Справа № 2а-1701/12/2170
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2014 року м.
Київ К/800/42759/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець
Т.Г., Голяшкіна О.В., Зайця В.С.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 09 серпня
2012року

та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 15 листопада
2012 року

у справі №2а-1701/12/2170

за позовом Херсонського міського
центру зайнятості

до ОСОБА_4

про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2012 року Херсонський міський
центр зайнятості (далі по тексту Центр
зайнятості) звернувся до Херсонського
окружного адміністративного суду з
позовом до ОСОБА_4, яким просив стягнути
з відповідача суму матеріального
забезпечення на випадок безробіття та
вартості наданих соціальних послуг в
розмірі 8895,53грн.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 09 серпня 2012
року у справі №2а-1701/12/2170, залишеною без
змін ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 15 листопада
2012 року у зазначеній справі, позовні
вимоги задоволено.

Обґрунтовуючи свою правову позицію
окружний та апеляційний
адміністративні суди виходили з
доведеності позивачем своїх вимог,
оскільки відповідач, при
перереєстрації в центрі зайнятості, не
подав відомості про обставини, що
впливають на умови виплати йому
матеріального забезпечення, внаслідок
чого він безпідставно отримав допомогу
по безробіттю в розмірі 8895,53 грн.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, ОСОБА_4 звернувся
до Вищого адміністративного суду
України з касаційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального права, просить
вищезазначені судові рішення
скасувати та ухвалити нове, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити.

Центр зайнятості подав до Вищого
адміністративного суду України
заперечення на касаційну скаргу, в
якому наголошував на відповідності
судових рішень обставинам справи та
вимогам законодавства України. Позивач
просив залишити касаційну скаргу без
задоволення, судові рішення - без змін.

Справу розглянуто в попередньому
судовому засіданні з врахуванням
повноважень суду, встановлених
частиною 3 статті 220-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши і обговоривши доводи
касаційної скарги та заперечень на неї,
перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права і наданої ними
правової оцінки обставин у справі,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій в межах
касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 10.09.2010 року відповідач
звернувся до Центру зайнятості із
заявою про надання статусу
безробітного з виплатою допомоги по
безробіттю.

Наказом від 10.09.2010 року №НТ100910 ОСОБА_4
надано статус безробітного, призначено
допомогу по безробіттю та розпочато її
виплату.

Згідно наказу Центру зайнятості від
30.11.2010 року №НТ 101130 відповідача знято з
обліку з 26.11.2010 року, у зв'язку з
працевлаштуванням.

За період перебування на обліку ОСОБА_4
отримано кошти в сумі 8895,53 грн.

23.11.2011 року позивачем проведено
перевірку достовірності страхових
випадків та обґрунтованості виплат
матеріального забезпечення відповідно
до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття". За результатами перевірки
складено акт від 23 листопада 2011 року №
1230/р-2Є, яким встановлено, що відповідач
працював в будівельному управлінні №12
відкритого акціонерного товариства
"Трест "Київміськбуд-3" підсобним
робочим 2-го розряду з 16.07.2010 року по
30.07.2010 року. За вказаний період отримав
дохід в розмірі 1200,32 грн.

Переглядаючи судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій, з
урахуванням доводів касаційної скарги
та заперечень на неї, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
виходить з наступного.

Відповідно до статті 2 Закону України
"Про зайнятість населення",
безробітними визнаються працездатні
громадяни працездатного віку, які
через відсутність роботи не мають
заробітку або інших передбачених
законодавством доходів і
зареєстровані у державній службі
зайнятості як такі, що шукають роботу,
готові та здатні приступити до
підходящої роботи.

Згідно статті 36 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття", застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку,
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг.

Відповідно до пункту 2 Порядку
реєстрації, перереєстрації та ведення
обліку громадян, які шукають роботу, і
безробітних, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 14.02.2007
року N219, під час проведення реєстрації
громадянина, працівник центру
зайнятості із застосуванням
автоматизованої системи заповнює
персональну картку особи, що
звернулася до центру зайнятості, в якій
зазначаються особисті дані особи
(прізвище, ім'я та по батькові,
інформація про реєстрацію місця
проживання, число, місяць та рік
народження, реєстраційний номер
облікової картки платника податків або
серія та номер паспорта (для осіб, які
через свої релігійні переконання
відмовляються від прийняття
реєстраційного номера облікової
картки платника податків і мають
відповідну відмітку в паспорті),
відомості про останнє місце роботи або
вид діяльності, що визначений пунктом 3
статті 1 Закону України «Про зайнятість
населення», підстава припинення
трудових відносин відповідно до запису
в трудовій книжці або іншого виду
діяльності, що підтверджено
документально, та ознайомлює
громадянина з пам'яткою «Ваші права -
Ваші обов'язки». Достовірність
внесених до картки даних та згоду на їх
обробку громадянин засвідчує
особистим підписом.

З матеріалів справи та досліджених
судами доказів, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
доведеним факт неподання ОСОБА_4
відомостей Центру зайнятості про
обставини, що впливають на умови
виплати йому матеріального
забезпечення.

В касаційній скарзі відповідач вказує
на пропущення позивачем строку на
звернення до суду, що ним заявлялось в
процесі розгляду справи, однак судами
до уваги не було прийнято.

Згідно частин 1, 2 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, адміністративний позов може
бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного
суду суб'єкта владних повноважень
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня виникнення підстав,
що дають суб'єкту владних повноважень
право на пред'явлення передбачених
законом вимог. Цим Кодексом та іншими
законами можуть також встановлюватися
інші строки для звернення до
адміністративного суду суб'єкта
владних повноважень.

Згідно частини 4 статті 38 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття", строк давності в
разі стягнення штрафних санкцій,
передбачених цим Законом та Законом
України "Про зайнятість населення", не
застосовується.

Центру зайнятості про факт перебування
відповідача у трудових відносинах з
будівельним управлінням №12 ВАТ
«Трест» «КМБ-3» стало відомо після
проведення перевірки достовірності
страхових випадків та обґрунтованості
виплат матеріального забезпечення,
результати якої оформлені актом №1230/р-2
від 23.11.2011 року. Позов позивачем до суду
поданий 14.05.2012 року, а отже
шестимісячний термін, передбачений ч.2
ст. 99 Кодексу адміністративного
судочинства України, дотриманий.

Також ОСОБА_4 в скарзі зазначає, що
перевірка даних для виплати соціальної
допомоги проведена несвоєчасно, що є
службовою недбалістю працівників
позивача. Його вини у безпідставній
виплаті допомоги немає.

Колегія суддів касаційної інстанції
звертає увагу на обставину відсутності
законодавчого обмеження Центру
зайнятості в строках проведення
перевірки на предмет обґрунтованості
виплат матеріального забезпечення.
Жодним нормативним документом не
встановлено обов'язку служби
зайнятості щодо здійснення перевірки
під час реєстрації чи наданні статусу
безробітного, поданих громадянином
відомостей та можливості відмови у
реєстрації чи наданні статусу
безробітного з підстав їх можливої не
достовірності.

Таким чином, суд касаційної інстанції
не вбачає підстав для скасування
судових рішень через порушення ними
норм матеріального права.

Відповідно статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи викладене, судова колегія
Вищого адміністративного суду України
вважає, що доводи касаційної скарги не
спростовують висновків, викладених в
оскаржуваних судових рішеннях, вони
ґрунтуються на вимогах норм
матеріального та процесуального
законодавства, підстав для їх
скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 09 серпня 2012
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 15 листопада
2012 року у справі №2а-1701/12/2170 - залишити
без змін.

Ухвала може бути переглянута Верховним
Судом України з підстав, у строки та в
порядку, передбачених статтями 237 - 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: