Справа № 2а-18775/11/2670
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2014-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" вересня 2014 р.
м.Київ К/800/49531/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін
О.В. (доповідач),

судді Заяць В.С.,

Логвиненко А.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 20 червня 2013 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 18 вересня
2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Київської міської ради, Департаменту
земельних ресурсів Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації), треті особи: ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, про скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до
Київської міської ради, Головного
управління земельних ресурсів
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації), з
урахуванням уточнень та доповнень
позовних вимог, просив скасувати
рішення Київської міської ради від 24
травня 2001 року № 322/1298 та від 30 вересня
2004 року №517/1927 в частині передачі у
приватну власність третім особам
ОСОБА_3 та ОСОБА_6 земельних ділянок, а
також скасувати з моменту реєстрації
видані на підставі вказаних рішень
Державні акти на право власності на
земельні ділянки серії III-КВ №118532 від 07
серпня 2001 року № 85-2-00993, серії КВ № 127977
від 29 грудня 2004 року № 04-7-00701.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
20 червня 2013 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 18 вересня
2013 року, у задоволені позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з рішеннями судів,
ОСОБА_2 звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права, просить судові
рішення скасувати та направити справу
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Заперечення на касаційну скаргу не
надходили.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши правильність застування
судами норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та із матеріалів справи
вбачається, що рішенням виконавчого
комітету Київської міської ради від 15
лютого 1955 року №193 за будинком АДРЕСА_1
зареєстровано земельну ділянку площею
2809 кв.м, у тому числі норма - 1820 кв.м та
надлишок - 989 кв.м. Вказане
домоволодіння знаходиться в
Пущі-Водиці, яке на той час входило до
Подільського району м.Києва.

Рішенням Подільського районного суду
м.Києва від 25 січня 1978 року ОСОБА_7, як
співвласнику домоволодіння, виділено у
користування частину цієї земельної
ділянки площею 416 кв.м, що становить 15/48
вказаної земельної ділянки. Крім того,
в загальне користування його та інших
осіб виділено 8 кв.м від загальної
ділянки для проходу до криниці.

На підставі договору дарування
житлового будинку від 24 червня 1999 року,
посвідченого державним нотаріусом
Дванадцятої Київської державної
нотаріальної контори, запис в реєстрі
№ 24-1257, позивач отримав в дар від свого
батька ОСОБА_7 15/48 частин жилого будинку
АДРЕСА_1.

Рішенням Київської міської ради від 24
травня 2001 року №322/1298 передано ОСОБА_3 у
приватну власність земельну ділянку
площею 0,1 га для обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель по АДРЕСА_3; на підставі
вказаного рішення ОСОБА_3 видано
державний акт на право приватної
власності на вищезазначену земельну
ділянку, який зареєстровано у Книзі
записів державних атів на право
приватної власності на землю за №
85-2-00993.

Рішенням Київської міської Ради від 30
вересня 2004 року №517/1927 передано ОСОБА_4
у приватну власність земельну ділянку
площею 0,10 га для обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель АДРЕСА_2; на підставі даного
рішення ОСОБА_4 видано державний акт на
право приватної власності на
вищезазначену земельну ділянку, який
зареєстровано у Книзі записів
державних атів на право приватної
власності на землю за № 04-7-00701.

Вказані рішення Київської міської ради
від 24 травня 2001 року №322/1298 та від 30
вересня 2004 року № 517/1927 в частині
передачі у приватну власність третім
особам ОСОБА_3 та ОСОБА_6 земельних
ділянок оскаржені позивачем ОСОБА_2 з
підстав порушення його прав на
земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1, що
знаходиться у його користуванні, з
посиланням на те, що при передачі
земельних ділянок у власність третім
особам була передана частина земельної
ділянки, що перебуває у його
користуванні, без його відома та
погодження меж земельних ділянок.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_2 суди попередніх інстанцій, з
посиланням на відомості
автоматизованої системи ПК «Кадастр»,
Акт встановлення та узгодження в
натурі зовнішніх меж земельної ділянки
від 10 грудня 1994 року № 11, виходили із
того, що межі наданих оскаржуваними
рішеннями ради третім особам земельних
ділянок не накладаються на земельну
ділянку, яка має належати позивачу на
правових підставах, частина земельної
ділянки, що знаходиться у користуванні
позивача, є самовільно захопленою,
оскільки позивачем не набуто право
користування чи власності за земельну
ділянку відповідно до положень
Земельного кодексу України, у зв'язку з
чим оскаржувані рішення Київської
міської ради прав позивача не
порушують.

Колегія суддів вважає прийняті судами
рішення у даній справі передчасними та
такими, що не відповідають вимогам ст.159
Кодексу адміністративного судочинства
України щодо законності та
обґрунтованості судового рішення,
оскільки судами неповно з'ясовані та
встановлені обставини, що мають
значення для справи, а висновки судів
не відповідають фактичним обставинам.

В ухвалі від 20 березня 2013 року Вищий
адміністративний суд України,
скасовуючи рішення судів та повертаючи
справу на новий розгляд, відзначив, що
судами не з'ясовані обставини щодо
фактичних меж земельних ділянок, що
знаходиться у користуванні позивача та
передані третім особам, не перевірені
доводи позивача щодо включення частини
належної йому земельної ділянки до
земельних ділянок наданих у власність
третім особам оскаржуваними рішеннями
ради.

Вказані обставини судами при новому
розгляді справи належним чином
встановлені не були.

Посилаючись на відомості системи ПК
«Кадастр», Акт встановлення та
узгодження в натурі зовнішніх меж
земельної ділянки від 10 грудня 1994 року
№ 11, судами не надано оцінки наявним у
них розбіжностям щодо розмірів,
конфігурації та меж ділянки позивача.
Зокрема, відповідно до листа Головного
управління земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) від 07 серпня 2009 року
№07-387/21853 в автоматизованій системі ПК
«Кадастр» за ОСОБА_2 зареєстрована
земельна ділянка АДРЕСА_1 площею 397,28
кв.м., згідно Акту від 10 грудня 1994 року №
11 та Плану встановлення та узгодження в
натурі меж земельної ділянки позивача
її фактична площа складає 506,17 м.кв., при
цьому у рішенні Подільського районного
суду м.Києва від 25 січня 1978 року
визначений розмір земельної ділянки
ОСОБА_7 площею 416 кв.м. Вказані
розбіжності не усунуті. Судами не
наведено мотивів, за якими надано
перевагу саме даним АС ПК «Кадастр», не
з'ясовано підстав внесення відповідних
відомостей, не вжито заходів щодо
дослідження технічного звіту по
встановленню зовнішніх меж
землекористування, на підставі якого
такі дані були до нього внесені.

Висновки судів щодо розмірів та меж
земельних ділянок позивача та третіх
осіб, невідповідності розмірів
фактичного землекористування позивача
розмірам, визначеним в системі ПК
«Земельний кадастр», рішенні
виконавчого комітету Київської
міської ради від 15 лютого 1955 року № 193,
рішенні Подільського районного суду
м.Києва від 25 січня 1978 року, абрисі
земельної ділянки від 28 травня 2012 року,
а також про те, що межі переданих у
власність третім особам земельні
ділянки не накладаються на земельну
ділянку позивача, ґрунтуються на
припущеннях, що не відповідає вимогам
ст.ст.70, 86 КАС України.

Судами не надано оцінки посиланню
позивача на рішення Пуще-Водицької
селищної ради від 28 серпня 1996 року про
дозвіл ОСОБА_2 та ОСОБА_9 змінити межі їх
земельних ділянок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3
та переходу до ОСОБА_2 ділянки площею 340
м.кв. із земельної ділянки ОСОБА_9, не
досліджено обставини щодо доводів
позивача відносно необхідності
погодження з ним меж земельних
ділянок, переданих третім особам.

Відповідно до ч.1 ст.220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно ч.2 ст.227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Оскільки судами порушені вимоги щодо
всебічного, повного та об'єктивного
дослідження усіх фактичних обставин,
що мають значення для правильного
вирішення справи, що призвело до
ухвалення рішення, яке не відповідає
вимогам щодо законності та
обґрунтованості і таке неправильне
вирішення справи не може бути усунено
судом касаційної інстанції, рішення
судів попередніх інстанцій підлягає
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд.

Під час нового розгляду суду першої
інстанції слід врахувати вищенаведене
та прийняти обґрунтоване та законне
рішення за результатами повного,
всебічного та об'єктивного розгляду
всіх обставин справи в їх сукупності.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 20 червня 2013 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 18 вересня
2013 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді