Справа № 2а-237/2011(6а/191/1/14)
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

10 липня 2014 рокусправа № 2а-237/2011(6а/191/1/14)

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Кругового О.О.

суддів:
Богданенка І.Ю. Дадим Ю.М.

за участю секретаря судового
засідання: Сколишева О.О.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті
Дніпропетровську апеляційну скаргу
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Дніпропетровській області на ухвалу
Синельниківського міськрайоного суду
Дніпропетровської області від 13.01.2014
року у справі № 2а-237/2011 за заявою
ОСОБА_1 про зміну способу та порядку
виконання судового рішення, -

ВСТАНОВИВ:

10 січня 2014 року до суду першої
інстанції надійшла заява ОСОБА_1 про
зміну способу і порядку виконання
судового рішення.

Ухвалою Синельниківського
міськрайоного суду Дніпропетровської
області заява була задоволена. Змінено
спосіб і порядок виконання постанови
Синельниківського міськрайоного суду
від 11.02.2011 року у справі №2а-237/11.
Зобов'яазно Головне управління
державної казначейської служби у
Дніпропетрвоській області виплатити
ОСОБА_1, заборгованість в сумі 2126.62 грн.
у відповідності до ч.1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

Не погодившись з ухвалою суду, Головне
управління Державної казначейської
служби України у Дніпропетровській
області, звернулося до суду з
апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на неповне з'ясування
судом першої інстанції обставин
справи, просить скасувати оскаржувану
ухвалу та прийняти нове рішення, яким
відмовити у задоволенні вказаного
подання.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
суд фактично ухвалив нове рішення,
оскільки ухвалою від 13.01.2014 року
змінено не спосіб та порядок, а змінено
боржника, що змінює по суті постанову
суду.

Також, заявник апеляційної скарги
зазначив, що чинним законодавством не
передбачено повноважень органу
казначейства на здійснення списання
коштів з рахунків боржника, а такі
права мають органи Державної
казначейської служби.

Сторони, які були належним чином
повідомлені про час та місце
проведення розгляду справи, в судове
засідання не з'явились, у зв'язку з чим
відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу
адміністративного судочинства України
фіксування судового процесу не
здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції при прийнятті
оскаржуваного судового рішення норм
матеріального та процесуального права,
суд вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що постановою
Синельниківського міськрайоного суду
Дніпропетровської області від 11.02.2011
року, залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 27 квітня 2012
року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено:
зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в м. Синельникове
Дніпропетрвоської області здійснити
перерахунок пенсії ОСОБА_1 з
підвищенням на 30% мінімальної пенсії за
віком, виходячи із розміру,
встановленого частиною 1 статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», і провести відповідні
виплати з 12 липня 2010 року з урахуванням
виплачених сум.

На підставі постанови суду, яка набрала
законної сили, 11.02.2011 року Позивачу було
видано виконавчий лист

Проте, зазначений виконавчий лист було
повернуто постановою старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області від 26.03.2013
року, у зв'язку з тим що, він частково
виконаний, а саме здійснено
перерахунок пенсії гр.. ОСОБА_1 у
відповідності до постанови суду від
11.02.2011 року в сумі 2126,62 грн.

Також, в постанові про повернення
виконавчого листа зазначено, що для
подальшого виконання виконавчого
листа в частині виплати нарахованої за
виконавчим документом суми, Позивач
має звернутися до відповідного органу
Державної казначейської служби
України у порядку визначеному законом.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1, суд першої
інстанції виходив з того, що виконання
постанови суду є неможливим без зміни
способу її виконання, а саме шляхом
зобов'язання Головного управління
державної виконавчої служби у
Дніпропетровській області виплатити
ОСОБА_1 виплатити заборгованість.

Суд апеляційної інстанції не
погоджується з зазначеним висновком
суду першої інстанції з огляду на
наступне.

Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 105 КАС України
адміністративний позов може містити
вимоги про зобов'язання відповідача -
суб'єкта владних повноважень прийняти
рішення або вчинити певні дії. У разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).

Аналіз наведених норм права дає змогу
дійти висновку, що зобов'язання вчинити
певні дії, покладені на відповідача
судовим рішенням, є обраним судом
способом захисту порушеного права
позивача.

За таких обставин заявник просив
змінити не спосіб виконання постанови
суду, а судове рішення по суті шляхом
вирішення додаткової позовної вимоги
про стягнення коштів, яка не була
предметом розгляду та дослідження
адміністративного суду під час
прийняття постанови в
адміністративній справі.

Відтак, суд першої інстанції,
задовольняючи заяву про зміну способу
виконання рішення, не звернув увагу та
не врахував відмінності між позовною
вимогою як обраним судом способом
захисту порушених прав позивача від
способу виконання судового рішення як
одного з його заходів, чим змінив
постанову суду по суті за відсутності
на це процесуальних повноважень.

Також, суд вважає за необхідне
зазначити, що частиною 1 статті 263 КАС
України встановлено, що за наявності
обставин, що ускладнюють виконання
судового рішення (відсутність коштів
на рахунку, відсутність присудженого
майна в натурі, стихійне лихо тощо),
державний виконавець може звернутися
до адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї
норми є обставини, що перешкоджають
належному виконанню судового рішення в
адміністративній справі: ускладнюють
його виконання або роблять неможливим.
Для відстрочення чи розстрочення
виконання судового рішення такою
обставиною може бути недостатність
коштів на рахунку, стихійне лихо, для
зміни способу чи порядку виконання
судового рішення - неможливість
виконання судового рішення внаслідок
відсутності, пошкодження або знищення
об'єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення,
розстрочення виконання рішення та
зміни способу його є такі підстави: для
розстрочення та відстрочення -
обставини, що ускладнюють виконання, а
для зміни способу і порядку виконання -
обставини, які роблять виконання
неможливим.

З матеріалів справи вбачається, що
виконання постанови суду першої
інстанції неможливе через відсутність
коштів, виплата яких буде здійснена за
наявності відповідного фінансування з
Державного бюджету України.

Отже, виконання постанови суду
фактично можливе, хоча й за певних умов,
тому відсутні підстави для зміни
способу виконання рішення суду першої
інстанції.

Також, суд наголошує, що "захист
порушеного права у судовому рішенні" і
"спосіб виконання судового рішення" не
є тотожними поняттями (процесуальними
інститутами).

Аналіз оскаржуваного рішення суду
першої інстанції свідчить про те, що
суд першої інстанції, змінюючи спосіб
виконання постанови суду, фактично
змінив її суть, що належить до
повноважень суду апеляційної або
касаційної інстанції.

Більш того, вирішення питання про
стягнення коштів як заборгованості
невиплаченої пенсії, яка нарахована у
разі виконання рішення
адміністративного суду, відноситься до
юрисдикції цивільних судів.

З урахуванням того, що фактичні
обставини справи судом першої
інстанції встановлено повно та
правильно, але неправильно застосовано
норми процесуального права, що
призвело до неправильного вирішення
питання, суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне судове рішення
скасувати та ухвалити нове про відмову
у задоволенні заяви про зміну способу і
порядку виконання рішення суду.

Керуючись ст.199, ст.202, ст.205, ст.206 КАС
України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного
управління Державної казначейської
служби України у Дніпропетровській
області - задовольнити.

Ухвалу Синельниківського
міськрайоного суду Дніпропетровської
області від 13.01.2014 року у справі №
2а-237/2011- скасувати та прийняти нову.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про зміну
способу і порядку виконання судового
рішення в адміністративній справі №
2а-237/2011 - відмовити.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20 днів шляхом подання
касаційної скарги.

Головуючий:
О.О. Круговий

Суддя:
І.Ю. Богданенко

Суддя:
Ю.М. Дадим