Справа № 815/4852/14
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2014-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4852/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року
м. Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Стефанова С.О.,

за участю секретаря судового засідання
Гунько О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Головного управління
Держземагенства в Одеській області про
визнання протиправними дій та
зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В
И В:

ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач)
звернувся до суду з позовом до
Головного управління Держземагенства
в Одеській області (надалі по тексту -
відповідач), в якому просить визнати
протиправними дії відповідача щодо
відмови в задоволенні його клопотання
щодо надання дозволу на розробку
проекту землеустрою для отримання у
власність земельної ділянки для
ведення особистого селянського
господарства - не більше 2,0 га в
адміністративних межах Нерубайської
сільської ради Біляївського району
Одеської області та зобов'язати
відповідача розглянуте подане
позивачем вищевказане клопотання про
надання безоплатно у власність
земельної ділянки для ведення
особистого селянського господарства -
не більше 2,0 га в адміністративних
межах Нерубайської сільської ради
Біляївського району Одеської області
та надати мотивовану відповідь на його
клопотання у встановлений законом
строк.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач в цілому
зазначив, що відповідно до норм ст. 14
Конституції України, ст. 81, 116, 118, 121
Земельного кодексу України він має
право на отримання у власність у межах
безоплатної приватизації земельну
ділянку для ведення особистого
селянського господарства, для чого ним
подано до Головного управління
Держземагенства в Одеській області, як
органу уповноваженого відповідно до п.
6-1 ст. 4 Указу Президента України № 445/2011
від 08.04.2001 року передавати у власність
земельні ділянки
сільськогосподарського призначення,
відповідне клопотання з передбаченими
законом документи. Однак, відповідач,
відмовивши в задоволенні його
клопотання з підстав того, що заявником
не вказано бажане місце розташування
земельної ділянки, в порушення
положень ч. 2 ст. 19 Конституції України,
ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України,
вийшов за межі своїх повноважень, а
тому, на думку позивача, такі дії є
протиправними.

Позивач у судове засідання не з'явився,
про дату, час та місце розгляду справи
був повідомлений належним чином,
направив до суду заяву про розгляду
справи без його участі.

Представник відповідача у судовому
засіданні позовні вимоги не визнала та
просила суд в задоволенні позову
відмовити у повному обсязі,
посилаючись на обставини, викладені в
письмових запереченнях на позов, які
зокрема обґрунтовані тим, що
позивачем, всупереч вимог ст. 118
Земельного кодексу України, до
клопотання додано графічні матеріали,
з яких не вбачалось бажане місце
розташування конкретної земельної
ділянки, оскільки право вибору та
обов'язок пошуку вільних земельних
ділянок закріплено за особою, яка має
намір отримати земельну ділянку, а не
за суб'єктом владних повноважень.
Зокрема, як вказує відповідач,
законодавством не покладено на
територіальні управління
Держземагенства повноваження щодо
самостійного визначення розміру, меж
та місцезнаходження земельної ділянки
з метою її надання у власність чи
користування відповідним юридичним чи
фізичним особам за їх заявами. В даному
випадку, позивачем до свого клопотання
додано графічний документ, на якому
зображено адміністративні межі
Нерубайської сільської ради
Біляївського району Одеської області,
з якого не можливо встановити яку саме
земельну ділянку заявник бажає
отримати у власність, та як, наслідок,
прийняти рішення про надання позивачу
дозволу на розробку документації із
землеустрою відповідно до компетенції
відповідача згідно вимог ст.ст. 118, 122
Земельного кодексу України, у зв'язку з
чим відповідач вважає що діяв у межах
повноважень та у відповідності до
вимог Закону, а тому позовні вимоги є
необґрунтованими та такими, що
задоволенню не підлягають.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення представника відповідача,
всебічно і повно з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позовні
вимоги та заперечення, оцінивши докази,
які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд вважає встановленими
наступні обставини та відповідні їм
правовідносини.

05 травня 2014 року ОСОБА_1, в особі його
представника ОСОБА_3 за договором
доручення № 03/05/14 від 05.05.2014 року,
звернувся до Головного управління
Держземагентства в Одеській області з
клопотанням в порядку ст. 118 Земельного
кодексу України, в якому просив, для
реалізації гарантованого права на
отримання безоплатно у власність
земельної ділянки, визначити без його
погодження та виділити йому земельну
ділянку орієнтовним розміром до 2,0 га в
межах Нерубайської сільської ради
Біляївського району Одеської області,
з цільовим призначенням - для ведення
особистого селянського господарства
та надати дозвіл на розробку проекту
землеустрою по відведенню земельної
ділянки орієнтованою площею 2,0 га по
передачі її у власність для ведення
особистого селянського господарства в
адміністративних межах Нерубайської
сільської ради Біляївського району
Одеської області. До вказаного
клопотання, як вбачається з зазначених
у ньому додатків, долучено: копію
паспорту громадянина України та
ідентифікаційного коду позивача;
графічні матеріали; копію договору
доручення № 03/05/14 від 05.05.2014 року (а.с.8-9).

Листом Головного Управління
Держаземагенства в Одеській області
від 02.07.2014 року №С-198/0-272/6-14 «Про надання
відповіді» позивачу відмовлено у
наданні дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, оскільки на представленому
графічному матеріалі позивачем не
позначено бажане місце розташування
земельної ділянки, яку ОСОБА_1 бажає
отримати у власність, а також для
отримання графічних матеріалів
позивачу рекомендовано звернутись до
Управління Держземагенства у
Біляївському районі Одеської області
та повідомлено, що відповідно до вимог
ст.5 Закону України «Про особисте
селянське господарство» для ведення
особистого селянського господарства
використовують земельні ділянки
розміром не більше 2,0 га, передані
фізичним особам у власність або в
оренду в порядку, встановленому
Законом та, з метою недопущення
порушення даної норми Закону, позивачу
необхідно надати інформацію щодо
наявності в оренді земельної ділянки
за вказаним цільовим призначенням (а.с.
11-12).

Позивач вважаючи вищезазначені дії
відповідача протиправними та такими,
що порушують його законні права на
можливість отримання земельної
ділянки у власність, останній
звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд, керуючись
вимогами чинного законодавства,
частиною 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якою встановлено, що суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, виходить з того, що
оскільки позивачем як спосіб захисту
порушеного права обрано оскарження дій
суб'єкта владних повноважень, Одеський
окружний адміністративний суд
досліджуючи надані сторонами докази
повинен встановити відповідність
спірних дій чинному законодавству.

Відповідно до Конституції України
кожному гарантується право на
оскарження в суді рішень, дій, чи
бездіяльності органів державної влади,
місцевого самоврядування, посадових і
службових осіб.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для
суб'єкта владних повноважень, який
приймає відповідне рішення, вчиняє дії
чи допускається бездіяльності.

Відповідно до ст. 14 Конституції України
земля є основним національним
багатством, що перебуває під особливою
охороною закону. Право власності на
землю гарантується. Це право
набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою виключно відповідно до
закону.

Частиною 1 ст. 81 Земельного кодексу
України передбачено підстави набуття
громадянами України права власності на
земельні ділянки, а саме згідно п. "б"
вказаної норми визначено, що такою
підставою набуття права власності є
безоплатна передача із земель
державної і комунальної власності.

При цьому, згідно змісту положень ч. 1, п.
«в» ч. 3, ч. 4 ст. 116 Земельного кодексу
України таке безоплатне набуття права
власності громадянами земельних
ділянок із земель державної і
комунальної власності здійснюється за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, лише один раз та в
межах норм безоплатної приватизації,
визначених цим Кодексом. Зокрема,
згідно норми п. «б» ч. 1 ст. 121 Земельного
кодексу України громадяни України
мають право на безоплатну передачу їм
земельних ділянок із земель державної
або комунальної власності для ведення
особистого селянського господарства в
розмірі не більше 2,0 гектара.

Порядок реалізації права громадян на
безоплатне набуття у власність
земельних ділянок для ведення
особистого селянського господарства
передбачено ч. 6 ст. 118 Земельного
кодексу України. Так, відповідно до
вказаної норми, громадяни, зацікавлені
в одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки, погодження землекористувача
(у разі вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства). У разі якщо
земельна ділянка державної власності
розташована за межами населених
пунктів і не входить до складу певного
району, заява подається до Ради
міністрів Автономної Республіки Крим.
Верховній Раді Автономної Республіки
Крим, Раді міністрів Автономної
Республіки Крим, органам виконавчої
влади або органам місцевого
самоврядування, які передають земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, забороняється вимагати
додаткові матеріали та документи, не
передбачені цією статтею.

Частиною 7 цієї ж статті Кодексу
передбачено, що відповідний орган
виконавчої влади або орган місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, розглядає клопотання у
місячний строк і дає дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або надає
мотивовану відмову у його наданні.
Підставою відмови у наданні такого
дозволу може бути лише невідповідність
місця розташування об'єкта вимогам
законів, прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів, генеральних
планів населених пунктів та іншої
містобудівної документації, схем
землеустрою і техніко-економічних
обґрунтувань використання та охорони
земель адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Наказом Держземагенства України № 72
від 28.02.2013 року затверджено Методичні
рекомендації щодо порядку реалізації
головними управліннями
Держземагентства в областях, містах
Києві та Севастополі повноважень з
передачі земельних ділянок
сільськогосподарського призначення
державної власності у власність або
користування (надалі - Методичні
рекомендації), які згідно п. 1.1 -
визначають рекомендований механізм
порядку реалізації головними
управліннями Держземагентства в
областях, містах Києві та Севастополі
(далі - територіальні органи)
повноважень з передачі земельних
ділянок сільськогосподарського
призначення державної власності у
власність або користування (на
безконкурентних засадах) для всіх
потреб. Так, п. 2.2 вказаних Методичних
рекомендації Держземагенством України
рекомендовано своїм територіальним
органам певний алгоритм дій
територіальних органів
Держземагенства України після
надходження клопотання від громадян
України про безоплатне надання у
власність земельних ділянок. При цьому,
слід зазначити, що необхідність
з'ясування обставин, вказаних у п. 2.2 цих
Методичних рекомендацій, є
обов'язковим для вказаного державного
органу виконавчої влади не на підставі
вказаного наказу Держземагенства про
їх затвердження, а на підставі норм
зазначених в цих Методичних
рекомендацій законів України, і їх
виконання входить до компетенції цього
суб'єкта владних повноважень.

Зокрема, згідно п. 2.2 Методичних
рекомендацій, після реєстрації
клопотання відповідний територіальний
орган зобов'язаний у строк, що не
перевищує двадцяти днів, перевірити: -
наявність викопіювання з кадастрової
карти (плану) або інших графічних
матеріалів, на яких зазначено бажане
місце розташування земельної ділянки,
та документів, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві, або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства) (частина
шоста статті 118 Земельного кодексу
України); - відсутність передачі
земельної ділянки безоплатно у
власність відповідному громадянину по
зазначеному виду використання (частина
четверта (п'ята) статті 116 Земельного
кодексу України); - чи відносяться
землі, за рахунок яких планується
формування земельної ділянки, до
земель сільськогосподарського
призначення державної власності
(частина четверта статті 122 Земельного
кодексу України); - відповідність
бажаного місця розташування земельної
ділянки схемі землеустрою і
техніко-економічним обґрунтуванням
використання та охорони земель
адміністративно-територіальної
одиниці, проектам землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затвердженим у встановленому
законом порядку (частина сьома статті
118 Земельного кодексу України); -
відповідність бажаного місця
розташування земельної ділянки
містобудівній документації (у разі її
надання для містобудівних потреб)
(частина третя статті 24 Закону України
"Про регулювання містобудівної
діяльності"); - чи не порушуватиме
бажане місце розташування земельної
ділянки вимог раціональної
організації території (шляхом
створення черезсмужжя) та компактності
землекористування (у разі розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки) (частина друга
статті 29 Земельного кодексу України).

Як вбачається з клопотання, поданого
позивачем до Головного управління
Держземагенства в Одеській області,
ОСОБА_1, посилаючись на те, що він не
реалізував своє право на отримання
безоплатно у власність земельної
ділянки для ведення особистого
селянського господарства, просив
вказаний орган виконавчої влади в
порядку ст. 118 Земельного кодексу
України виділити йому земельну ділянку
з цією метою орієнтовним розміром до 2
га, але не менше, ніж в розмірі, що
передаються на аналогічних умовах
іншим громадянам, без його погодження
конкретного місце розташування в межах
всієї території Нерубайської
сільської ради Біляївського району
Одеської області згідно доданих
графічних матеріалів. Зокрема, як
вбачається з переліку додатків до
клопотання, та додатку № 4 до позовної
заяви, що й підтверджено відповідачем в
письмових запереченнях на позовну
заяву, позивачем було додано до
вказаного клопотання графічні
матеріали в масштабі, з яких вбачається
лише адміністративні межі
Нерубайської сільської ради
Біляївського району Одеської області,
без зазначення на них конкретного
бажаного місця розташування земельної
ділянки.

З системного аналізу норм земельного
законодавства, а саме: ст. 14 Конституції
України, ст.ст. 81, 116, 118, 121 Земельного
кодексу України, суд приходить до
висновку про те, що право громадянина
України на отримання безоплатно у
власність земельної ділянки для
ведення особистого селянського
господарства реалізується шляхом
відповідного звернення до
компетентного органу виконавчої влади
в якому має бути зазначено цільове
призначення, її орієнтовні розміри та
бажане місце розташування земельної
ділянки, шляхом додання до заяви
викопіювання з кадастрової карти
(плану) або інші графічні матеріали. При
цьому, з таким правом заявника
кореспондується обов'язок органу
державної влади прийняти в місячний
строк рішення, яким або надати дозвіл
на розроблення проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки, або
надати мотивовану відмову у його
наданні з підстав, перелік яких є
вичерпним.

Таким чином, право заявника на
приватизацію земельної ділянки
реалізується лише за умови належним
чином оформленого відповідно до вимог
Закону звернення, з якого можна
встановити бажане місце розташування
земельної ділянки. При цьому, право
вибору земельної ділянки належить
заявнику - громадянину України, який
відповідно до норм Законів України
«Про доступ до публічної інформації»
та «Про Державний земельний кадастр»
має право на отримання від відповідних
державних органів влади та органів
місцевого самоврядування інформації
про наявність вільних земельних
ділянок, які можуть бути приватизовані.
В той же час, ні нормами Земельного
кодексу України, інших законів в галузі
земельних відносин, ні нормами Указу
Президента України № 445/2011 від 08.04.2001
року та наказу Міністерства аграрної
політики та продовольства України № 258
від 10.12.2012 року, не передбачено
обов'язку територіального органу
Держземагенства України, як органу
уповноваженого розпоряджатись землями
сільськогосподарського призначення
державної власності, здійснювати
замість громадянина України, який
бажає реалізувати своє право на
приватизацію земельної ділянки для
ведення особистого селянського
господарства, пошук вільних земельних
ділянок та вибір конкретної земельної
ділянки, оскільки це виходить за межі
встановлених даним нормативними
актами дискреційних повноважень
вказаного суб'єкта владних
повноважень. Без зазначення заявником
в клопотанні та доданих до нього
картографічних матеріалах бажаного
місця розташування земельної ділянки,
яку він хоче отримати безоплатно у
власність, зазначений орган державної
влади не може реалізувати свою
компетенцію та виконати обов'язок щодо
прийняття рішення за результатом
розгляду такого клопотання відповідно
до ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Також слід зазначити, що відповідно до
ч. 1 ст. 5 Закону України «Про особисте
селянське господарство», для ведення
особистого селянського господарства
використовують земельні ділянки
розміром не більше 2,0 гектара, передані
фізичним особам у власність або оренду
в порядку, встановленому законом, про
що також зазначено у листі Головного
Управління Держаземагенства в
Одеській області від 02.07.2014 року
№С-198/0-272/6-14 та повідомлено позивача про
необхідність надання такої інформації
щодо наявності в оренді земельних
ділянок за зазначеним цільовим
призначенням.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Частиною 1 ст. 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Вказане завдання адміністративного
судочинства реалізується відповідно
до ч. 1 ст. 6 зазначеного Кодексу
наданням кожній особі права в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вона
вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

Отже, в даному випадку, відповідачем
відповідно до норми ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
доведено суду, що відмовляючи позивачу
в задоволенні його клопотання від
05.05.2014 року, Головне управління
Держземагентства України в Одеській
області діяло на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України,
добросовісно та розсудливо, не
порушуючи прав та інтересів позивача, а
тому суд дійшов висновку, що позовні
вимоги позивача задоволенню не
підлягають.

Керуючись ст.ст. 11, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О В
И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Головного управління Держземагенства
в Одеській області про визнання
протиправними дій та зобов'язання
вчинити певні дії - залишити без
задоволення.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги. Якщо апеляційну
скаргу не буде подано в строк,
встановлений ст. 186 КАС України,
постанова суду набирає законної сили
після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Постанова суду може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
адміністративного суду шляхом подачі
апеляційної скарги до Одеського
окружного адміністративного суду
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

Повний текст постанови складений та
підписаний суддею 22 вересня 2014 року.

Суддя
С.О. Cтефанов