Справа № 817/1589/14
Суддя: Бондарчук І.Ф.
Дата ухвалення: 2014-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Сало
Суддя-доповідач:Бондарчук І.Ф.
УХВАЛА

іменем України

"26" серпня 2014 р.
Справа № 817/1589/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Бондарчука І.Ф.

суддів:
Моніча Б.С.

Хаюка С.М.,

розглянувши в письмовому провадженні
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області на постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від "08" липня 2014
р. у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Рівненський молодіжний жилий
комплекс" до Державної податкової
інспекції у м. Рівному Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області про визнання дій
протиправними, визнання протиправним
та скасування податковго
повідомлення-рішення ,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року позивач звернувся з
позовом, в якому просив визнати
протиправними дій податкового органу
щодо проведення камеральної перевірки
своєчасності сплати узгодженого
податкового зобов'язання до бюджету, за
наслідками яких складено акт від 29.01.2013
р. №45 та визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у місті Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області форми «Ш» від
31.01.2013 р. №.

В обґрунтування позовних вимог вказав,
що податковий орган при проведенні
перевірки всупереч п.200.10 ст.200
Податкового кодексу України від 02.12.2010
р. №2755-VI (із змінами та доповненнями)
вийшов за межі наданих повноважень
провівши камеральну перевірку 29.01.2013 р.
податкової звітності з податку на
додану вартість за грудень 2010 року, що
була подана ТОВ «Рівненський МЖК» до
Державної податкової інспекції у місті
Рівне (далі по тексту - ДПІ у м. Рівне)
20.01.2011 р. Просив суд визнати
протиправними дії податкового органу
щодо проведення камеральної перевірки
своєчасності сплати узгодженого
податкового зобов'язання до бюджету, за
наслідками якої складено акт від 29.01.2013
р. № 45 та визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення ДПІ у м. Рівному
ГУ Міндоходів у Рівненській області
форми «Ш» від 31.01.2013 р. №, яким ТОВ
«Рівненський МЖК» на підставі
встановленого порушення граничного
строку сплати суми грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість по вітчизняних товарах
визначеного п.203.2 ст.203 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-VI (із
змінами та доповненнями) за затримку на
722 календарних дня сплати суми
грошового зобов'язання у розмірі 33178,00
грн. зобов'язано сплатити штраф у
розмірі 20% у сумі 6635,60 грн. за платежем
податок на додану вартість по
вітчизняних товарах.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 08 липня 2014
року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Рівненської області
Державної податкової служби форми "Ш"
від 31.01.2013 р. №. У задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції як таку, що постановлена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права та ухвалити нову
постанову, якою відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції покликався на те, що
відповідачем не доведено
правомірності прийняття оспорюваного
податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів погоджується з
наведеним висновком, виходячи з
наступного.

Встановлено, що відповідачем було
проведено камеральну перевірку
своєчасності сплати узгодженого
податкового зобов'язання до бюджету
ТОВ «Рівненський МЖК». За наслідками
проведення перевірки ДПІ у м. Рівному
ГУ Міндоходів у Рівненській області
складено акт від 29.01.2013 р. № 45 про
результати камеральної перевірки
своєчасності сплати узгодженого
податкового зобов'язання до бюджету. У
відповідності до акта перевірки
податковим органом встановлено
порушення п.203.2 ст.203 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-VI (із
змінами та доповненнями), а саме, ТОВ
«Рівненський МЖК» порушено терміни
сплати узгодженого податкового
зобов'язання по податку на додану
вартість.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення форми «Ш» від
31.01.2013 р. №, яким на підставі
встановленого порушення граничного
строку сплати суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість по вітчизняних товарах,
визначеного п.203.2 ст.203 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-VI (із
змінами та доповненнями) та на підставі
ст.126 Податкового кодексу України від
02.12.2010 №2755-VI (із змінами та
доповненнями) за затримку на 722
календарних днів сплати суми грошового
зобов'язання у розмірі 33178,00 грн. ТОВ
«Рівненський МЖК» зобов'язано сплатити
штраф у розмірі 20% у сумі 6635,60 грн..

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
протиправність дій відповідача,
виходячи з наступного.

Встановлено, що 20.01.2011 позивачем було
подано до відповідача податкову
декларацію з податку на додану
вартість за грудень 2010 року у рядку 27
«Сума ПДВ, яка підлягає нарахуванню до
сплати в бюджет за підсумками
поточного звітного періоду, з
урахуванням залишку від'ємного
значення попереднього звітного
періоду (рядок 20 - рядок 23, позитивне
значення) задекларовано до сплати 73011,00
грн.. Сплачено у відповідності до
платіжного доручення від 28.01.2011 р. №1487 у
розмірі 73011,00 грн.

Судом вірно зазначено, що спірні
правовідносини регулюється Податковим
кодексом України.

Статтею 75 Податкового кодексу України
від 02.12.2010 р. №2755-VI (із змінами та
доповненнями) визначено види
перевірок, які мають право проводити
органи державної податкової служби, а
саме: камеральні, документальні,
фактичні.

Так, камеральною вважається перевірка,
яка проводиться у приміщенні органу
державної податкової служби виключно
на підставі даних, зазначених у
податкових деклараціях (розрахунках)
платника податків (пп.75.1.1 п.75.1 ст.75
Податкового кодексу України від 02.12.2010
№2755-VI (із змінами та доповненнями).
Камеральні перевірки податкової
звітності з податку на додану вартість
платників податку проводяться
протягом 30 календарних днів, наступних
за останнім днем граничного строку
подання звітної податкової декларації
до органу державної податкової служби
(п.200.10 ст.200 Податкового кодексу України
від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та
доповненнями).

Встановлено, що податковим органом при
проведенні камеральної перевірки
податкової звітності з податку на
додану вартість було взято до уваги
іншу податкову інформацію, ніж дані
податкової декларації з податку на
додану вартість та враховуючи факт
проведення камеральної перевірки з
порушенням 30 денного терміну для їх
проведення, а тому судом вірно
зазначено, що податковий орган вийшов
за межі наданих йому повноважень і діяв
поза межами правового поля.

Також, колегія суддів погоджується з
висновком суду, що дії податкового
органу щодо проведення перевірки, на
час розгляду справи, вичерпали своє
правове значення, за результатом
вказаних дій складено акт перевірки та
винесено оскаржуване податкове
повідомлення-рішення, а тому в
подальшому предметом розгляду в суді
має бути лише суть виявлених порушень
податкового та іншого законодавства,
дотримання якого контролюється
контролюючими органами.

Так, приймаючи податкове
повідомлення-рішення форми «Ш» від
31.01.2013 р. № податковий орган
стверджував про несвоєчасність сплати
позивачем узгодженої суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість по вітчизняних товарах за
грудень 2010 р.

Як було зазначено вище, 20.01.2011 р.
позивачем було подано до ДПІ у м. Рівне
податкову декларацію з податку на
додану вартість за грудень 2010 року у
рядку 27 «Сума ПДВ, яка підлягає
нарахуванню до сплати в бюджет за
підсумками поточного звітного періоду,
з урахуванням залишку від'ємного
значення попереднього звітного
періоду (рядок 20 - рядок 23, позитивне
значення) задекларовано до сплати 73011,00
грн.. Сплачено у відповідності до
платіжного доручення від 28.01.2011 р. №1487 у
розмірі 73011,00 грн.

Встановлено, що сплачені кошти з
податку на додану вартість по
вітчизняних товарах за грудень 2010 р.
податковим органом спрямовано в
погашення податкового боргу, що
існував у 2009-2010 рр.

Суд першої інстанції обґрунтовано не
погодився з такими діями податкового
органу, з огляду на таке.

На момент сплати узгодженої суми
податкового зобов'язання по орендній
платі за земельні ділянки державної та
комунальної власності, а саме за
2009-2010рр., був чинний Закон України "Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами" від
21.12.2000р. №2181-ІІІ (із змінами та
доповненнями).

Пунктом 7.7 ст.7 Закону України "Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами" від
21.12.2000р. №2181-ІІІ (із змінами та
доповненнями) визначений принцип
рівності бюджетних інтересів.
Установлено, що податковий борг
погашається попередньо погашенню
податкових зобов'язань, які не є
податковим боргом, у порядку
календарної черговості його
виникнення, а в разі одночасного його
виникнення за різними податками,
зборами (обов'язковими платежами) - у
рівних пропорціях.

За змістом пп.7.1.1 п.7.7 ст.7 вказаного
Закону, джерелами самостійної сплати
податкових зобов'язань або податкового
боргу платника податку є будь-які
власні кошти такого платника податку.
Отже, грошовий платіж є єдиною формою
сплати податкових зобов'язань і
погашення податкового боргу.

Згідно з п.6 ст.7 Закону України "Про
Національний банк України" від 20.05.1999р.
№679-XIV (із змінами та доповненнями),
національний банк України визначає
систему, порядок і форми платежів.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, затвердженої постановою
Правління Національного банку України
від 21.01.2004р. №22, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 29.03.2004р.
за №377/89/76, кошти з рахунків клієнтів
банки списують лише за дорученнями
власників цих рахунків (включаючи
договірне списання коштів згідно з
главою 6 цієї Інструкції) або на
підставі платіжних вимог стягувачів у
разі примусового списання коштів
згідно з главою 5 цієї Інструкції. При
цьому згідно з п.3.8 зазначеної
Інструкції реквізит "Призначення
платежу" платіжного доручення
заповнюється платником так, щоб
надавати повну інформацію про платіж
та документи, на підставі яких
здійснюється перерахування коштів
отримувачу. Повноту інформації
визначає платник з урахуванням вимог
законодавства України. Платник
відповідає за дані, що зазначені в
реквізиті платіжного доручення
"Призначення платежу". Банк перевіряє
заповнення цього реквізиту на
відповідність установленим вимогам
лише за зовнішніми ознаками.

Із наведеного випливає, що право
визначати призначення платежу
відповідно до чинного законодавства
України належить виключно платнику.
Тому, суми податкових зобов'язань або
податкового боргу з урахуванням пп.16.5.2
п.16.5 ст.16 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» від 21.12.2000 р. №2181-ІІІ
(із змінами та доповненнями) слід
вважати сплаченими у день реєстрації
банківською установою платіжного
документа із зазначеним у ньому
призначенням платежу на сплату
відповідних податкових зобов'язань або
податкового боргу, визначених
платником податків.

Законом України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» від 21.12.2000 №2181-ІІІ (із змінами
та доповненнями), який є спеціальним
законом з питань оподаткування і
установлює порядок погашення
зобов'язань юридичних або фізичних
осіб перед бюджетами та державними
цільовими фондами з податків і зборів
(обов'язкових платежів), нарахування і
сплати пені та штрафних санкцій, що
застосовуються до платників податків,
визначено вичерпний перелік заходів,
які вживаються контролюючим органом з
метою погашення платниками податків
податкового боргу. Серед таких заходів
немає зміни призначення платежу,
самостійно визначеного платником
податків.

Таким чином, судом першої інстанції
вірно зазначено, що у разі недотримання
платником податків порядку погашення
податкового боргу та виконання
податкових зобов'язань, передбаченого
п.7.7 ст.7 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» від 21.12.2000 р. №2181-ІІІ
(із змінами та доповненнями),
податковий орган не наділений правом
чи обов'язком змінювати призначення
платежу, визначене платником податків.

За таких обставин самостійне
зарахування податковим органом
сплачених платником податку сум у
рахунок податкового боргу або тих
податкових зобов'язань, які не вказані
в призначенні платежу під час
перерахування платником податків
коштів до бюджету, є неправомірним.

З аналізу норм Закону України "Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами" від
21.12.2000р. №2181-ІІІ (із змінами та
доповненнями), які встановлюють
відповідальність за порушення
податкового законодавства, вбачається,
що перелік таких порушень є вичерпним і
не підлягає розширеному тлумаченню.
Серед зазначених порушень немає
недотримання порядку погашення
податкового боргу та податкових
зобов'язань, встановленого п.7.7 ст.7
Закону України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" від 21.12.2000р. №2181-ІІІ (із змінами
та доповненнями).

Отже, чинним законодавством України (на
час сплати ТОВ «Рівненським МЖК»
узгодженої суми податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість і по вітчизняних товарах за
2009-2010рр.) не передбачено застосування
спеціальних заходів відповідальності
за порушення платником податків вимог
щодо першочергового погашення
податкового боргу та виконання
податкових зобов'язань у порядку
календарної черговості їх виникнення.
У вказаних випадках до платника
податків вживаються передбачені
Законом України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» від 21.12.2000 №2181-ІІІ (із змінами
та доповненнями) заходи примусового
стягнення податкового боргу, а також
застосовуються штрафні санкції за
порушення граничних строків сплати
податкових зобов'язань.

Аналогічно вказані норми права було
застосовано Верховним Судом України в
постанові від 20.06.2011 у справі №21-80а11.
Відповідно до ст.244-2 КАС України -
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Таким чином, розглядаючи вказану
справу по суті, судом вірно враховано
рішення Верховного Суду України від
20.06.2011 р. у справі №21-80а11.

Також, встановлено, що всупереч
приписам пп.66.1.5 п.66.1 ст.66 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-VI (із
змінами та доповненнями) податковий
орган не вніс змін до облікових даних
платника податків на підставі рішення
суду, що набрало законної сили, а саме:
постанови Рівненського окружного
адміністративного суду від 12.07.2013р. у
справі №817/1805/13-а за позовом ТОВ
«Рівненський МЖК» до ДПІ у м. Рівному
Рівненської області ДПС про визнання
протиправними дій податкового органу
щодо проведення камеральних перевірок
своєчасності сплати узгодженої суми
податкового зобов'язання по податку на
додану вартість та про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,
залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 23.09.2013 р.

Враховуючи вищевикладене, судом вірно
зазначено, що відповідачем не
дотримано податкового законодавства
щодо зміни призначення платежів без
згоди платника податків у 2009-2010рр., а
тому слід стверджувати про факт
недостовірності даних податкового
обліку позивача. Податковим органом
невірно визначено суму недоїмки на
початок 2011р., а відповідно зараховуючи
згідно п.87.9 ст.87 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 р. №2755-VI (із змінами
та доповненнями) поточні платежі
позивача в порядку черговості
виникнення податкового боргу,
податковий орган невірно визначив
погашену суму податкового боргу та
термін затримки сплати узгодженого
податкового зобов'язання по податку на
додану вартість.

У відповідності до постанови
Верховного Суду України від 05.12.2006 р.,
суд не може підміняти державний орган,
рішення якого оскаржується, приймаючи
замість рішення, яке визнається
протиправним, інше рішення, яке б
відповідало закону, та давати вказівки,
які б свідчили про вирішення питань,
які належать до компетенції такого
суб'єкта владних повноважень. Рішення,
в якому недійсну частину не можна
виокремити, ідентифікувати, є
недійсним в цілому.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що податкове
повідомлення-рішення ДПІ у м. Рівному
Рівненської області Державної
податкової служби форми «Ш» від 31.01.2013
р. №, яким ТОВ «Рівненський МЖК»
на підставі встановленого порушення
граничного строку сплати суми
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість по вітчизняних товарах
визначеного п.203.2 ст.203 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-VI (із
змінами та доповненнями) за затримку на
722 календарних дня сплати суми
грошового зобов'язання у розмірі 33178,00
грн. зобов'язано сплатити штраф у
розмірі 20% у сумі 6635,60 грн. за платежем
податок на додану вартість по
вітчизняних товарах, є протиправним та
таким, що підлягає скасуванню.

Суд першої інстанції дав належну
оцінку обставинам справи, вірно
застосував Законодавство, яке регулює
ці правовідносини та ухвалив правильне
рішення, яке відповідає вимогам
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому апеляційну
скаргу потрібно залишити без
задоволення, а постанову Рівненського
окружного адміністративного суду без
змін.

За таких обставин, доводи, наведені в
апеляційній скарзі, спростовуються
матеріалами справи, а висновок суду
першої інстанції є таким, що
ґрунтується на належних та допустимих
доказах.

Згідно ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області залишити без
задоволення, а постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
"08" липня 2014 р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
І.Ф.Бондарчук

судді: (підпис)
Б.С. Моніч

(підпис)
С.М.Хаюк

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ І.Ф.Бондарчук

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Рівненський молодіжний жилий
комплекс"
вул.Д.Галицького,5,кв.1,м.Рівне,33027

3- відповідачу/відповідачам: Державна
податкова інспекція у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області вул.
Відінська,8,м.Рівне,33023

- ,