Справа № 2а/1570/5598/11
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/10641/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді:
Вербицької О.В.

суддів:
Муравйова О.В.

Пилипчук Н.Г.

за участю секретаря:
Горголь І.С.

представників:

позивача: не з'явився

відповідача: Муха С.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Одесі Державної податкової служби

на постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 06.08.2012 року

та постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 05.02.2013 року

у справі № 2а/1570/5598/2011

за позовомКомунального підприємства
«Теплопостачання міста
Одеси»доСпеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у м. Одесі
Державної податкової
службипроскасування податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство
«Теплопостачання міста Одеси» (далі по
тексту - позивач, КП «Теплопостачання
міста Одеси») звернулось з позовом до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Одесі
Державної податкової служби (далі по
тексту - відповідач, СДПІ) про
скасування податкового
повідомлення-рішення.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 06.08.2012 року
адміністративний позов задоволено
частково.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 05.02.2013 року
скасовано постанову Одеського
окружного адміністративного суду від
06.08.2012 року. Прийнято нову постанову,
якою адміністративний позов
задоволено повністю.

Відповідач, не погоджуючись з
вищевказаними рішеннями судів першої
та апеляційної інстанції, оскаржив їх у
касаційному порядку, просить скасувати
рішення суду першої інстанції в
частині задоволення позовних вимог, та
рішення суду апеляційної інстанції з
мотивів порушення норм матеріального
та процесуального права та прийняти
нове рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
представника відповідача, дослідивши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, перевіривши правильність
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, суд касаційної
інстанції дійшов висновку щодо
наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі по тексту - КАС України) суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Так, судами попередніх інстанцій
встановлено, що СДПІ проведено
документальну невиїзну перевірку
правомірності формування податкового
кредиту по податковій декларації з
податку на додану вартість за березень
2011 року КП «Теплопостачання міста
Одеси», за результатами якої складено
акт від 23.06.2011 року №284/16-2/34674102/43.

В акті перевірки зазначено, що
позивачем порушено п. 187.10 ст. 187, п. 198.6
ст. 198 Податкового кодексу України, а
саме: завищено податковий кредит за
березень 2011 року на суму 6066258,03 грн.

На підставі висновків, що викладені в
акті перевірки, СДПІ прийнято
податкове повідомлення-рішення від
05.07.2011 року №, яким КП
«Теплопостачання міста Одеси»
визначено суму грошового зобов'язання
за основним платежем у розмірі 6066258,03
грн. та штрафними (фінансовими)
санкціями - 4549693,52 грн.

Суд апеляційної інстанції визнав
необґрунтованими такі висновки
податкового органу, з чим погоджується
суд касаційної інстанції, виходячи з
наступного.

Відповідно до вимог п. 187.10 ст. 187
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
платники податку, які постачають
теплову енергію, газ природний (крім
скрапленого), надають послуги з
водопостачання, водовідведення чи
послуги, вартість яких включається до
складу квартирної плати чи плати за
утримання житла, фізичним особам,
бюджетним установам, не зареєстрованим
як платники податку, а також
житлово-експлуатаційним конторам,
квартирно-експлуатаційним частинам,
об'єднанням співвласників
багатоквартирних будинків, іншим
подібним платникам податку, які
здійснюють збір коштів від зазначених
покупців з метою подальшого їх
перерахування продавцям таких товарів
(надавачам послуг) у рахунок
компенсації їх вартості (далі - ЖЕКи),
визначають дату виникнення податкових
зобов'язань та податкового кредиту за
касовим методом.

Зазначене правило визначення дати
виникнення податкових зобов'язань
поширюється також на операції з
постачання зазначених товарів/послуг
для ЖЕКів та бюджетних установ, що
отримують такі товари/послуги, якщо
вони зареєстровані як платники
податку.

Для цілей цього пункту послугами,
вартість яких включається до складу
квартирної плати чи плати за утримання
житла, вважаються послуги з технічного
обслуговування ліфтів та
диспетчерських систем, систем
протипожежної автоматики та
димовидалення, побутових електроплит,
обслуговування димовентиляційних
каналів, внутрішньобудинкових систем
водо- і теплопостачання,
водовідведення та зливової
каналізації, вивезення та утилізації
твердого побутового та грубого сміття,
прибирання будинкової та
прибудинкової території, а також інші
послуги, які надаються ЖЕКами
зазначеним у цьому пункті покупцям за
їх рахунок.

Згідно пп. 14.1.266 п. 14.1 ст. 14 ПК України
касовий метод для цілей оподаткування
згідно з розділом V цього Кодексу -
метод податкового обліку, за яким дата
виникнення податкових зобов'язань
визначається як дата зарахування
(отримання) коштів на банківський
рахунок (у касу) платника податку або
дата отримання інших видів компенсацій
вартості поставлених (або тих, що
підлягають поставці) ним товарів
(послуг), а дата виникнення права на
податковий кредит визначається як дата
списання коштів з банківського рахунка
(видачі з каси) платника податку або
дата надання інших видів компенсацій
вартості поставлених (або тих, що
підлягають поставці) йому товарів
(послуг).

Таким чином, якщо платник податку
здійснює операції, перелічені у п. 187.10
ст. 187 Кодексу, то за касовим методом
таким платником визначаються і
податкові зобов'язання, і податковий
кредит за операціями з придбання
товарів (послуг), перелічених у цьому
пункті, використаних у межах
здійснення таких операцій,
оподаткованих за касовим методом.

Якщо платник податку придбаває товари,
які призначаються для їх використання
в операціях, визначених у п. 187.10 ст. 187
Кодексу, за якими податкові
зобов'язання визначаються за касовим
методом, то суми податку, сплачені у
зв'язку з таким придбанням до
податкового кредиту включаються теж за
касовим методом.

За операціями, за якими податкові
зобов'язання нараховуються за касовим
методом, право на податковий кредит
виникає на дату перерахування коштів з
рахунку або каси платника податку в
оплату вартості придбаних товарів
(робіт, послуг) чи дату поставки інших
видів компенсації їх вартості.

При цьому, такий механізм формування
податкового кредиту за касовим методом
не залежить від того, чи здійснюється
повна або часткова оплата придбаних
товарів (послуг) за податковою
накладною, яка була отримання при
придбанні товарів (послуг) у попередніх
періодах.

У випадку формування податкового
кредиту за касовим методом, отримана
податкова накладна, оплата по якій
здійснюється у різних податкових
періодах, включається до Реєстру
отриманих податкових накладних на
кожну дату списання коштів з
банківського рахунка (видачі з каси)
платника податку або надання інших
видів компенсацій вартості
поставлених (або тих, що підлягають
поставці) товарів (послуг).

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Як вбачається з матеріалів справи, між
КП «Теплопостачання міста Одеси»
(покупець) та ДК «Газ України» НАК
«Нафтогаз України» (постачальник)
укладено договори від 20.12.2010 року
№06/10-2578, №06/10-2579, відповідно до умов
яких постачальник зобов'язується
поставити покупцеві імпортований
природний газ, а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
природний газ.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що за поставлений КП
«Теплопостачання міста Одеси»
природний газ ДК НАК «Нафтогаз
України» виписало позивачу податкові
накладні від 31.01.2011 №543 року на суму ПДВ
5207091,35 грн. та №1384 на суму 2671374,00 грн., які
зареєстровані в Єдиному реєстрі
податкових накладних у березні 2011 року.

По податковій накладній № 543 від 31.01.2011
року позивач включив до складу
податкового кредиту лютого 2011 року ПДВ
в сумі 1445000,00 грн., які фактично були
оплачені в лютому 2011 року, а до
податкового кредиту березня 2011 року
позивач за цією податковою накладною
включив ПДВ в сумі 3762091,36 грн., яка була
фактично оплачена в березні 2011 року.

По податковій накладній № 1384 від 31.03.2011
року позивач включив до складу
податкового кредиту березня 2011 року
ПДВ в сумі 2304166,67 грн., яка була фактично
оплачена у березні 2011 року.

Отже, з огляду на вищевказані обставини
справи, суд апеляційної інстанції
дійшов вірного висновку, що КП
«Теплопостачання міста Одеси»
правомірно включено до податкового
кредиту березня 2011 року ПДВ в сумі
3762091,36 грн. по податковій накладній від
31.01.2011 року № 543 та ПДВ у сумі 2304166,67 грн.
по податковій накладній від 31.03.2011 року
№ 1384, в зв'язку з чим визначення
позивачу спірним рішенням зобов'язань
з ПДВ та нарахування штрафних санкцій
на суму основного зобов'язання є
необґрунтованим.

Таким чином, колегія суду приходить до
висновку, що саме за вищевказаних
обставин справи, суд апеляційної
інстанції вірно застосував норми
матеріального права, отже, прийняте
податковим органом спірне рішення є
неправомірним.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що судом апеляційної
інстанції порушення норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено,
правова оцінка обставин у справі дана
вірно.

В свою чергу, доводи касаційної скарги
не відповідають фактичним обставинам
справи та спростовуються
вищезазначеними нормами права, отже,
відсутні підстави для її задоволення.

За таких обставин, касаційна скарга
відповідача підлягає залишенню без
задоволення, а постанова Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 05.02.2013 року залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 210, 214-215, 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Одесі Державної податкової служби
залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 05.02.2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, установленому статтями 237, 238,
239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька Судді
О.В. Муравйов Н.Г. Пилипчук