Справа № К/9991/81352/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/81352/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Лиски Т.О., Стародуба О.П., -

розглянувши в касаційній інстанції в
порядку письмового провадження справу
за позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду (далі - УПФ) України в
Олевському районі Житомирської
області про визнання бездіяльності
протиправною і зобов'язання вчинити
дії, за касаційною скаргою УПФ України
в Олевському районі Житомирської
області на постанову Олевського
районного суду Житомирської області
від 28 квітня 2011 року та ухвалу
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 26 жовтня 2011
року, -

встановив:

У березні 2011 року ОСОБА_4 звернувся в
суд із позовом, у якому просив
зобов'язати УПФ України в Олевському
районі Житомирської області здійснити
перерахунок і виплату йому доплати до
пенсії як особі, яка проживає в зоні
гарантованого добровільного
відселення, відповідно до статті 39
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII
(далі - Закон № 796-XII) у розмірі двох
мінімальних заробітних плат, а також
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, як особі, що постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи 3
категорії, згідно статті 51 Закону №
796-XII, у розмірі 25% мінімальної пенсії за
віком.

Постановою Олевського районного суду
Житомирської області від 28
квітня 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 26 жовтня 2011
року, позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії УПФ України
в Олевському районі Житомирської
області щодо виплати ОСОБА_4 доплати до
пенсії та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, не у відповідності
до статтей 39, 51 Закону № 796-XII.
Зобов'язано відповідача провести
перерахунок та виплату ОСОБА_4 доплати
до пенсії як особі, яка проживає на
території радіоактивного забруднення,
встановивши її на рівні двох
мінімальних заробітних плат,
визначених законодавством, а також
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 25% мінімальної
пенсії за віком, визначеної статтею 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV
(далі - Закон № 1058-ІV), відповідно до
статтей 39, 51 Закону № 796-XII за період з 4
вересня 2010 року по 28 лютого 2011 року, з
урахуванням проведених виплат.
Вирішено питання щодо судових витрат.

У касаційній скарзі УПФ України в
Олевському районі Житомирської
області просить скасувати рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
з мотивів порушення норм матеріального
і процесуального права та ухвалити
нове рішення про відмову у задоволенні
позову.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Згідно частини 1 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За змістом частини 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції переглядає
судові рішення в межах касаційної
скарги.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, і це відповідає
матеріалам справи, що ОСОБА_4 перебуває
на обліку в УПФ України в Олевському
районі Житомирської області як
непрацюючий пенсіонер, є особою, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи 3 категорії. Позивач
зареєстрований та постійно проживає в
АДРЕСА_1, яке відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 23 липня
1991 року № 106 віднесене до зони
гарантованого добровільного
відселення.

Доплата до пенсії позивачеві
провадилася у фіксованому розмірі,
який визначений постановою Кабінету
Міністрів України «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 26 липня 1996 року № 836, а
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, - у розмірі, передбаченому
постановою Кабінету Міністрів України
«Про підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян» від 16 липня 2008
року № 654.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, виходив з
того, що виплата спірних сум додаткової
пенсії та доплати в розмірі, меншому
ніж встановлено Законом № 796-ХІІ, є
порушенням прав позивача, які
підлягають відновленню.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі № 796-ХІІ.

За змістом положень частин 1, 2 статті 39
Закону № 796-ХІІ непрацюючим
пенсіонерам, які проживають на
територіях радіоактивного забруднення
у зоні гарантованого добровільного
відселення, до пенсії провадиться
доплата у розмірі двох мінімальних
заробітних плат.

Відповідно до частини 2 статті 51 Закону
№ 796-ХІІ особам, віднесеним до
категорії 3, додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, призначається у
розмірі 25% мінімальної пенсії за віком.

Наведена редакція цих статтей є діючою
на момент виникнення спірних відносин,
оскільки зміни, внесені до них
підпунктами 9 та 13 пункту 28 розділу II
Закону України від 28 грудня 2007 року №
107-VI, визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними), згідно з Рішенням
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року № 10-рп/2008.

У 2010 році положення статей 39, 51 Закону №
796-ХІІ зупинено чи змінено не було.

Частиною 4 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Вирішуючи цей спір, суди з огляду на
загальні засади пріоритету законів над
підзаконними нормативними актами
обґрунтовано визнали, що при
визначенні розміру згаданих виплат
застосуванню підлягають положення
саме статтей 39, 51 Закону № 796-ХІІ, а не
положення постанов Кабінету Міністрів
України, якими керувався відповідач,
оскільки такі істотно звужують обсяг
установлених законом прав позивача.

Слід зазначити, що вихідним критерієм
обрахунку державної та додаткової
пенсій виступає мінімальна пенсія за
віком. Мінімальний розмір пенсії за
віком згідно статті 28 Закону № 1058-ІV
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.

Положення частини 3 статті 28 Закону №
1058-ІV не є перешкодою для застосування
даної величини (мінімального розміру
пенсії за віком) до обрахування інших
пенсій чи доплат пов'язаних з
мінімальною пенсією за віком, оскільки
чинним законодавством не встановлено
іншого крім передбаченого частиною
першою цієї статті мінімального
розміру пенсії за віком.

Посилання УПФ України в Олевському
районі Житомирської області на ту
обставину, що Законом України «Про
Державний бюджет України на 2010
рік» від 27 квітня 2010 року № 2154-VІ
встановлено право Кабінету Міністрів
встановлювати розміри соціальних
виплат, які пов'язуються з мінімальною
заробітною платою, колегією суддів не
приймаються до уваги з огляду на те, що
на виконання такого повноваження,
наданого цим Законом, Кабінетом
Міністрів не приймався нормативний акт
про встановлення розмірів цих виплат.

Органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів, як на
причину невиконання своїх зобов'язань,
які встановлені статтею 46 Конституції
України та статтями 39, 51 Закону № 796-ХІІ.

Враховуючи викладене, суд касаційної
інстанції погоджується з висновками
судів попередніх інстанцій про
часткове задоволення позовних вимог
ОСОБА_4 у межах шестимісячного строку
до моменту його звернення в суд.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків судів та
встановлених обставин справи.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій. Не може
бути скасовано судове рішення з
мотивів порушення судом норм
процесуального права, якщо це не
призвело і не могло призвести до
неправильного вирішення справи

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Олевському
районі Житомирської області - залишити
без задоволення.

Постанову Олевського районного суду
Житомирської області від 28
квітня 2011 року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 26 жовтня 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду
України в Олевському районі
Житомирської області про визнання
бездіяльності протиправною і
зобов'язання вчинити дії - залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Лиска Т.О.

Стародуб О.П.