовольнити у повному обсязі.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Харкові Міжрегіонального головного
управління Міндоходів від 12.06.2014 р.
№ .

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Харкові Міжрегіонального головного
управління Міндоходів від 12.06.2014 р.
№ .

Стягнути з Державного бюджету України
(УДКСУ у Червонозаводському районі м.
Харкова Харківської області, код 37999628,
банк ГУДКСУ у Харківській області, МФО
851011, р/р 4011) на користь Публічного
акціонерного товариства "Завод ім.
Фрунзе" (61001, м. Харків, вул.
Плеханівська, 57А, )
судові витрати у розмірі 182,70 грн. (сто
вісімдесят дві гривні сімдесят
копійок).

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня її проголошення та з дня
отримання копії постанови, у разі
проголошення постанови суду, яка
містить вступну та резолютивну
частини, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строків для подачі
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

У повному обсязі постанову
складено 18.09.2014 р.

Суддя
Сагайдак В.В.