Справа № 2а-5375/12/1370
Суддя: Большакова О.О.
Дата ухвалення: 2014-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2014 року
Справа
№ 9104/177006/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

головуючого судді
Большакової О.О.,

суддів
Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання
Баранкевич А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Галмет Україна» на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 11 жовтня 2012
року в адміністративній справі за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Галмет Україна» до
Львівської митниці, Головного
управління Державної казначейської
служби України у Львівській області
про визнання протиправними та
скасування рішення та картки,

В С Т А Н О В И В :

18 червня 2012 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Галмет Україна»
(далі - ТОВ «Галмет Україна») звернулося
до Львівського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Львівської митниці, Головного
управління Державної казначейської
служби України у Львівській області
про визнання протиправними та
скасування рішення № 209000003/2012/200479/2 від
13.03.2012 року та картку відмови у митному
оформленні товару № 209140000/00422,
повернення суми надмірно сплаченого
податку на додану вартість та мита на
загальну суму 15000 грн..

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 11 жовтня 2012
року у задоволенні адміністративного
позову було відмовлено повністю.

Із таким судовим рішенням не
погодилося ТОВ «Галмет Україна»,
подавши апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просило скасувати оскаржувану
постанову та винести нову - про
задоволення позову. В якості
обґрунтування апелянт зазначив, що суд
першої інстанції дійшов невірного
висновку про відсудність підстав для
визнання протиправним та скасування
рішення Львівської митниці №
209000003/2012/200479/2 від 13 березня 2012 року про
визначення митної вартості товару:
електричні нагрівачі води, побутові
акумулювальні, сталеві, торгової марки
«Galmet», призначені для накопичення,
нагріву та запасу води - 102 шт. та картки
відмови у митному оформленні товару №
209140000/2/00422. Апелянт вважає, що
відповідач безпідставно вказав про
неможливість застосувати 5-ти
попередніх методів визначення митної
вартості та застосував шостий -
резервний метод у зв'язку із наявністю
сумнівів заявленої митної вартості та
відмови від подання додаткових
документів. Апелянт вважає, що рішення
відповідача про визначення митної
вартості № 209000003/2012/200479/2 від 13.03.2012 року
із застосуванням резервного методу є
протиправним, оскільки було прийнято з
порушенням визначеного законом
порядку, без дотримання основних
принципів митного регулювання:
законності, додержання прав та
охоронюваних законом інтересів
фізичних та юридичних осіб. Відтак,
просить визнати протиправним та
скасувати рішення про визначення
митної вартості № 209000003/2012/200479/2 від
13.03.2012 року.

У судовому засіданні представник ТОВ
«Галмет Україна» Тибінка В.Я. підтримав
апеляційну скаргу та пояснив, що у
відповідача не було жодних підстав для
відхилення першого методу визначення
митної вартості товару - за ціною
договору, так як всі необхідні
документи представнику митного органу
були надані. Також відповідачем не було
належним чином проведено процедуру
консультацій. Резервний метод
податковий орган застосував
безпідставно, не відхиливши поступово
всі попередні.

Представник Львівської митниці
Міндоходів Кіт О.В. у судовому
засіданні заперечила щодо задоволення
апеляційної скарги та пояснила, що у
зв'язку із ненаданням декларантом
повного пакету додаткових
підтверджуючих документів, наявності
сумнівів щодо достовірності поданих
документів та відсутністю даних, що
підтверджують правильність визначення
заявленої декларантом митної вартості
товарів, відповідно до ст. 265 Митного
кодексу України посадовою особою
відділу контролю митної вартості та
класифікації товару після проведених
консультацій з декларантом на підставі
наявних у митного органу відомостей та
інформації про рівень цін на такі
товари було прийнято рішення про
визначення митної вартості товарів від
13.03.2012 року № 209000003/2012/200479/2/00422.
Оскаржуване рішення та картка відмови
є законними і підстав для їх скасування
немає.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи та
апеляційної скарги, в межах викладених
в ній доводів, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
15 січня 2011 року між Виробничо послугово
- торговим підприємством «GALMET» S.D.R Galara
s.j (продавець) та ТзОВ «Галмет Україна»
(покупець) укладено контракт № UA-11-01/03
(далі - контракт) на постачання
продукції, відповідно до п. 1.1 якого,
продавець постачає, а покупець приймає
та оплачує вироби марки «GALMET» в певному
асортименті, комплектуючі та запасні
частини до них (далі -продукцію) згідно
замовлень, наданих покупцем і
підтверджених продавцем.

На підставі цього контракту на митну
територію України позивачем ввозився
товар -«електричні нагрівачі води,
побутові акумулювальні, сталеві,
торгової марки «GALMET» призначені для
накопичення, нагріву та запасу води,
моделей: навісні 01-010003 водонагрівач ел.
SV RIVA 10 РС об'єм 10 л. 23 шт.; навісні 01-010903
водонагрівач ел. SV RIVA 10 NС об'єм 10 л. 25 шт.;
навісні 01-062303 водонагрівач ел. SG KL 60 S
об'єм 60 л. 3 шт.; навісні 01-082103
водонагрівач ел. SG KL 60 S об'єм 80 л. 1 шт.;
навісні 01-082303 водонагрівач ел. SG KL 80 S
об'єм 80 л. 17 шт.; навісні 01-010903
водонагрівач ел. SG RIVA 10 NС об'єм 10 л. 25 шт.;
навісні 01-062103 водонагрівач ел. SG KL 60 К
об'єм 60 л. 8 шт.; виробник «GALMET» SР.z.o.o.»
Sр.К., торгова марка: «GALMET», країна
виробництва: РL, 2 місць 102, 102 шт.
картонних коробках з маркуванням
виробника «GALMET»SJ».

Митне оформлення товару здійснювалося
на підставі вантажно митної декларації
№ 209140000/2012/005698.

13 березня 2012 року відповідачем
винесено картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
чи пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України №
209000004/9/00422 з підстав неможливості
завершення митного огляду по причині
внесення змін у гр. 12, 45, 43, 44 ВМД (у
зв'язку із прийняттям рішення про
коригування митної вартості товару) ст.
90 МК України, ПКМУ від 09.06.97 № 574, наказ
ДМСУ від 20.04.05 р. № 314.

Також Львівською митницею прийнято
рішення про визначення митної вартості
товарів № 209000003/2012/200479/2 від 13 березня 2012
року по вантажній митній декларації №
209140000/2012/005698.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з висновком суду першої
інстанції про законність оскаржуваних
рішень з таких підстав.

Нормою ст. 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування
зобов'язані діяти лише на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до статті 259 Митного кодексу
України (в редакції чинній на момент
виникнення спірних правовідносин),
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є їх ціна, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, обчислена відповідно до
положень цього Кодексу.

Статею 260 Митного кодексу України
встановлено, що митна вартість товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до положень цього Кодексу.
Для цілей визначення митної вартості
використовується інформація,
підготовлена у спосіб, сумісний з
принципами бухгалтерського обліку,
прийнятими у відповідній країні і
доцільними для певного методу
визначення митної вартості. Методи
визначення митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та умови їх застосування
встановлюються цим Кодексом.

Згідно вимог статті 265 Митного кодексу
України митний орган має право
упевнитися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
декларації, поданої для цілей
визначення митної вартості. Якщо
митний орган дійшов висновку, що
визначена декларантом митна вартість
нижча, ніж прямі витрати на виробництво
цього товару, в тому числі сировини,
матеріалів та/або комплектуючих, які
входять до складу товару, митний орган
має право зобов'язати декларанта
визначити митну вартість іншим
способом, ніж він використав для її
визначення.

Відповідно до п. 2. Постанови Кабінету
Міністрів України від 09.04.2008 р. № 339 «Про
затвердження Порядку здійснення
контролю за правильністю визначення
митної вартості товарів» (в редакції
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин), контроль за
правильністю визначення митної
вартості товарів під час проведення
операцій їх митного контролю і митного
оформлення здійснюється митним
органом відповідно до статті 41 Митного
кодексу України шляхом: 1) проведення:
перевірки документів, поданих для
підтвердження заявленої митної
вартості товарів, і відомостей, що
необхідні для здійснення митного
контролю, згідно з Порядком
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 20 грудня 2006 р. № 1766; усного
опитування посадових осіб підприємств
і громадян, а також консультацій з
декларантом з метою обміну
інформацією, що стосується певної
зовнішньоекономічної операції та
впливає на вартість товарів; митного
огляду товарів для визначення
характеристик, які впливають на рівень
їх митної вартості; 2) порівняння рівня
заявленої митної вартості товарів з:
рівнем митної вартості ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів, митне
оформлення яких вже здійснено; наявною
у митного органу інформацією про
рівень цін на такі товари або вартість
прямих витрат на їх виробництво, у тому
числі сировини, матеріалів та/або
комплектувальних виробів, які входять
до складу товарів; 3) застосування інших
передбачених Митним кодексом України
та законами з питань митної справи форм
контролю. Послідовність дій посадових
осіб митного органу під час здійснення
передбаченого цим пунктом контролю
визначається Держмитслужбою.

Відповідно до п. 11 Постанови Кабінету
Міністрів України від 20.12.2006 р. № 1766
«Про затвердження Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження» (в редакції чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин), для підтвердження
митної вартості товарів на вимогу
митного органу декларант зобов'язаний
подати додаткові документи. Посадова
особа митного органу у графі «Для
відміток митниці» декларації митної
вартості робить запис про необхідність
подання додаткових документів, що
підтверджують митну вартість товарів,
із складенням переліку, зазначає дату і
прізвище та ставить свій підпис.
Декларант ознайомлюється з таким
записом, зазначає під ним дату,
прізвище та ставить свій підпис. Для
підтвердження заявленої декларантом
митної вартості оцінюваних товарів
можуть подаватися: договір з третіми
особами, що пов'язаний з договором
(контрактом) про поставку товарів,
митна вартість яких визначається;
рахунки про здійснення платежів третім
особам на користь продавця; рахунки про
сплату комісійних, брокерських
(посередницьких) послуг, пов'язаних з
виконанням умов договору (контракту);
відповідна бухгалтерська
документація; ліцензійний чи
авторський договір (контракт);
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) фірми - виробника товару;
калькуляція фірми - виробника товару;
копія вантажної митної декларації
країни відправлення, а в разі, коли в
такій країні товар розміщувався в
митному режимі, яким не передбачено
сплату податків і відповідно до якого
товар перебував під митним контролем, -
копія вантажної митної декларації,
оформленої в попередній експорту
митний режим; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, що мають
відповідні повноваження згідно із
законодавством; сертифікат про
походження товару; відомості про
якісні характеристики товару;
інформація зовнішньоторговельних та
біржових організацій про вартість
товару та/або сировини. Декларант за
власним бажанням подає інші документи
для підтвердження заявленої у
декларації митної вартості товарів.

З матеріалів справи вбачається, що для
митного оформлення товару позивачем
подано декларацію митної вартості №
209140000/2012/005698.

На підставі п.п. 9, 11 Постанови КМУ №1766
посадовою особою відділу контролю
митної вартості були виписані вимоги
до декларації митної вартості про
необхідність подання таких додаткових
документів для підтвердження митної
вартості за переліком, а саме:
комерційна пропозиція фірми виробника,
цінова інформація
зовнішньоторговельних організацій про
вартість товару,
зовнішньоторговельних організацій про
вартість товару, видані експертними
(спеціалізованими) організаціями, що
мають відповідні повноваження згідно
із законодавством; калькуляцію
собівартості одиниці продукції.

13 березня 2012 року позивачем на вимогу
подано наступні документи:
підтвердження цінового додатку № 4 до
контракту № 11-01/03 Польсько-Української
Господарської Палати; калькуляцію
собівартості одиниці продукції подана
виробником товару, копії податкових
накладних поданих продавцем товару на
території України (ТзОВ «Галмет
Україна).

Позивачем на вимогу митного органу не
були подані всі витребувані документи,
а саме не подано цінової інформації
зовнішньоторговельних організацій про
вартість товару,
зовнішньоторговельних організацій про
вартість товарів, видані експертними
(спеціалізованими) організаціями, що
мають відповідні повноваження згідно
із законодавством.

Крім того, поданий прайс-лист був
виписаний тільки для позивача (а.с. 55-71),
однак у випадку, коли сторони контракту
є особами взаємопов'язаними (як це є в
даному випадку), необхідно надання
загального прайс-листа, який би дав
можливість упевнитись в тому, що товари
продаються третім сторонам на тих
самих умовах, що і між
взаємопов'язаними контрагентами.

Подана позивачем калькуляція (копія
якої на польській мові міститься в
матеріалах справи) не відображає усі
витрати (зокрема, на заробітну плату,
амортизацію обладнання тощо).

Враховуючи викладене, митний орган
правильно вирішив, що в силу ст. 264 МК
України, дані, що містяться в поданих
позивачем митному органу документах не
давали змоги прорахувати всі складові
митної вартості товарів.

Оскільки позивачем на вимогу митного
органу не були подані всі додаткові
документи, що в порядку п. 14 Постанови
Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 р.
№ 1766 «Про затвердження Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження» є підставою для
самостійного визначення митницею
митної вартості товару.

На підставі Наказу ДМСУ від 20.04.2005 р.
року № 314 при здійсненні митного
оформлення вказаного товару,
заявленого за ВМД від 06.03.3012 року
№209140000/2012/005698, поданій до митного
оформлення, відповідачем 1 був
скерований запит у ВКМВтаКТ Львівської
митниці щодо правильності визначення
митної вартості, яким було прийнято
рішення про визначення митної вартості
товарів від 13.03.2012 року №209000003/2012/200479/2.

Відповідно до статті 260 Митного кодексу
України визначення митної вартості
товарів, які імпортуються в Україну,
здійснюється за такими методами: за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); резервного.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути
визначена за методом 1 згідно з статті
267 цього Кодексу, проводиться процедура
консультацій між митним органом та
декларантом з метою обґрунтованого
вибору підстав для визначення митної
вартості відповідно до вимог статей 268
і 269 цього Кодексу. У ході таких
консультацій митний орган та декларант
можуть здійснити обмін наявною у
кожного з них інформацією за умови
додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, відповідно до вимог статей 268 і
269 цього Кодексу за основу може братися
або ціна, за якою оцінювані ідентичні
або подібні (аналогічні) товари були
продані в Україні не пов'язаному з
продавцем покупцю відповідно до вимог
статті 271, або обчислена відповідно до
вимог статті 272 цього Кодексу вартість
товарів.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на розсуд
декларанта.

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
установлених статтею 273 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 266 Митного кодексу
України (в редакції чинній на момент
виникнення спірних правовідносин),
митний орган проводить процедуру
консультацій із декларантом з метою
обґрунтованого вибору підстав для
визначення митної вартості товару
відповідно до вимог статей 268 та 269
Митного кодексу України.

Твердження позивача про те, що
консультації між митними органом та
декларантом не проводилися, не
беруться судом до уваги, оскільки як
вбачається в гр. 33 рішення від 13.03.2012
року № 209000003/2012/200479/2 зазначено, що «За
результатом проведеної процедури
консультації з декларантом згідно ст.
266 МКУ досягнуто згоди щодо
неможливості застосування наступних
методів визначення митної вартості, а
саме методу 2 (ст. 268 МКУ) та методу 3 (ст.
269 МКУ) з причин відсутності у митного
органу та декларанта інформації про
ідентичні та подібні (аналогічні)
товари)», дане рішення було отримано
представником позивача та жодних
зауважень з боку представника позивача
щодо факту проведення консультацій не
було.

У разі відсутності даних, що
підтверджують правильність визначення
заявленої декларантом митної вартості,
або наявності обґрунтованих сумнівів у
достовірності поданих декларантом
відомостей, при самостійному
визначенні митної вартості товару
митний орган враховує наявні у нього
відомості, в тому числі і цінову
інформацію. Так, відповідно до пункту 3
глави 3 Порядку роботи посадових осіб
митного органу при здійсненні контролю
за правильністю визначення митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України,
затверджений Наказом ДМС України від
24.06.2009 року № 602, під час здійснення
контролю за правильністю визначення
митної вартості товарів та прийнятті
рішень використовуються, в тому числі,
спеціалізовані програмно-інформаційні
комплекси Єдиної автоматизованої
системи Державної митної служби
України. З врахуванням наявного в
матеріалах справи витягу з ЄАІС ДМСУ,
судом враховуються пояснення
відповідача 1 про те, що заявлена
позивачем митна вартість товару значно
нижча відносно даних вказаної
інформаційної бази.

Декларантом в ході консультацій не
було надано Львівській митниці
інформації про митне оформлення
ідентичних чи подібних (аналогічних)
товарів. За таких умов посадові особи
Львівської митниці не мали змоги
застосувати методи визначення митної
вартості № 2 та № 3.

При цьому, відповідно до норм статті 268
МК України, яка регламентує
застосування методу визначення митної
вартості № 2 - у разі якщо митна
вартість імпортованих товарів не може
бути визначена згідно з положеннями
статті 267 цього Кодексу (тобто за
методом визначення митної вартості № 1)
за митну вартість береться вартість
операції з ідентичними товарами, які
продаються на експорт в Україну з тієї
ж країни і час експорту яких збігається
з часом експорту оцінюваних товарів
або є максимально наближеним до нього.
Проте, на момент перевірки заявленої
позивачем митної вартості були
відсутні митні оформлення ідентичних
товарів які б співпадали по
асортименту продукції, не відомі та
документально не підтверджені їх
фізичні характеристики, якість та
репутація даної продукції на ринку від
виробника за час максимально
наближений до моменту прийняття рішень
про визначення митної вартості.

Відповідно до норм статті 269 МК України,
яка регламентує застосування методу
визначення митної вартості № 3 - у разі
якщо митна вартість імпортованих
товарів не може бути визначена згідно з
положеннями статтей 267 та 268 цього
Кодексу, за митну вартість береться
вартість операції з подібними
(аналогічними) товарами, які продаються
на експорт в Україну і час експорту
яких збігається з часом експорту
оцінюваних товарів або є максимально
наближеним до нього. Під подібними
(аналогічними) розуміються товари, які
хоч і не є однаковими за всіма ознаками,
але мають схожі характеристики і
складаються із схожих компонентів,
завдяки чому виконують однакові
функції порівняно з товарами, що
оцінюються, та вважаються комерційно
взаємозамінними. Для визначення, чи є
товари подібними (аналогічними),
враховуються такі ознаки: якість,
наявність торгової марки та їх
репутація на ринку; країна походження;
виробник.

Проте, на момент перевірки заявленої
позивачем митної вартості були
відсутні митні оформлення подібних
товарів які б співпадали по
асортименту продукції, не відомі та
документально не підтверджені їх
фізичні характеристики за час
максимально наближений до моменту
прийняття рішень про визначення митної
вартості.

Метод визначення митної вартості № 4 не
був застосований, оскільки на момент
визначення заявленої позивачем митної
вартості було відсутнє документальне
підтвердження про ціну одиниці товару,
що були продані на території України, з
поправкою положень частини 2, 3 статті
271.

Відповідно до норм статті 272 МК України,
яка регламентує застосування методу
визначення митної вартості товарів на
основі додавання вартості, методу № 5 -
для визначення митної вартості товарів
на основі додавання вартості
(обчислена вартість) за основу береться
надана виробником товарів, які
оцінюються, або від його імені
інформація про їх вартість, яка повинна
складатися із сум: вартості матеріалів
та витрат, понесених виробником при
виробництві оцінюваних товарів. Така
інформація повинна базуватися на
комерційних рахунках виробника за
умови, що такі рахунки сумісні із
загальновизнаними принципами
бухгалтерського обліку, які
застосовуються в країні, де ці товари
виробляються; обсягу прибутку та
загальних витрат, що дорівнює сумі, яка
звичайно відображається при продажу
товарів того ж класу або виду, що й
оцінювані товари, які виготовляються
виробниками у країні експорту для
експорту в Україну; загальних витрат
при продажу в Україну з країни
вивезення товарів того ж класу або
виду, тобто витрат на завантаження,
розвантаження та обробку оцінюваних
товарів, їх транспортування до
аеропорту, порту або іншого місця
ввезення на митну територію України,
витрат на страхування цих товарів та
інших витрат, пов'язаних із ввезенням
цих товарів в Україну.

Цей метод визначення митної вартості №
5 не був застосований, оскільки
відсутнє документальне підтвердження
щодо витрат, які включаються в ціну
товарів відповідно до статті 267.

Враховуючи викладене, посадові особи
митниці, відповідно до статті 273
визначили митну вартість на
імпортований позивачем товар з
використанням резервного методу.

Згідно з положеннями ст. 273 Митного
кодексу України (в редакції чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин), у разі якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом послідовного
використання методів, зазначених у
статтях 267 - 272 цього Кодексу, митна
вартість оцінюваних товарів
визначається з використанням способів,
які не суперечать законам України і є
сумісними з відповідними принципами і
положеннями Генеральної угоди з
тарифів і торгівлі (ГАТТ). Митна
вартість імпортних товарів не
визначається згідно з положеннями цієї
статті на підставі: 1) ціни товарів
українського походження на
внутрішньому ринку України; 2) системи,
яка передбачає прийняття для митних
цілей вищої з двох альтернативних
вартостей; 3) ціни товарів на
внутрішньому ринку країни-експортера;
4) вартості виробництва, іншої, ніж
обчислена вартість, визначена для
ідентичних або подібних (аналогічних)
товарів відповідно до положень статті
272 цього Кодексу; 5) ціни товарів, що
поставляються з країни-експортера до
третіх країн; 6) мінімальної митної
вартості; 7) довільної чи фіктивної
вартості.

Жодна з вище перелічених (ст. 273 МК
України) семи підстав Львівською
митницею не була застосована.

Таким чином, Львівською митницею
послідовно застосовувались методи
визначення митної вартості та
обґрунтовано застосовано при
визначенні митної вартості резервний
метод.

Враховуючи викладене, доводи
апеляційної скарги є безпідставними.

Відповідно до частини 1 статті 200
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судова колегія дійшла до висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, рішення
суду ухвалене з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
тому підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування
судового рішення не вбачається.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. ст. 167, 195, 196, 199, 200,
205 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Галмет
Україна» залишити без задоволення, а
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 11 жовтня 2012
року в адміністративній справі №
2а-5375/12/1370 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
у повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.О. Большакова

Судді
І.В. Глушко

В.Я. Макарик

Повиний текст виготовлено та підписано
15 вересня 2014 року.