Справа № 194/711/14-а(2а/194/85/14)
Суддя: Юхименко О.В.
Дата ухвалення: 2014-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

05 вересня 2014 рокусправа №
194/711/14-а(2а/194/85/14)

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Юхименка О.В.

суддів: Семененка Я.В.
Нагорної Л.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження

апеляційну скаргу Управління
соціального захисту населення
Тернівської міської ради
Дніпропетровської області

на постанову Тернівського міського
суду Дніпропетровської області від
21.05.2014р.

у справі № 194/711/14-а (2-а/194/85/14)

за позовом ОСОБА_1

до Управління соціального захисту
населення Тернівської міської ради
Дніпропетровської області

про визнання дій неправомірними та
зобов'язання нарахування і виплати
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку,

встановив: ОСОБА_1 подано позов до
Управління соціального захисту
населення Тернівської міської ради
Дніпропетровської області, в якому
просить:

визнати дії Управління
соціального захисту населення
Тернівської міської ради
Дніпропетровської області щодо
нарахування та виплати позивачу сум
державної допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку за період з 11 жовтня 2013 року по 11
квітня 2014 року у розмірі меншому ніж
передбачено ст. 43 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням"- неправомірними;

зобов'язати Управління
соціального захисту населення
Тернівської міської ради
Дніпропетровської області нарахувати
позивачу державну допомогу по догляду
за дитиною - до досягнення нею
трирічного віку за період з 11 жовтня 2013
року по 11 квітня 2014 року у розмірі
меншому ніж передбачено ст. 43 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та похованням"
та забезпечити виплату цих коштів з
урахуванням отриманих сум;

зобов'язати Управління соціального
захисту населення Тернівської міської
ради Дніпропетровської області
проводити позивачу виплати допомоги по
догляду за дитиною - з дати подачі
адміністративного позову та до
закінчення строку передбаченої
Законом України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» плати щомісячно
відповідно до ст. 43 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням" та забезпечити виплату цих
коштів з урахуванням проведених
виплат.

Постановою Тернівського міського суду
Дніпропетровської області від 21.05.2014
року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим у справі
судовим рішенням, у поданій
апеляційній скарзі Управління
соціального захисту населення
Тернівської міської ради
Дніпропетровської області, Відповідач,
вказує на порушення норм матеріального
та процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
просить постанову суду скасувати та в
задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при винесені оскарженої
постанови, виходить з наступного.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що позивач має
малолітню доньку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у
зв'язку з чим знаходиться на обліку у
відповідача та отримує від нього
виплати допомоги по догляду за дитиною
до досягнення трирічного віку.

Як вбачається з матеріалів справи,
Позивач є працюючою особою, за таких
обставин колегія суддів приходить до
висновку, що Позивач має право на
отримання державної допомоги по
догляду за дитиною відповідно до 43
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням" , про що свідчить аналіз
наступних правових норм.

До 1 січня 2008 року, тобто, до набрання
чинності Законом України від 28 грудня
2007 № 107-VI "Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" (далі -
Закон № 107-VI) - правовідносини щодо
виплати допомоги регулювалися як
Законом України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» № 2811-XII від 21 листопада
1992 (далі - Закон № 2811-ХІІ), дія якого
поширювалася на осіб, не застрахованих
в системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
(стаття 13) та Законом № 2240-III, який
поширював свою дію на застрахованих у
зазначеній системі осіб, ( що
стосується безпосередньо Позивача).
Розмір допомоги також визначався цими
Законами ( статтями 15 та 43 відповідно).

Зокрема, статтею 43 Закону № 2240-III було
передбачено, що допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом. При
цьому, будь яких обмежень щодо розміру
указаної допомоги норма Закону не
містила, та не визначала будь-якого
іншого порядку щодо призначення
вказаної допомоги.

Однак, пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону №
107-VI були внесені відповідні зміни до
Закону № 2811-ХІІ та Закону № 2240-III, а
саме: дію статті 13 Закону № 2811-ХІІ з 01
січня 2008 року поширено і на
застрахованих осіб, а із Закону № 2240-III
виключено статті 40-44.

В той же час, рішенням Конституційного
Суду України від 22 травня 2008 року №
10-рп/2008 визнано неконституційними
положення пункт 25 розділу II Закону №
107-VI щодо виключення статей 40-44 Закону №
2240-III.

Крім того, пунктом 2 розділу ІІІ Закону
№ 107-VI було передбачено, що розділ II
цього Закону діє до 31 грудня 2008 року.

Аналіз указаних правових норм свідчить
про те, що з 01 січня 2009 року відновлено
дію вищезазначених положень Закону №
2240-III, у тому числі, і статті 43 цього
Закону, приписи якої мали б бути
застосовані Відповідачем при
нарахування Позивачу з 2010 року
указаної допомоги, адже даною нормою
Закону чітко визначено, що допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається
застрахованій особі у розмірі, що
встановлюється правлінням Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, але не менше
розміру прожиткового мінімуму.

Правлінням Фонду у період з 2009 року і по
теперішній час будь яких рішень щодо
визначення розміру указаної допомоги
не приймалось.

В той же час, є діючим Порядок
призначення і виплати державної
допомоги сім'ям з дітьми, який був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України 27 грудня 2001 року № 1751
саме на виконання Закону № 2811-ХІІ
(пункт 1). Новий акт уряду на виконання
статті 45 Закону № 2154-VI не приймався.

Однак розміри і порядок виплати
допомоги відповідно до Закону № 2240-III
на виконання статті 45 Закону № 2154-VI
Кабінетом Міністрів України не
визначалися.

Оскільки у даній справі спірні
правовідносини виникли щодо виплати
допомоги з 11 жовтня 2013 року особі, яка
застрахована у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, то за таких
обставин колегія суддів приходить до
висновку, що на відносини щодо виплати
допомоги Позивачу у зазначеному
періоді поширюються норми
спеціального Закону (яким є Закон №
2240-III), відповідно до статті 43 якого
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що поновлення порушених прав має
відбутись шляхом зобов'язання
Відповідача з 11 жовтня 2013 року до
досягнення дитиною трирічного віку
включно здійснити нарахування їй
державної допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку відповідно до дії правових норм,
що регулюють спірні правовідносини.

Отже, доводи апеляційної скарги не
спростовують зроблений судом першої
інстанції висновок.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції вважає за необхідне
постанову суду першої інстанції
залишити без змін.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 198,
статтями 200, 205, 206 КАС України,
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
соціального захисту населення
Тернівської міської ради
Дніпропетровської області залишити
без задоволення.

Постанову Тернівського міського суду
Дніпропетровської області від 21.05.2014р.
у справі № 194/711/14-а (2-а/194/85/14) залишити
без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення її копій особам, які
беруть участь у справі, та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України у порядку та строк,
визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий:
О.В. Юхименко

Суддя:
Я.В. Семененко

Суддя:
Л.М. Нагорна