Справа № 815/4356/14
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2014-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4356/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року
м. Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Марина
П.П.

секретар судового засідання
Борцова С.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом Управління
Пенсійного фонду України у Ренійському
районі Одеської області до Відділу
Державної виконавчої служби
Ренійського районного управління
юстиції про визнання протиправною
бездіяльність, визнання протиправними
дій, скасування постанови від 01.08.2014
року та зобов'язання вчинити певні дії,
-

В С Т
А Н О В И В:

Управління Пенсійного фонду України у
Ренійському районі Одеської області
звернулось до Одеського окружного
адміністративного суду з позовними
вимогами до Відділу Державної
виконавчої служби Ренійського
районного управління юстиції та, з
урахуванням доповнень до позовних
вимог, просить суд визнати
протиправною бездіяльність в.о.
начальника Відділу Державної
виконавчої служби Ренійського
районного управління юстиції Ковальжі
О.М. по виконанню вимоги від 03.04.2013 року
№Ф-32У, визнати протиправними дії
Відділу Державної виконавчої служби
Ренійського районного управління
юстиції щодо повернення вимоги від
03.04.2013 року №Ф-32У, скасувати постанову
від 01.08.2014 року про повернення вимоги
УПФУ у Ренійському районі Одеської
області від 03.04.2013 року №Ф-32У за
виконавчим провадженням №41092112,
зобов'язати Відділ Державної
виконавчої служби Ренійського
районного управління юстиції
відновити виконавче провадження №41092112
з примусового виконання вимоги УПФУ у
Ренійському районі Одеської області
від 03.04.2013 року №Ф-32У та зобов'язати
Відділ Державної виконавчої служби
Ренійського районного управління
юстиції вжити заходів з примусового
виконання вимоги УПФУ у Ренійському
районі Одеської області від 03.04.2013 року
№Ф-32У. Свої вимоги позивач обґрунтовує
тим, що у зв'язку з несвоєчасністю
виконання відповідачем виконавчих дій
по примусовому виконанню вимоги УПФУ у
Ренійському районі Одеської області
від 03.04.2013 року №Ф-32У та здійснення
таких дій не у повному обсязі,
передбаченому законодавством,
Відділом Державної виконавчої служби
Ренійського районного управління
юстиції порушено права позивача як
сторони у виконавчому провадженні, а
прийняття оскаржуваної постанови про
повернення виконавчого документа
стягувачеві від 01.08.2014 року №41092112, в
порушення Конституції України та
Закону України «Про виконавче
провадження» зумовило невиконання
вимоги УПФУ у Ренійському районі
Одеської області від 03.04.2013 року №Ф-32У,
що полягло у несплаті Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_2 недоїмки зі сплати
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування у сумі 1732,80 грн. до
Державного бюджету України, що є
безумовною підставою для скасування
даної постанови.

Суд, дослідивши матеріали справи та
надані докази, всебічно та повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, проаналізувавши
положення чинного законодавства,
встановив наступні факти та обставини.

Для примусового виконання вимоги УПФУ
у Ренійському районі Одеської області
від 03.04.2013 року №Ф-32У про сплату боргу,
позивач 05.12.2013 року звернувся з
відповідною заявою від 04.12.2013 року
№2472/02 до Відділу Державної виконавчої
служби Ренійського районного
управління юстиції Одеської області
(а.с.56).

Постановою від 05.12.2013 року ВП№41092112 по
примусовому виконанню вимоги №Ф82-У від
03.04.2013 року відкрито виконавче
провадження (а.с. 57).

Як встановлено судом, Відділом
Державної виконавчої служби
Ренійського районного управління
юстиції направлено запити до
Управління соціального захисту
населення Ренійської районної
державної адміністрації, Комунального
підприємства «Ренійське бюро
технічної інвентаризації», Управління
Пенсійного фонду України м. Рені та
Ренійського РВ УМВС України в Одеській
області.

Згідно наданих відповідей на запити
повідомлено, що боржник - ОСОБА_2 на
обліку в УСНЗ не перебуває та не
отримує ніяких видів соціальної
допомоги, за ОСОБА_2, що проживає за
адресою: АДРЕСА_1, дане домоволодіння не
значиться, пенсії боржник не отримує та
за останньою не зареєстровано
транспортних засобів (а.с.59-62).

В подальшому, 29.07.2014 року начальником
відділу ДВС Ренійського районного
управління юстиції Ковальжі О.М. при
примусовому виконанні вищенаведеної
вимоги, виходом за адресою: АДРЕСА_1,
встановлено, що на час перевірки майно
на яке можливо звернути стягнення
відсутнє, боржник не працює, пенсію не
отримує, авто-, мото- транспорт за ним не
значиться, про що складено відповідний
Акт державного виконавця (а.с.67).

01.08.2014 року начальником відділу ДВС
Ренійського РУЮ Ковальжі О.М., на
підставі п.2 ч.1 ст.47, ст.50 Закону України
«Про виконавче провадження» прийнято
Постанову про повернення виконавчого
документа стягувачеві від 01.08.2014 року,
згідно якої виконавчий документ
повернуто стягувачеві, припинено
чинність арешту майна боржника та
скасовано інші заходи примусового
виконання рішення (а.с.68).

Вищенаведену Постанову від 01.08.2014 року
направлено на адресу позивача
супровідним листом від 10.09.2014 року
№03-4224 та отримано останнім 12.09.2014 року,
про що свідчить відбиток штампу УПФУ у
Ренійському районі Одеської області за
вх. №1623/01-20 (а.с.50).

В подальшому, відділом ДВС Ренійського
районного управління юстиції 07.08.2014
року направлено запити до Пенсійного
фонду України та до Державної
податкової служби України за вихідними
номерами №6344748, №6344650, №6344729 та №6344657
(а.с.63-66).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження» (далі - Закон)
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно ч.1-2 ст.2 Закону, примусове
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України.

Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України "Про державну виконавчу службу"
(далі - державні виконавці).

Відповідно до ст.5 Закону, вимоги
державного виконавця щодо виконання
рішень обов'язкові для всіх органів,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на території України.
Державному виконавцю повинні бути
безоплатно надані у встановлений ним
строк інформація, документи або їх
копії, необхідні для здійснення його
повноважень. Невиконання законних
вимог державного виконавця тягне за
собою відповідальність згідно із
законом.

Відповідно до ст.8 Закону сторонами у
виконавчому провадженні є стягувач і
боржник. Стягувачем є фізична або
юридична особа, на користь чи в
інтересах якої видано виконавчий
документ. Боржником є фізична або
юридична особа, визначена виконавчим
документом. За виконавчим документом
про стягнення в дохід держави коштів
або про вчинення інших дій на користь
чи в інтересах держави від її імені
виступає орган, за позовом якого судом
винесено відповідне рішення, або орган
державної влади (крім суду), який
відповідно до закону прийняв таке
рішення. За іншими виконавчими
документами про стягнення в дохід
держави коштів або про вчинення інших
дій на користь чи в інтересах держави
від її імені виступають органи доходів
і зборів.

Згідно ст. 17 Закону України «Про
виконавче провадження» примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом. Відповідно до
цього Закону підлягають виконанню
державною виконавчою службою такі
виконавчі документи: 1) виконавчі листи,
що видаються судами, і накази
господарських судів, у тому числі на
підставі рішень третейського суду та
рішень Міжнародного комерційного
арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті; 2) ухвали,
постанови судів у цивільних,
господарських, адміністративних
справах, кримінальних провадженнях та
справах про адміністративні
правопорушення у випадках,
передбачених законом; 3) судові накази;
4) виконавчі написи нотаріусів; 5)
посвідчення комісій по трудових
спорах, що видаються на підставі
відповідних рішень таких комісій; 6)
постанови органів (посадових осіб),
уповноважених розглядати справи про
адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом; 7)
постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій і
накладенням штрафу; 8) рішення інших
органів державної влади, якщо їх
виконання за законом покладено на
державну виконавчу службу; 9) рішення
Європейського суду з прав людини з
урахуванням особливостей,
передбачених Законом України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини".

Згідно статті 11 Закону, визначено
обов'язки і права державних виконавців.
Державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець, зокрема,
здійснює заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

Норми ч. 2 ст. 4 вказаного Закону надають
право державному виконавцю під час
виконання рішень на безпосередній
доступ до баз даних і реєстрів, у тому
числі електронних, що містять
інформацію про боржників, їхнє майно та
кошти.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону,
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право з метою захисту інтересів
стягувача одержувати безоплатно від
органів, установ, організацій,
посадових осіб, сторін та учасників
виконавчого провадження необхідні для
проведення виконавчих дій пояснення,
довідки та іншу інформацію, у тому
числі конфіденційну.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Судом встановлено, що державний
виконавець не виконав вимоги
вищенаведених норм Закону України «Про
виконавче провадження» та не здійснив
всіх передбачених законодавством
заходів для примусового виконання
рішення, а тому така бездіяльність
посадової особи є протиправною.

Як встановлено судом, запити відділу
ДВС Ренійського районного управління
юстиції, зокрема, до Пенсійного фонду
України та до Державної податкової
служби України за вихідними номерами
№6344748, №6344650, №6344729 та №6344657 датовані
07.08.2014 року, в той час як постанова про
повернення виконавчого документа
стягувачеві прийнята відповідачем
01.08.2014 року, у зв'язку з чим такі дії
відповідача є протиправними, а
постанова про повернення виконавчого
документа стягувачеві від 01.08.2014 року
такою, що підлягає скасуванню.

Суд зауважує, що в матеріалах справи
відсутня інформація щодо перевірки
відповідачем відомостей про наявність
у ОСОБА_2 іншого нерухомого майна, що
належить останній на праві власності,
не за місцем проживання, а також
земельних ділянок тощо, оскільки з
відповіді Комунального підприємства
«Ренійське бюро технічної
інвентаризації» вбачається, що за
ОСОБА_2, що проживає за адресою: АДРЕСА_1,
дане домоволодіння не значиться.

Згідно частин 1-2 ст. 30 Закону, державний
виконавець провадить виконавчі дії з
виконання рішення до завершення
виконавчого провадження у
встановленому цим Законом порядку, а
саме: закінчення виконавчого
провадження - згідно із статтею 49 цього
Закону; повернення виконавчого
документа стягувачу - згідно із статтею
47 цього Закону; повернення виконавчого
документа до суду чи іншого органу
(посадовій особі), який його видав, -
згідно із статтею 48 цього Закону.

Державний виконавець зобов'язаний
провести виконавчі дії з виконання
рішення протягом шести місяців з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження, а з виконання
рішення немайнового характеру - у
двомісячний строк. Строк здійснення
виконавчого провадження не включає час
відкладення провадження виконавчих
дій або зупинення виконавчого
провадження на період проведення
експертизи чи оцінки майна,
виготовлення технічної документації
на майно, реалізації майна боржника,
час перебування виконавчого документа
на виконанні в адміністрації
підприємства, установи чи організації,
фізичної особи, фізичної особи -
підприємця, які здійснюють
відрахування із заробітної плати
(заробітку), пенсії та інших доходів
боржника. Строк здійснення зведеного
виконавчого провадження обчислюється
з моменту приєднання до такого
провадження останнього виконавчого
документа.

Відповідно ч.2 ст.3 Конституції України,
головним обов'язком держави є
утвердження і забезпечення прав і
свобод людини. Забезпечення прав і
свобод, крім усього іншого, потребує,
зокрема, законодавчого закріплення
механізмів (процедур), які створюють
реальні можливості для здійснення
кожним громадянином прав і свобод
(абзац четвертий підпункту 3.2 пункту 3
мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України від 24
грудня 2004 року N 22-рп/2004).

Слід зазначити, що відповідачем також
не дотримано строки проведення
виконавчих дій, оскільки постановою
про відкриття виконавчого провадження
від 05.12.2013 року відкрито виконавче
провадження ВП№41092112 по примусовому
виконанню вимоги №Ф82-У від 03.04.2013 року,
запити відділу ДВС Ренійського
районного управління юстиції, зокрема,
до Пенсійного фонду України та до
Державної податкової служби України за
вихідними номерами №6344748, №6344650, №6344729
та №6344657 направлено 07.08.2014 року, а
постанова про повернення виконавчого
документа стягувачеві прийнята
начальником відділу ДВС Ренійського
РУЮ Ковальжою О.М. 01.08.2014 року, тобто з
порушенням встановленого
шестимісячного строку проведення
таких дій.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

За наведених обставин, суд вважає, що
оскільки виконавчий документ за
наслідками протиправної бездіяльності
та, в подальшому, за наслідками
протиправних дій посадової особи
відповідача повернуто стягувачу,
постанова про повернення виконавчого
документа стягувачеві від 01.08.2014 року
прийнята не на підставі, не в межах
повноважень та не у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Статтею 51 передбачено, що у разі якщо
постанова державного виконавця про
закінчення виконавчого провадження
або повернення виконавчого документа
стягувачу визнана судом незаконною чи
скасована начальником відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або керівником
відповідного органу державної
виконавчої служби або якщо до
державного виконавця надійшло рішення
суду про скасування заходів до
забезпечення позову, а також у разі
повернення виконавчого документа з
іншого відділу державної виконавчої
служби, виконавче провадження підлягає
відновленню протягом трьох робочих
днів з дня надходження рішення суду,
виконавчого документа чи постанови
керівника відповідного органу
державної виконавчої служби.

За наявності обставин, передбачених
частиною шостою статті 79 цього Закону,
виконавче провадження підлягає
відновленню у триденний строк з дня
надходження до державного виконавця
відповідної заяви стягувача.

Про відновлення виконавчого
провадження державний виконавець
виносить постанову, копії якої не
пізніше наступного дня надсилаються до
суду, який визнав незаконною постанову
державного виконавця, сторонам, а також
органу (посадовій особі), який видав
виконавчий документ.

У разі відновлення виконавчого
провадження стягувач, суд або орган
(посадова особа), якому повернуто
виконавчий документ, зобов'язаний у
тримісячний строк з дня надходження
відповідної постанови пред'явити його
до виконання.

З урахуванням наведеного, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги в частині зобов'язання Відділу
Державної виконавчої служби
Ренійського районного управління
юстиції відновити виконавче
провадження №41092112 з примусового
виконання вимоги УПФУ у Ренійському
районі Одеської області від 03.04.2013 року
№Ф-32У задоволенню не підлягають.

Частиною 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, а
згідно зі ст. 105 КАС України позивач має
право, зокрема, вимагати скасування або
визнання нечинним рішення відповідача
- субєкта владних повноважень повністю
чи окремих його положень.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного
судочинства України суд оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.181 КАС України,
учасники виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законом не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідачем у справах з приводу
рішень, дій або бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби є відповідний орган державної
виконавчої служби.

За таких обставин, розглянувши справу в
межах заявлених позовних вимог, на
підставі наданих доказів, з
урахуванням встановлених у судовому
засіданні фактів суд вважає, що
позивачем доведено суду ті обставини,
на які він посилався в обґрунтування
своїх позовних вимог в частині
визнання протиправною бездіяльність
Відділу Державної виконавчої служби
Ренійського районного управління
юстиції по виконанню вимоги від 03.04.2013
року №Ф-32У, визнання протиправними дій
Відділу Державної виконавчої служби
Ренійського районного управління
юстиції щодо повернення вимоги від
03.04.2013 року №Ф-32У, скасування постанови
від 01.08.2014 року про повернення вимоги
УПФУ у Ренійському районі Одеської
області від 03.04.2013 року №Ф-32У за
виконавчим провадженням №41092112 та
зобов'язання Відділу Державної
виконавчої служби Ренійського
районного управління юстиції вжити
заходів з примусового виконання вимоги
УПФУ у Ренійському районі Одеської
області від 03.04.2013 року №Ф-32У.

Судові витрати розподілити відповідно
до вимог ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Керуючись ст. ст. 2,4, 9, 11, 69-72, 86, 158-163, 167, 254
КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Управління
Пенсійного фонду України у Ренійському
районі Одеської області до Відділу
Державної виконавчої служби
Ренійського районного управління
юстиції про визнання протиправною
бездіяльність, визнання протиправними
дій, скасування постанови від 01.08.2014
року та зобов'язання вчинити певні дії -
задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність
Відділу Державної виконавчої служби
Ренійського районного управління
юстиції при примусовому виконанні
вимоги Управління Пенсійного фонду
України у Ренійському районі Одеської
області від 03.04.2013 року №Ф-32У.

Визнати протиправними дії Відділу
Державної виконавчої служби
Ренійського районного управління
юстиції щодо повернення вимоги
Управління Пенсійного фонду України у
Ренійському районі Одеської області
від 03.04.2013 року №Ф-32У.

Визнати протиправною та скасувати
постанову Відділу Державної
виконавчої служби Ренійського
районного управління юстиції від 01.08.2014
року про повернення вимоги УПФУ у
Ренійському районі Одеської області
від 03.04.2013 року №Ф-32У за виконавчим
провадженням №41092112.

Зобов'язати Відділ Державної
виконавчої служби Ренійського
районного управління юстиції вжити
заходів з примусового виконання вимоги
УПФУ у Ренійському районі Одеської
області від 03.04.2013 року №Ф-32У.

В решті позовних вимог - відмовити.

Постанову може бути оскаржено до
Одеського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
П.П.Марин