Справа № 820/15343/14
Суддя: Полях Н.А.
Дата ухвалення: 2014-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харківський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючого судді - Полях Н.А.,
при секретарі судового засідання -
представника позивача - Оробінської
1-го представника відповідача -
2-го представника відповідача - Фіялко
3-го представника відповідача - Юношева
розглянувши адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ІНТЕРОПТ-ІМПОРТ" до
Головного управління Міндоходів у
Харківській області про скасування
податкових повідомлень-рішень,-
Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "ІНТЕРОПТ-ІМПОРТ",
звернувся до Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
Головного управління Міндоходів у
Харківській області, в якому просить
суд скасувати податкове
повідомлення-рішення від 07.08.2014 року
повідомлення-рішення від 07.08.2014 року
В обгрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що вважає висновки акту
перевірки неправомірними, такими, що не
відповідають законодавству, а
податкові повідомлення-рішення такими,
що підлягають скасуванню.
Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги в
повному обсязі та просив суд їх
Представники відповідача в судовому
засіданні заперечували проти позову,
просили відмовити в його задоволенні.
Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, встановив такі
Судом встановлено, що фахівцями
податкового органу було проведено
документальну невиїзну перевірку
правильності визначення митної
вартості товарів, ввезених за митними
деклараціями за період 2013 - 2014 роки в
зоні діяльності Дніпропетровської,
Південної та Харківської митниць
Міндоходів Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтеропт-Імпорт" (код
Харків, вул. Сумська, 36/38). За
результатами перевірки було складено
акт від 14.07.2014 року №30/2014/20-40/38386247, яким
було встановлено такі порушення:
- п.1 ч.1 ст.279, ст.278, ст. 58 та ст.59 Митного
кодексу України щодо невірного
визначення бази оподаткування товарів
митом у зв'язку із заниженням митної
вартості занижено податкове
зобов'язання з ввізного мита на
загальну суму 1074221,53 грн.;
- п.187.8 ст.187 та п.190.1 ст.190 Податкового
кодексу України щодо заниження бази
оподаткування податком на додану
вартість по товарах, що ввозяться на
митну територію України на загальну
суму 2382325,26 грн.
За результатами перевірки податковим
органом було прийнято податкові
повідомлення-рішення від 07.08.2014 року
розмірі 2977906,57 грн.
За матеріалами справи судом
встановлено, що між позивачем та його
контрагентами було укладено ряд
зовнішньоекономічних контрактів (від
17.06.2013 року № 20130617 з Trinity GmbH, від 01.12.2013
року №W-2-2013 з Wiesenhof International GmbH and Co/KG, від
18.02.2013 року №1-2013/02/18 з Larkhall Trade Ltd., S.A.,
від 18.02.2014 року №20140218-1 з Westfleisch eG та від
25.03.2014 року №20140325 з Vion Sales West B.V.).
У межах виконання зобов'язань за
згаданими контрактами, здійснюючи
імпорт товару на митну територію
України, платник податків склав і подав
до митниці вантажно-митні декларації
разом із необхідним пакетом
документів, які було прийнято
посадовою особою митного органу та
дозволено ввезти товар, зазначений у
ВМД, на територію України. Зазначені
вантажно-митні декларації та
документи, додані до них, містяться в
матеріалах справи.
Тобто, суд приходить до висновку, що під
час проходження митного контролю
позивачем були подані всі необхідні
документи, посадовою особою митного
органу було здійснено перевірку
повноти і правильності сплати митних
зборів і податків, про що зазначено у
ВМД. У митному оформленні товару
позивачу відмовлено не було.
Відповідно до ст.57 Митного кодексу
України основним методом визначення
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту, є перший
метод - за ціною договору (вартість
операції) (ч.2 ст.57); кожний наступний
метод застосовується лише у разі, якщо
митна вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу відповідно до норм
цього Кодексу (ч.3 ст.57); застосуванню
другорядних методів передує процедура
консультацій між органом доходів і
зборів та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
Під час таких консультацій орган
доходів і зборів та декларант можуть
здійснити обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності (ч.4 ст.57); у
разі неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для
її визначення може братися або ціна, за
якою ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до статті 62 цього Кодексу,
або вартість товарів, обчислена
відповідно до статті 63 цього Кодексу
(ч.5 ст.57); при цьому кожний наступний
метод застосовується, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу (ч.6 ст.57); методи на
основі віднімання та додавання
вартості (обчислена вартість) можуть
застосовуватися у будь-якій
послідовності на прохання декларанта
або уповноваженої ним особи (ч.7 ст.57); у
разі якщо неможливо застосувати жоден
із зазначених методів, митна вартість
визначається за резервним методом
відповідно до вимог, встановлених
статтею 64 цього Кодексу (ч.8 ст.57).
Правила визначення митної вартості за
ціною договору викладені законодавцем
в ст.58 Митного кодексу України.
Відповідно до статті 59 Митного кодексу
України у разі якщо митна вартість
оцінюваних товарів не може бути
визначена згідно з положеннями статті
58 цього Кодексу, за основу для її
визначення береться вартість операції
з ідентичними товарами, що продаються
на експорт в Україну з тієї ж країни і
час експорту яких збігається з часом
експорту оцінюваних товарів або є
максимально наближеним до нього.
Дослідивши наявні в матеріалах справи
докази суд приходить до висновку, що
під час митного оформлення товарів не
існувало законодавчо запроваджених
перешкод для визначення митної
вартості імпортованого платником
податків товару відповідно до ст.58
Митного кодексу України.
Так, подані до митного оформлення
документи повністю відповідали
вимогам ч.2 ст.58 Митного кодексу України
і не створювали розумно достатніх
підстав для виникнення у митниці
обґрунтованих сумнівів відносно
непідтвердженості чи невизначеності
кількісно і достовірно та/або
відсутності хоча б однієї із складових
митної вартості, яка є обов'язковою при
Частиною 2 ст.53 Митного кодексу України
передбачено, що документами, які
підтверджують митну вартість товарів,
є: 1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості; 2)
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; 7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.
Відповідно до ч.3 ст.53 Митного кодексу
України право органу доходів і зборів
на висунення письмової вимоги про
надання додаткових документів виникає
лише у разі, коли 1) перелічені
документи містять розбіжності, 2)
перелічені документи містять ознаки
підробки, 3) перелічені документи не
містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, 4)
перелічені документи не містять
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
Статтею 54 Митного кодексу України
передбачено, що контроль правильності
визначення митної вартості товарів за
основним методом - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється органом
доходів і зборів шляхом перевірки
розрахунку, здійсненого декларантом,
за відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього Кодексу
(ч.2 ст.54); за результатами здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів орган доходів
і зборів визнає заявлену декларантом
або уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу (ч.3
Відповідно до п.1 ч.4 ст.53 Митного
кодексу України орган доходів і зборів
під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів зобов'язаний
здійснювати контроль заявленої
декларантом або уповноваженою ним
особою митної вартості товарів шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості, наявності в
поданих зазначеними особами
документах усіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
Застосування відповідачем ціни за
відомостями спеціалізованої бази
даних Єдиної автоматизованої
інформаційної системи Держмитслужби
України суд вважає необґрунтованим,
оскільки самі по собі відомості
згаданої системи не містять жодних
параметрів, об'єктивно необхідних для
судження про схожість, подібність,
аналогічність чи ідентичність товарів.
Потрібні для такого судження
характеристики товару можуть бути
з'ясовані лише у спосіб порівняння
змісту поданих до митного оформлення
документів з документами про
властивості раніше імпортованого
Крім того, варто зазначити, що
відповідно до висновків Верховного
Суду України, викладених у рішеннях,
прийнятих за результатами розгляду
заяв про перегляд судового рішення з
підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст. 237 КАС
України, за І півріччя 2012 року від 01.02.2013
року, вказано, що у разі якщо митний
орган, приймаючи вантажну митну
декларацію, самостійно визначає митну
вартість товару та пропускає товар на
митну територію України (після сплати
імпортером передбачених законом
податків і зборів), то в подальшому він
не має правових підстав для прийняття
податкових повідомлень про
донарахування податкових зобов'язань,
за винятком випадку, коли за наслідками
службової перевірки або розгляду
кримінальної справи встановлено змову
між декларантом і митним органом,
спрямовану на заниження обов'язкових
Відповідно до вимог частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
Відповідачем не доведено факт
порушення позивачем зазначених вище
Таким чином, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги позивача є законними
та обгрунтованими, та такими, що
підлягають задоволенню в повному
Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 160-163, 167, 186 КАС
України, суд -
Адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ІНТЕРОПТ-ІМПОРТ" до
Головного управління Міндоходів у
Харківській області про скасування
податкових повідомлень-рішень -
задовольнити у повному обсязі.
Скасувати податкове повідомлення -
рішення від 07.08.2014 року №.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення від 07.08.2014 року
№.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений
19.09.2014 року.

Суддя
Полях
Н.А.