Справа № 826/17890/13-а
Суддя: Шостак О.О.
Дата ухвалення: 2014-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Шостак О.О.
У Х В А Л А

Іменем України

29 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді:
Шостака О.О.,

суддів:
Мамчура Я.С., Желтобрюх І.Л.,

при секретарі:
Лебедєвій Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від "12" березня 2014 року
у справі за адміністративним позовом
Дочірнього підприємства "Ф.Формула" до
Державної податкової інспекції у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Державної податкової
інспекції у Святошинському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві у якому просив визнати
протиправним та скасувати податкові
повідомлення-рішення від 31.07.2013 року №
, № .

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва
від "12" березня 2014 року
адміністративний позов було
задоволено.

Не погоджуючись із прийнятими судовими
рішеннями, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду від 12.03.2013 року та
прийняте нове рішення, яким відмовити в
задоволені позову. Свої вимоги
обґрунтовує тим, що судом першої
інстанції було порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.
Заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві -
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від "12" березня 2014 року -
залишити без змін, виходячи із
наступного.
Відповідно до ст. 159 КАС
України судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.
Згідно ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Як було встановлено судом
першої інстанції, в період з 20.06.2013 року
по 05.07.2013 року Державною податковою
інспекцією у Святошинському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві було проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ДП «Ф. Формула» з питань
дотримання вимог правильності
обчислення повноти декларування та
своєчасності сплати до бюджету податку
на прибуток та податку на додану
вартість по взаємовідносинах з ТОВ
«Едвертайзінг Консалт» та ТОВ
«Акватрейдінг» за весь період
фінансово-господарських
взаємовідносин, за результатами якої
складено Акт № 12/22-509/32112642 від 12.07.2013
року. Вказаною перевіркою
встановлено порушення наступних вимог:
- пп. 5.3.9 п. 5.3
ст. 5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» від 28.12.1994 р. №
334/94-ВР в редакції Закону України від
22.05.1997 р. № 283/97-ВР (зі змінами та
доповненнями) та пп. 14.1.228 п. 14.1 ст. 14, п.
138.1, п. 138.2, п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.1 та пп. 139.1.9
п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України
від 02.12.2010 р. № 2755-VI (із змінами та
доповненнями), що призвело до заниження
податку на прибуток на загальну суму 1
751 744,00 грн.

- пп. 7.2.1, пп. 7.2.3, пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7,
пп. 7.4.1, пп. 7.4.4, пп. 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.5.1 п. 7.5 ст.
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» від 03.04.1997 р. № 168/97-ВР (зі
змінами і доповненнями) та п. 198.3, п. 198.6
ст. 198, п. 201.4, п. 201.6, п. 201.8 ст. 201
Податкового кодексу України від 02.12.2010
р. № 2755-VI (зі змінами і доповненнями) що
призвело до заниження податку на
додану вартість на загальну суму 1 601
481,00 грн.
В результаті чого, 22 липня 2013 року
позивач до контролюючого органу подав
заперечення на Акт № 12/22-509/32112642.
У
висновку відповідача, складеного за
результатами розгляду заперечень,
висновки, викладені в акті № 12/22-509/32112642
залишено без змін.
31 липня 2013 року ДПІ у
Святошинському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві, на підставі Акта перевірки №
12/22-509/32112642, прийняла податкове
повідомлення-рішення форми «Р» №
, яким згідно з підпунктом 54.3.2
пункту 54.3 статті 54 та відповідно до п.
123.1 ст. 123, п. 6 підрозділу 10 розділу XX
Податкового кодексу України від 02
грудня 2010 року № 2755-VI (із змінами та
доповненнями) за порушення п. 5.1, пп. 5.3.9
п. 5.3 ст. 5, пп. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» від 28.12.1994 р. № 334/94-ВР в
редакції Закону України від 22.05.1997 р. №
283/97-ВР (зі змінами та доповненнями) та
пп. 14.1.228 п. 14.1 ст. 14, п. 138.1, п. 138.2, п. 138.4 ст.
138 Податкового кодексу України від
02.12.2010 р. № 2755-VI (із змінами та
доповненнями) збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем: податок на
прибуток на загальну суму 2 017 287,75 грн., з
якої сума грошового зобов'язання за
основним платежем складає 1 751 744,00 грн.,
та за штрафними (фінансовими) санкціями
- 265 543,75 грн. 31 липня 2013 року ДПІ у
Святошинському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві, на підставі Акта перевірки №
12/22-509/32112642, прийняла податкове
повідомлення-рішення форми «Р» №
, яким згідно з підпунктом 54.3.2
пункту 54.3 статті 54 та відповідно до п.
123.1 ст. 123, п. 7 підрозділу 10 розділу XX
Податкового кодексу України від 02
грудня 2010 року № 2755-VI (із змінами та
доповненнями) за порушення пп. 7.2.1, пп.
7.2.3, пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7, пп. 7.4.1, пп. 7.4.4, пп.
7.4.5 п. 7.4, пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» від
03.04.1997 р. № 168/97-ВР (зі змінами і
доповненнями) та п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п.
201.4, п. 201.6, п. 201.8 ст. 201 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI (зі
змінами і доповненнями) збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем:
податок на додану вартість на загальну
суму 1 980 507,50 грн., з якої сума грошового
зобов'язання за основним платежем
складає 1 601 481,00 грн., та за штрафними
(фінансовими) санкціями - 379 026,50 грн.
Зазначені податкові
повідомлення-рішення оскаржені
позивачем в порядку процедури
адміністративного оскарження до
Головного управління Міндоходів у м.
Києві та Міністерства доходів і зборів
України, які своїми рішеннями
відповідно від 09.10.2013 р. № 5032/10/26-15-10-06-01
та від 31.10.2013 р. № 14368/6/99-99-10-01-15 його
скарги залишили без задоволення, а
податкові повідомлення-рішення - без
змін.
Не погоджуючись з
вищевикладеними обставинами, позивач
звернувся до суду з відповідним
позовом.
Окружний
адміністративний суд м. Києва прийшов
до висновку про необхідність
задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів погоджується з
даним висновком суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону № 283/97-ВР
визначено, що валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Відповідно до пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону №
283/97-ВР не включаються до складу валових
витрат витрати на виплату винагород
або інших видів заохочень пов'язаним з
таким платником податку фізичним чи
юридичним особам у разі, якщо немає
документальних доказів, що таку
виплату або заохочення було проведено
як компенсацію за фактично надану
послугу (відпрацьований час). За
наявності зазначених документальних
доказів віднесенню до складу валових
витрат підлягають фактичні суми виплат
(заохочень), але не більші ніж суми,
розраховані за звичайними цінами.

Не підлягають віднесенню до
складу валових витрат суми збитків
платника податку, понесених у зв'язку з
продажем товарів (робіт, послуг) або їх
обміном за цінами, що нижчі за звичайні,
пов'язаним з таким платником податку
особам.
У разі коли сума виплат (заохочень) або
її частина пов'язаним фізичним особам
не визнаються валовими витратами, така
сума (або її частина) є базою для
нарахування внесків на соціальні
заходи, передбачені пунктом 5.7 цієї
статті.
Не належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.
У разі втрати, знищення або
зіпсуття зазначених документів,
платник податку має право письмово
заявити про це податковому органу та
здійснити заходи, необхідні для
поновлення таких документів. Письмова
заява має бути надіслана до/або разом з
поданням розрахунку податкових
зобов'язань звітного періоду. Якщо
платник податку не подасть у такий
строк письмову заяву та не поновить
зазначених документів до закінчення
податкового періоду, що настає за
звітним, непідтверджені відповідними
документами витрати не визнаються
валовими витратами і на суму
недосплаченого податку нараховується
пеня у розмірі облікової ставки
Національного банку України,
збільшеної в 1,2 раза.
Якщо
платник податку поновить зазначені
документи у наступних періодах,
підтверджені витрати (з урахуванням
сплаченої пені) включаються до валових
витрат податкового періоду, на який
припадає таке поновлення.

Згідно з пп. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону №
283/97-ВР датою збільшення валових витрат
виробництва (обігу) вважається дата,
яка припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: або дата
списання коштів з банківських рахунків
платника податку на оплату товарів
(робіт, послуг), а в разі їх придбання за
готівку - день їх видачі з каси платника
податку; або дата оприбуткування
платником податку товарів, а для робіт
(послуг) - дата фактичного отримання
платником податку результатів робіт
(послуг). Згідно з пп.
14.1.228 п. 14.1 ст. 14 ПК України собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг для цілей розділу III
цього Кодексу - витрати, що прямо
пов'язані з виробництвом та/або
придбанням реалізованих протягом
звітного податкового періоду товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, які
визначаються відповідно до положень
(стандартів) бухгалтерського обліку, що
застосовуються в частині, яка не
суперечить положенням цього розділу.

У відповідності
до п. п. 138.1, 138.2, 138.4 ст. 138 ПК України
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті: інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

Приписами п. п. 198.3, 198.6 ст. 198 ПК
України визначено, що податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на
нарахування податкового кредиту
виникає незалежно від того, чи такі
товари/послуги та основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не
включив у відповідному звітному
періоді до податкового кредиту суму
податку на додану вартість на підставі
отриманих податкових накладних, таке
право зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної. Платники
податку, що застосовували касовий
метод до набрання чинності цим
Кодексом або застосовують касовий
метод, мають право на включення до
податкового кредиту сум податку на
підставі податкових накладних,
отриманих протягом 60 календарних днів
з дати списання коштів з банківського
рахунка платника податку.
Для
банківських установ при одержанні ними
права власності на заставне майно з
метою подальшого продажу таке право
зберігається до моменту продажу такого
заставленого майна. Згідно з п. п.
201.4, 201.6, 201.8 ст. 201 ПК України податкова
накладна складається у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця. Один
примірник видається покупцю, а другий
залишається у продавця. У разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді покупцю видається
оригінал, а копія залишається у
продавця.
Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Органи державної податкової служби за
даними реєстрів виданих та отриманих
податкових накладних, наданих в
електронному вигляді, повідомляють
платника податку про наявність у
такому реєстрі розбіжностей з даними
контрагентів. При цьому платник
податку протягом 10 днів після
отримання такого повідомлення має
право уточнити податкові зобов'язання
без застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.
Право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що
висновки акта перевірки позивача
ґрунтувалися на дослідженні вилучених
органами податкової міліції первинних
фінансово-господарських документах по
взаємовідносинах з ТОВ «Едвертайзінг
Консалт» та ТОВ «Акватрейдінг»; листах
ГВПМ ДПІ у Голосіївському районі м.
Києва ДПС № № 1296/7/07-1/09, 1298/7/07-1/09 від
16.04.2013 р., № 836 від 04.07.2013 р.; актах ДПІ у
Дніпровському районі м. Києва ДПС «Про
результати проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки ТОВ
«Едвертайзінг Консалт» (код за ) з питань правильності
нарахування та повноти сплати до
бюджету податку на додану вартість по
придбанні товарів (робіт, послуг) у
підприємств-постачальників за період з
26.03.2010 р. по 31.12.2012 р. та подальшої їх
реалізації підприємствам-покупцям за
період з 26.03.2010 р. по 31.12.2012 р.» від 21.03.2013
р. № 1020/22-221-36972694, «Про результати
проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки ТОВ
«Акватрейдінг» (код за ) з
питань правильності нарахування та
повноти сплати до бюджету податку на
додану вартість та податку на прибуток
по придбанні товарів (робіт, послуг) у
підприємств-постачальників за період з
01.01.2010 р. по 31.12.2012 р. та подальшої їх
реалізації підприємствам-покупцям за
період з 01.01.2010 р. по 31.12.2012 р.» від 11.04.2013
р. № 1262/22-621-33883979; листі ДП «Ф. Формула»
від 26.06.2012 р. № 26/6 з додатками; копії
протоколу обшуку від 06.06.2013 р., копії
листа від 14.06.2013 р. та копії реєстрів
вилучених документів.

Зокрема, контролюючим органом
встановлено безтоварність
господарських операцій між ДП «Ф.
Формула» та ТОВ «Едвертайзінг Консалт»
та ТОВ «Акватрейдінг», а також їх
здійснення з метою штучного формування
валових витрат та податкового кредиту
за відсутності реального товарного
характеру (факту передачі товарів,
робіт, послуг від продавця до покупця),
внаслідок чого відповідачем винесено
оскаржувані ППР.
Як вбачається зі змісту актів
перевірок контрагентів позивача, такі
перевірки проводилися на виконання
постанови старшого слідчого СВ ПМ ДПІ у
Голосіївському районі м. Києва ДПС від
02.01.2012 р. у кримінальному провадженні №
0000004 та ґрунтувалися на змісті
вказаної постанови, висновку органу
податкової міліції щодо відсутності
факту реального здійснення
господарської діяльності, даних
автоматизованих інформаційних систем
та вилучених у зазначених підприємств
документах.
Матеріали справи
свідчать, що СВ ДПІ у Голосіївському
районі м. Києва ДПС відносно
контрагентів позивача: ТОВ
«Едвертайзінг Консалт» та ТОВ
«Акватрейдінг» порушена кримінальна
справа № 71-00241 за ознаками злочину
передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, а
відповідно до листа СУ ФР ДПІ у
Святошинському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві за матеріалами акта
документальної позапланової виїзної
перевірки від 12.07.2013 р. № 12/22-509/32112642
розпочато досудове розслідування у
кримінальному провадженні за №
0000113 відповідно до якого
встановлено, що службові особи ДП «Ф.
Формула» при взаємовідносинах з ТОВ
«Едвертайзінг Консалт» та ТОВ
«Акватрейдінг» в період 2010-2012 років
занизили податок на прибуток та
податок на додану вартість, що по
інформації відповідача призвело до
фактичного ненадходження до бюджету
податків у особливо великих розмірах
на загальну суму 3 353 225 грн.

Позивач, посилаючись на реальність
виконання укладених договорів з
вказаними контрагентами по наданню
транспортно-експедиційних послуг та
оформлення всіх необхідних документів,
долучив до матеріалів справи копії
платіжних документів.
Відповідно до ч. 4 ст. 72 КАС України
вирок суду у кримінальному провадженні
або постанова суду у справі про
адміністративний проступок, які
набрали законної сили, є обов'язковими
для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.
Відповідних
вироків суду відповідачем надано не
було, як і не повідомлено про їх
існування.

Отже, відповідні доводи та надані на їх
підтвердження докази не можуть бути
враховані під час розгляду зазначеної
адміністративної справи.
Враховуючи
викладене, колегія суддів погоджується
з висновком суду першої інстанції, що
господарські операції ДП «Ф. Формула» з
його контрагентами: ТОВ «Едвертайзінг
Консалт» та ТОВ «Акватрейдінг»
здійснювалися в межах звичайної
господарської діяльності всіх
підприємств, є реальними, відповідають
дійсному економічному змісту, що є
свідченням добросовісності позивача
при здійсненні вказаних вище операцій.
Відтак,
збільшення сум грошових зобов'язань за
платежами: податок на прибуток та
податок на додану вартість та
нарахування штрафних (фінансових)
санкцій було здійснено відповідачем
неправомірно, що свідчить про
протиправність та необґрунтованість
прийнятих ним податкових
повідомлень-рішень від 31 липня 2013 року
№ , № , у зв'язку із чим вони
підлягають визнанню протиправними та
скасуванню.
З огляду на викладене, повно та
всебічно дослідивши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що доводи апеляційної скарги не
спростовують висновки суду першої
інстанції, викладені в постанові від 12
березня 2014 року, та не можуть бути
підставами для її скасування.

Враховуючи вищенаведене,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції було вірно
встановлено фактичні обставини справи,
надано належну оцінку дослідженим
доказам та прийнято законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права. В зв'язку з цим
колегія суддів вважає необхідним
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва
від "12" березня 2014 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

В задоволені апеляційної скарги
Державної податкової інспекції у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві -
відмовити.

Постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва
від "12" березня 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили
відповідно до вимог ч. 2 ст. 212 КАС
України та може бути оскаржена в
двадцятиденний термін шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.О. Шостак

Судді Я.С. Мамчур

І.Л. Желтобрюх

.

Головуючий суддя
Шостак О.О.

Судді:
Мамчур Я.С

Желтобрюх І.Л.