Справа № 2а-0870/1159/11
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/16550/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі: Лосєва А.М. Степашка О.І.
Шипуліної Т.М. за участю секретаря
Титенко М.П.за участю представників
позивача:Бабешко М.М.,відповідача:не
з'явився,розглянувши у відкритому
судовому засіданні

касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Запоріжжя Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області

на постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 23.04.2013

у справі № 2а-0870/1159/11

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Бренд Бенд»

до Державної податкової
інспекції у Жовтневому районі м.
Запоріжжя

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Бренд Бенд» (надалі -
позивач, ТОВ «Бренд Бенд») звернулося
до Запорізького окружного
адміністративного суду із
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Запоріжжя (надалі -
відповідач, ДПІ у Жовтневому районі м.
Запоріжжя), у якому просило суд
скасувати податкові
повідомлення-рішення від 16.07.2010 №
/0, від 24.09.2010 № /1, від 08.12.2010 №
/2.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 25.05.2011 у
задоволенні адміністративного позову
ТОВ «Бренд Бенд» відмовлено повністю.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 23.04.2013 апеляційну скаргу ТОВ «Бренд
Бенд» задоволено, скасовано рішення
суду першої інстанції та ухвалено нову,
якою позов ТОВ «Бренд Бенд» задоволено:
визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення від
16.07.2010 № /0, від 24.09.2010 № /1, від
08.12.2010 № /2.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати дане рішення та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Письмових заперечень позивача на
касаційну скаргу відповідача до Вищого
адміністративного суду України не
надходило.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, представниками податкового
органу проведено позапланову невиїзну
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового та іншого
законодавства за період з 01.01.2010 по
31.03.2010, за результатами якої 30.06.2010
складено акт № 104/23-02/32875988 (надалі акт).

Перевіркою встановлено порушення
позивачем приписів: пп. 7.2.6 п. 7.2, п.п. 7.4.1,
п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», п. 8
Порядку ведення реєстру отриманих та
виданих податкових накладних,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від
30.06.2005 № 244, п.5.7 Порядку заповнення та
подання податкової декларації з
податку на додану вартість,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від
30.05.21997 у редакції наказу від 15.06.2005 № 213,
а саме: завищено податковий кредит по
декларації за лютий 2010 року у розмірі - 1
044 100,00 грн. та по декларації за березень
2010 року у розмірі - 465 000,00 грн., та
занижено податкові зобов'язання за
лютий, березень 2010 року на суму 1 044 100,00
грн. та 465 000,00 грн. відповідно.

На підставі висновків акта
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 16.07.2010 №
/0, яким визначено позивачу суму
податкового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість у сумі 2 217
150,00 грн., у т.ч. 1 509 100,00 грн. - за основним
платежем та 708 050,00 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями.

Позивач оскаржив вказане податкове
повідомлення-рішення в
адміністративному порядку. За
результатами розгляду скарги позивача
відповідачем прийняті податкові
повідомлення-рішення від 24.09.2010 №
/1 та від 08.12.2010 №/2, якими суму
визначеного до сплати податкового
зобов'язання не змінено.

Відмовляючи у задоволенні
адміністративного позову, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
не було доведено виконання
контрагентом договору, укладеного між
ним та позивачем.

Суд апеляційної інстанції не погодився
із такими висновками суду першої
інстанції у зв'язку з безпідставністю
нарахування позивачу грошових
зобов'язань з податку на додану
вартість, згідно оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього
Закону, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з: придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з п.п. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 вказаного
Закону датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до пп. 7.2.4 п. 7.2 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» право на нарахування податку
та складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку у
порядку, передбаченому статтею 9 цього
Закону.

Не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (абз.1 п.п. 7.4.5 п.
7.4 ст. 7 цього ж Закону).

Згідно з п. 2 Порядку заповнення
податкової накладної, податкову
накладну складає особа, яка
зареєстрована як платник податку в
податковому органі і якій присвоєно
індивідуальний податковий номер
платника податку на додану вартість.
Згідно абз.1 п.5 Порядку податкова
накладна вважається недійсною у
випадку її заповнення іншою особою, ніж
вказано у п.2 цього Порядку.

Як правильно встановлено судами
попередніх інстанцій та
підтверджується матеріалами справи,
22.01.2010 між ТОВ «Постачальник Лайн»
(Виконавець) та позивачем (Замовник)
укладений договір № 22/01-10, відповідно
до ст. 1 якого Замовник доручає, а
Виконавець зобов'язується надати
останньому послуги з проведення
розробок заходів з вдосконаленню
інформаційних технологій та
інформаційних систем за напрямами:
підготовка обґрунтування необхідності
модернізації системи на підставі
бізнес-аналізу ІТЛС компаній України,
розробка заходів по вдосконаленню
планування і керування ресурсами, в
тому числі людськими, розробка методів
автоматизації бізнес-процесів;
розробка заходів по вдосконаленню
використання Інтернет комунікацій.

На підтвердження виконання вказаного
договору ТОВ «Постачальник Лайн» та
позивачем підписано акти виконаних
робіт (послуг). Також ТОВ «Постачальник
Лайн» надано позивачу відповідні
податкові накладні. Розрахунки за
вказаним договором проведені шляхом
видачі простих векселів на загальну
суму 8 963 600,00 грн., що підтверджується
наявними в матеріалах справи копіями
простих векселів та актом
прийому-передачі векселів від 01.04.2010.

Вищевказані первинні документи
відповідають вимогам, встановленим
Законом України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні».

Колегія суддів погоджується з
висновком суду апеляційної інстанції,
що вказані документи в повній мірі
підтверджують здійснення
господарської операції за договором
від 22.01.2010 № 22/01-10. Крім того, на момент
укладення та виконання зобов'язань за
вищевказаним договором, контрагент
позивача не мав недоліків у правовому
статусі, які могли б викликати сумніви
щодо можливості виконання ним
робіт/надання послуг за вказаним
договором.

Водночас, відповідачем не надано до
суду жодного належного доказу
ненастання правових наслідків,
обумовлених договором, укладеним між
позивачем та його контрагентом чи
наявності недоліків у первинних
документах, чи будь-яких інших доказів,
які б вказували на неправомірність
формування позивачем податкового
кредиту за наслідками господарських
відносин із ТОВ «Постачальник Лайн». В
свою чергу позивач, як добросовісний
платник податків не може нести
відповідальність за невиконання чи
неналежне виконання податкових
зобов'язань своїми контрагентами.

Також колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що суд
апеляційної інстанції правильно
вказав, що отримана податковим органом
інформація із АІС «Аудит», Бест Звіт,
АІС «Перелік платників податків за
результатами автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового в розрізі контрагентів
на рівні ДПА України» сама по собі не
свідчить про порушення позивачем норм
податкового законодавства під час
формування податкового кредиту і не
може бути використана в якості
належних доказів без дослідження
первинних документів, даних
бухгалтерського та податкового обліку
позивача в їх сукупності.

З огляду на викладене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції щодо законності
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
16.07.2010 № /0, від 24.09.2010 № /1, від
08.12.2010 № /2.

Оскільки суд апеляційної інстанції під
час розгляду справи повно і правильно
встановив обставини справи, та при
ухваленні судового рішення не допустив
порушень норм матеріального та
процесуального права, зазначена
обставина, відповідно до частини
першої статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є підставою для залишення
касаційної скарги без задоволення, а
судового рішення - без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 210, 214, 215, 220, 223,
224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Запоріжжя Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області залишити без задоволення.

2. Постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 23.04.2013 у справі № 2а-0870/1159/11 залишити
без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, у порядку та в строки,
встановлені статтями 236 - 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя(підпис)А.М. Лосєв
Судді:(підпис)О.І. Степашко (підпис)
Т.М. Шипуліна