Справа № 369/1838/13-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/50640/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі

головуючого: Мороз Л.Л.,

суддів: Горбатюка С.А.,

Шведа Е.А.,

за участю: секретаря судового
засідання Загородньої М.О.,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
21.06.2013 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 12.09.2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Горенської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області про визнання дій незаконними
та зобов'язання вчинити дії, скасування
рішення,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до
Горенської сільської ради про визнання
незаконними дій щодо відмови у
оформленні відповідно до норм діючого
законодавства права власності на
земельну ділянку; зобов'язання
виконати вимоги ст. 118 Земельного
кодексу України щодо оформлення права
власності на земельну ділянку;
визнання рішення виконавчого комітету
Горенської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області № 9/4 від 16.02.2007 року про
анулювання особистого рахунку
будинковолодіння недійсним.

Постановою Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
21.06.2013 року у задоволені позову
відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 12.09.2013 року
рішення суду першої інстанції в
частині відмови в задоволені позовних
вимог про скасування рішення від 16.02.2007
року № 9/4 Горенської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області про анулювання особового
рахунку будинковолодіння в АДРЕСА_1
скасовано та постановлено нову
постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2
до Горенської сільської ради про
скасування рішення від 16.02.2007 року № 9/4
Горенської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області про анулювання особового
рахунку будинковолодіння в АДРЕСА_1 -
залишено без розгляду. В іншій частині
постанову залишено без змін.

Не погоджуючись з судовими рішеннями
судів першої та апеляційної інстанцій
у справі, ОСОБА_2 подала до Вищого
адміністративного суду України
касаційну скаргу у якій, посилаючись на
порушення судом апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати зазначені
судові рішення та прийняти нове
рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 2 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги, але при цьому може
встановлювати порушення норм
матеріального чи процесуального права,
на які не було посилання в касаційній
скарзі.

Як встановлено, згідно Рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 19.05.2009 року у
справі № 2-794/2009 року за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_4 про визнання наслідків
недійсності правочину та визнання
права на спадкове майно, позовні вимоги
ОСОБА_2 було задоволено: свідоцтво про
право на спадщину за законом від 24.02.2004
року, видане на ім'я ОСОБА_5 було визнане
недійсним, а за ОСОБА_2 встановлено
право приватної власності в порядку
спадкування на будинок, розташований
за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно відмітки суду Заочне рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 19.05.2009 року по
цивільній справі №2-794/2009 року набуло
чинності 19.06.2009 року.

15.03.2010 року згідно Заочного Рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 15.03.2010 року по
справі №2-588/10 за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, ОСОБА_7 про визнання договору
купівлі-продажу та договору дарування
житлового будинку недійсним, визнання
права власності на жилий будинок,
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено у
повному обсязі, визнано недійсним
укладений 27.02.2004 року між ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 договір купівлі-продажу
житлового будинку, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, визнано недійсним
укладений 25.05.2004 року між ОСОБА_4 і
ОСОБА_7 договір дарування житлового
будинку, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, визнано за ОСОБА_2 право
власності на будинок АДРЕСА_1.

Заочне Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
15.03.2010 року по справі № 2-588/10 набрало
законної сили 25.03.2010 року і не
оскаржувалося.

Згідно рішення № 9/4 від 16.02.2007 року,
виданого Виконавчим комітетом
Горенської сільської ради
Києво-святошинського району Київської
області, вирішено анулювати особовий
рахунок на будинковолодіння гр. ОСОБА_7
в АДРЕСА_1 у зв'язку із знесенням
будинку.

17.04.2013 року Рішенням Апеляційного суду
Київської області № 22ц-2301 2012 р. від
17.04.2012 розглянувши апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
23.02.2012 апеляційну скаргу ОСОБА_2 було
задоволено, а саме: рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 23.02.2012 року
скасовано, та ухвалено нове рішення, за
яким: визнано незаконними рішення
Горенської сільської ради від 14.12.2006
року та від 22.03.2007 року про передачу у
приватну власність ОСОБА_7 земельної
ділянки розміром 0,1810 га обслуговування
жилого будинку та господарських споруд
у АДРЕСА_1.Визнано недійсними:
державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку від
22.08.2007 року (серія ЯЕ №593377) та договір
дарування земельної ділянки від 02.09.2008
року, укладений між ОСОБА_7 і ОСОБА_8,
посвідчений приватним
Києво-святошинського районного
нотаріального округу ОСОБА_9 по реєстру
№ 4325. В решті позовних вимог
відмовлено.

Згідно Ухвали Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільна
кримінальних справ № 6-23900 св 12 від
17.09.2012 року було розглянуто касаційну
скаргу Горенської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області рішення Апеляційного суду
Київської області від 17.04.2012 року. З
результатами розгляду касаційну
скаргу Горенської сільської ради було
відхилено, а рішення Апеляційного суду
Київської області від 17.04.2012 року
залишено без змін.

Представником ОСОБА_2 ОСОБА_10 подано
заяву до Горенської сільської ради про
оформлення відповідно до норм діючого
законодавства права власності за
ОСОБА_2 на земельну ділянку,
розташовану по АДРЕСА_1.

23.11.2012 року відповідно до листа № 1757/7 у
розгляді вищевказаної заяви
відмовлено з тих підстав, що до заяви не
додана довіреність.

Згідно листа № 1927/7 від 25.12.2012 року
головою Горенської сільської ради
Драпеєм А.М. ОСОБА_2 було повідомлено, що
в Горенській Сільській раді відсутня
інформація щодо набуття права
власності на жилий будинок по АДРЕСА_1
ОСОБА_2 та що у зв'язку з цим виконавчий
комітет Горенської сільської ради
звернувся до КП «БТІ
Києво-Святошинської районної ради у
Київській області» з вимогою надати
інформацію про право власника будинку
по АДРЕСА_1.

Відповідно до Рішення Горенської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області від 06.03.2013
року ОСОБА_2 було відмовлено в
оформленні відповідно до ст.ст. 116, 120 ЗК
України права власності на земельну
ділянку розташовану по АДРЕСА_1.

Згідно відповіді на запит № 8ю/32 від
18.01.2013 року КП «БТІ Києво-Святошинської
районної ради Київської області»
матеріали інвентаризаційної справи за
адресою АДРЕСА_1 право власності на
будинковолодіння зареєстрованого за
гр. ОСОБА_7 на підставі договору
дарування, посвідченого приватним
нотаріусом Києво-Святошинського
нотаріального округу 15.05.2004 року, Р№ 2681.

Перевіряючи обґрунтованість позовних
вимог у частині визнання незаконними
дій щодо відмови у оформленні
відповідно до норм діючого
законодавства права власності на
земельну ділянку та зобов'язання
виконати вимоги ст. 118 Земельного
кодексу України щодо оформлення права
власності на земельну ділянку, суд
апеляційної інстанції помилково не
врахував наявності судових рішень, які
мають преюдиціальне значення для цього
спору та якими позивачу встановлено
право приватної власності в порядку
спадкування на будинок, розташований
за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, колегія суддів звертає увагу
на таке.

Рішення № 9/4 про анулювання особового
рахунку будинковолодіння в АДРЕСА_1,
яке просить скасувати позивач, було
прийняте 16.02.2007 року.

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про
скасування зазначеного рішення 26.02.2013
року.

Суд апеляційної інстанції дійшов
висновку про те, що позов було подано
після закінчення строків, установлених
законом.

Відповідно до ст. 99 ч. 2, ст. 100 КАС
України для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав,свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Проте, суд апеляційної інстанції не
дослідив питання щодо початку перебігу
строку на оскарження рішення № 9/4 від
16.02.2007 року, оскільки не було
встановлено день, коли позивач
дізнався або повинна був дізнатися про
порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Отже, висновок суду апеляційної
інстанції щодо пропуску позивачем
строку на оскарження рішення № 9/4 від
16.02.2007 року є необґрунтованим.

Крім того, суд апеляційної інстанції в
резолютивній частині ухвали від 12.09.2013
року помилково зазначив про скасування
постанови Золотоніського
міськрайонного суду Черкаської
області від 18.03.2013 року, хоча оскарженим
у цій справі рішенням суду першої
інстанції була постанова
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 21.06.2013 року.

Враховуючи, що відповідно до частини 1
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, колегія суддів дійшла
висновку про необхідність скасування
судового рішення апеляційної
інстанції та направлення справи на
новий апеляційний розгляд.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
може дослідити докази, які не
досліджувалися у суді першої
інстанції, з власної ініціативи або за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, якщо визнає обґрунтованим
ненадання їх до суду першої інстанції
або необґрунтованим відхилення їх
судом першої інстанції. Суд
апеляційної інстанції може дослідити
також докази, які досліджувалися судом
першої інстанції з порушенням вимог
цього Кодексу. Суд апеляційної
інстанції може встановити нові
обставини, якщо вони не
встановлювалися судом першої
інстанції у зв'язку із неправильним
застосуванням норм матеріального
права. Враховуючи наведене, колегія
суддів вважає можливим направити
справу до суду апеляційної інстанції
на новий розгляд.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку про наявність підстав
для часткового задоволення касаційної
скарги та скасування рішення суду
апеляційної інстанції з направленням
справи на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

При новому розгляді справи суду слід
врахувати наведене і в залежності від
встановленого вирішити справу.

Керуючись ст. ст. 221, 223, 227 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 12.09.2013 року
у цій справі скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Судді: