Справа № 804/9826/13-а
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

03 липня 2014 рокусправа № 804/9826/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Кругового О.О.

суддів:
Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового
засідання: Сколишева О.О.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті
Дніпропетровську апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Широківському районі
Дніпропетровської області на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
13.08.2013 року у справі № 804/9826/13-а за
адміністративним позовом управління
Пенсійного фонду України в
Широківському районі
Дніпропетровської області до
територіальної державної інспекції з
питань праці у Дніпропетровській
області про скасування припису
№04-34-97/11-09 від 10.07.2013 року, -

ВСТАНОВИВ:

Управління пенсійного фонду України в
Широківському районі
Дніпропетровської області звернулося
до суду з адміністративним позовом до
територіальної державної інспекції з
питань праці у Дніпропетровській
області про скасування припису
Відповідача №04-34-97/11-09 від 10.07.2013 року,
винесений за результатом здійсненої
перевірки додержання законодавства
про працю.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що прийом до Пенсійного
фонду, а також звільнення здійснюються
згідно Закону України «Про державну
службу» на конкурсній основі, та особи
що мали інвалідність не подавали для
проходження конкурсу в Управління
Пенсійного фонду в Широківському
районі Дніпропетровської області.

Також Позивач зазначив, що він подає
відповідні звіти до державних органів
та не зобов'язаний самостійно
здійснювати пошук інвалідів.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
13.08.2013 року в задоволені
адміністративного позову відмовлено.

Управління Пенсійного фонду України в
Широківському районі
Дніпропетровської області, не
погодившись з рішенням
адміністративного суду першої
інстанції, звернулася з апеляційною
скаргою, в якій посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
13.08.2013 року скасувати та прийняти нове
судове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги.

Апеляційна скарга фактично
обґрунтована доводами зазначеними в
адміністративному позові.

Сторони, які були належним чином
повідомлені про час та місце
проведення розгляду справи, в судове
засідання не з'явились, у зв'язку з чим
відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу
адміністративного судочинства України
фіксування судового процесу не
здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції при прийнятті
оскаржуваного судового рішення норм
матеріального та процесуального права,
суд вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
матеріалами справи підтверджено, що
посадовими особами Територіального
відділення інспекції з питань праці у
Дніпропетровській області було
проведено документальну перевірку
Управління Пенсійного фонду України в
Широківському районі
Дніпропетровської області про
додержання законодавства працю та
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, на підставі
якої було складено Акт №04-34-97/11 від
10.07.2013 року.

В Акті перевірки зроблено висновок про
порушення позивачем ст.19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» від
21.03.1991 року №875.

На підставі зазначеного акту, 10.07.2013
року відповідачем було винесено припис
№04-34-97/11-09 від 10.07.2013 року, відповідно до
якого Позивача було зобов'язано
здійснити заходи з забезпечення
виконання нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів у розмірі 4%
середньооблікової чисельності штатних
працівників.

Правомірність та обґрунтованість
винесення припису №04-34-97/11-09 від 10.07.2013
року є предметом спору, переданого на
вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та
задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції зазначив, що
Позивачем було порушено приписи
ст..ст.18.19 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів», які
є імперативною і виключень не
допускають, незалежно від
організаційно-правової форми та видів
діяльності відповідних підприємств,
організацій чи установ.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з зазначеними висновками
суду першої інстанції з огляду на
наступне.

Відповідно до п.2 Порядку проведення
перевірок посадовими особами
Державної інспекції України з питань
праці та її територіальних органів,
затвердженої Наказом Міністерства
соціальної політики України від 02.07.2012
року №390 (далі - Порядок №390 від 02.07.2012
року ) право проведення перевірок мають
посадові особи Держпраці України та її
територіальних органів, які відповідно
до своїх посадових обов'язків мають
повноваження державного інспектора з
питань праці

Згідно Порядку №390 від 02.07.2012 року, за
результатами перевірки складається
акт перевірки. У разі виявлення
порушень законодавства про працю та
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування вносяться
приписи про усунення виявлених
порушень, вживаються заходи щодо
притягнення до відповідальності
винних осіб згідно із вимогами чинного
законодавства.

Тобто, підставою для складання припису
про усунення порушення є акт перевірки
в якому зафіксовані правопорушення
здійснені підприємством, установою чи
організацією, які передбачені чинним
законодавством.

Відповідно до ст..17 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» підприємства,
установи і організації за рахунок
коштів Фонду соціального захисту
інвалідів або за рішенням місцевої
ради за рахунок власних коштів, у разі
необхідності, створюють спеціальні
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, здійснюючи для цього
адаптацію основного і додаткового
обладнання, технічного оснащення і
пристосування тощо з урахуванням
обмежених можливостей інваліда.

За змістом статті 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» (далі Закон) для
підприємств, установ, організацій
встановлюється норматив робочих місць
для забезпечення працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Згідно з частиною 3 статті 18 Закону,
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Статтею 19 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» встановлено, що керівники
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, у разі незабезпечення
виконання нормативів робочих місць для
працевлаштування інвалідів, неподання
Фонду соціального захисту інвалідів
звіту про зайнятість та
працевлаштування інвалідів несуть
відповідальність у встановленому
законом порядку. Норматив робочих
місць, призначених для
працевлаштування інвалідів, порядок
його встановлення визначаються
виключно цим Законом. Якщо іншими
законами встановлюються нормативи
робочих місць, призначених для
працевлаштування інвалідів, або
порядок їх встановлення, відмінні від
зазначених у цьому Законі,
застосовуються положення цього Закону.

Відповідно до частини 3 статті 181
Закону, державна служба зайнятості
здійснює пошук підходящої роботи
відповідно до рекомендацій МСЕК,
наявних у інваліда кваліфікації та
знань, з урахуванням його побажань.

Аналіз зазначених правових норм вказує
на те, що підприємства, установи та
організації зобов'язані установлювати
норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів, у
кількості встановлених законом. Крім
того, до обов'язків підприємств,
установ та організацій також
відноситься надання відомостей про
наявність вакантних робочих місць для
інвалідів до державної служби
зайнятості та Фонду соціального
захисту інвалідів.

Як свідчать матеріали справи,
Відповідач з 2010 року 2013 року подавав
звіти про зайнятість та
працевлаштування інвалідів,
відповідно до яких кількість штатних
працівників облікового складу в
середньому складала 29 осіб.

Отже, виходячи з вимог ст..19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
Позивач мав створити 1 робоче місце для
інвалідів та інформувати центр
зайнятості та Фонд соціального захисту
інвалідів про його вакантність.

Судом першої інстанції встановлено та
матеріалами справи підтверджено, що
Позивачем не було забезпечено норматив
робочих місць для інвалідів, що
підтверджується звітами про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів за період з січня 2010 року по
червень 2013 року, в яких колонка про
кількість інвалідів - штатних
працівників які повинні працювати на
робочих місцях, створених відповідно
до вимог ст..19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» не заповнена, а
саме стоїть прочерк.

Також, зі звітів про наявність вакансій
за період з 01.01.2010 року по 30.06.2013 року,
які подаються до Широківського
районного центру зайнятості
вбачається, що Позивач належним чином
не повідомляв центр зайнятості про
наявність вакантних вакансій, оскільки
колонка « 15» звітів заповнена не була.

Враховуючи вищезазначене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
Позивачем не були дотримані вимоги
закони України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів» щодо створення
необхідної кількості робочих місць для
інвалідів в період починаючи з 01.01.2010
року по 30.06.2013 року.

Таким чином, встановлені обставини
справи свідчать про те, що Відповідачем
було правомірно винесено припис про
усунення порушень №04-34-97/11-09 від 10.07.2013
року, оскільки Позивачем було допущено
порушення вимог ст. ст. 18, 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів», а саме не було
створено необхідної кількості робочих
місць для інвалідів.

Також, суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції, щодо необґрунтованості
посилання Відповідача на Закон України
«Про державну службу», оскільки
правові норми Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів» регулюють питання прав та
обов'язків підприємств, установ та
організацій щодо створення робочих
місць для інвалідів та не обмежуються
нормами Закону України «Про державну
службу».

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що оскаржувана постанова
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 13.08.2013 року
є законною і обґрунтованою, а підстави
для її скасування відсутні.

На підставі наведеного, керуючись, ст.
196, ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206 КАС України,
суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління
пенсійного фонду України в
Широківському районі
Дніпропетровської області - залишити
без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
13.08.2013 року у справі № 804/9826/13-а -
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20 днів шляхом подання
касаційної скарги.

Головуючий:
О.О. Круговий

Суддя:
І.Ю. Богданенко

Суддя:
С.А. Уханенко