Справа № 2а-4639/09/1470
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" липня 2014 р. м. Київ
К-36957/10

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої Г.К.,
Пилипчук Н.Г.,

розглянувши у порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Центральному районі м. Миколаєва на
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 01.12.2009 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 26.10.2010 у
справі № 2а-4639/09/1470

за позовом Приватного
підприємства "478"

до Державної податкової
інспекції у Центральному районі м.
Миколаєва

про скасування рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій,

В С Т А Н О В И В:

Підприємство в судовому порядку
оскаржило рішення від 03.08.2009 № та
№ , якими до позивача державним
податковим органом застосовано
фінансові санкції у сумі 9 348,00 грн. та 33
920,00 грн. відповідно за порушення вимог
Закону України "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг".

Зокрема, позовні вимоги мотивовані тим,
що перевірка проводилася за
відсутності повноважень на проведення
перевірки та з порушенням процедури
проведення такої перевірки, а докази
щодо встановлених порушень, одержані у
ході неправомірної перевірки, є
безпідставними, оскільки при перевірці
перевіряючими не взято до уваги те, що у
межах однієї торгової здійснює
підприємницьку діяльність інший
суб'єкт господарювання, кошти якого
було враховано як виручка
Підприємства. Щодо факту реалізації
товару, який не облікований у
встановленому законодавству порядку,
зазначено, що вказані обставини не
відповідають дійсності, оскільки
товар, який знаходився на реалізації,
обліковувався відповідно до Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" із
застосуванням машинного оброблення
документів первинного обліку за
допомогою комп'ютерної програми
бухгалтерського обліку
"1С:Підприємство" та передавався за
схемою "склад - роздріб" на підставі
внутрішньої накладної на переміщення
товару матеріально - відповідальній
особі.

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду, позовні вимоги
задоволено частково: рішення від 03.08.2009
№ визнано протиправним та
скасовано повністю, а рішення від 03.08.2009
№ - в частині застосування
фінансових санкцій у сумі 32 510,00 грн., в
решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із судовими рішеннями,
відповідач до Вищого
адміністративного суду України подав
касаційну скаргу, де посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить
зазначені судові рішення скасувати та
ухвалити нове рішення, яким у позові
відмовити повністю.

Переглянувши матеріали справи і
касаційну скаргу, заслухавши доповідь
судді, Вищий адміністративний суд
України зазначає наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та вбачається з матеріалів
справи, передумовою застосування
фінансових санкцій відповідно до
оспорюваного рішення були планові
перевірки господарських одиниць
позивача (пив - бару та кафе) щодо
дотриманням суб'єктом господарювання
порядку проведення розрахункових
операцій, вимог регулювання обігу
готівки, наявності торгових патентів і
ліцензій, за результатами якої були
встановлені порушення позивачем вимог
пунктів 1, 9, 12, 13 ст. 3 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" від 06.07.1995 № 265/95-ВР (далі - Закон
№ 265/95-ВР). Порушення позивачем вказаних
норм Закону № 265/95-ВР полягало у
непроведенні розрахункової операції
на суму покупки через касовий апарат з
роздрукуванням відповідного
розрахункового документу, у
незабезпеченні щоденного друкування
фіскальних звітних чеків на РРО, у
невідповідності готівкових коштів на
місці проведення розрахунків сумі
коштів, яка зазначена у денному звіті
РРО, та відсутності належного обліку
товарних запасів за місцем їх
реалізації та зберігання.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з
думкою якого погодився апеляційний
суд, обґрунтовано відхилив доводи
позивача як підставу для скасування
оспорюваних рішень порушення
працівниками порядку проведення
перевірки та за відсутності
повноважень на проведення перевірки,
оскільки процедурні порушення під час
призначення та/або проведення
перевірки державним податковим
органом за умови допуску посадових
осіб до перевірки не повинні
сприйматися як безумовне свідчення
протиправності податкових повідомлень
- рішень (рішень) прийнятих за
результатами відповідної перевірки, а
відповідно до ст. 9 Закону України від
04.12.1990 № 509-ХІІ "Про державну податкову
службу в Україні"державні податкові
адміністрації в Автономній Республіці
Крим, областях, містах Києві та
Севастополі, державні податкові
інспекції в містах з районним поділом
(крім міст Києва та Севастополя)
виконують функції, передбачені ст. 8
цього Закону, крім функцій, зазначених
у пунктах 2, 3, 8, 11, 12, 13, 16, а також п. 15 цієї
статті у частині забезпечення
виготовлення марок акцизного збору.

Щодо суті виявлених порушень суди
виходили з того, що відсутність під час
проведення перевірки необхідних
документів, на підставі яких
обліковуються товарні запаси за
наявності їх (документів) за юридичною
адресою не є підставою для
застосування штрафних санкцій за
порушення вимог п. 12 ст. 3 Закону України
"Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг", оскільки податковим органом не
ініційовано дослідження вказаних
документів за місцем їх зберігання за
наявності достатнього часу,
передбаченого для перевірки.

Відповідно до п. 12 ст. 3, ст. 21 Закону №
265/95-ВР суб'єкти підприємницької
діяльності, які здійснюють
розрахункові операції в готівковій
формі при продажу товарів у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг, зобов'язані: вести у порядку,
встановленому законодавством, облік
товарних запасів на складах та/або за
місцем їх реалізації, здійснювати
продаж лише тих товарів, які
відображені в такому обліку, за
винятком продажу товарів особами, які
відповідно до законодавства
оподатковуються за правилами, що не
передбачають ведення обліку обсягів
реалізованих товарів (наданих послуг);
до суб'єктів підприємницької
діяльності, що не ведуть або ведуть з
порушенням встановленого порядку
облік товарів за місцем реалізації та
зберігання, застосовується фінансова
санкція у розмірі подвійної вартості
необлікованих товарів за цінами
реалізації, але не менше десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Статтею 6 зазначеного Закону
передбачено, що облік товарних запасів
фізичною особою - суб'єктом
підприємницької діяльності ведеться у
порядку, визначеному чинним
законодавством, а юридичною особою (її
філією, відділенням, іншим
відокремленим підрозділом) - у порядку,
визначеному відповідним національним
положенням (стандартом)
бухгалтерського обліку. Облік ведеться
з урахуванням особливостей,
встановлених для суб'єктів малого
підприємництва.

Отже, з аналізу вищезазначеного
вбачається, що положення Закону №
265/95-ВР чітко не визначають самого
порядку ведення обліку товарних
запасів на складах та/або за місцем їх
реалізації, лише вказує на обов'язок
суб'єктів підприємницької діяльності
на ведення такого обліку.

До документів, що є підставою для
оприбуткування товару, як правило,
належать накладні, податкові накладні
та товарно-транспортні накладні.

Отже, як встановлено судами, на момент
здійснення перевірок підтверджуючі
облік товарів документи, копії яких
знаходяться в матеріалах справи, були у
наявності, однак, податковим органом не
вжито заходів для дослідження вказаних
документів за місцем їх зберігання або
їх вилучення з метою дослідження.

Із зазначеного вбачається, що суди
першої та апеляційної інстанцій надали
правильну правову оцінку встановленим
у справі обставинам та дійшли
обґрунтованого висновку про
безпідставне нарахування позивачеві
фінансових санкцій за ведення з
порушенням встановленого порядку
облік товарів за місцем реалізації та
зберігання.

З приводу правомірності визначення
позивачеві фінансових санкцій за
невідповідність готівкових коштів на
місці проведення розрахунків сумі
коштів, яка зазначена у денному звіті
РРО, суди першої та апеляційної
інстанцій вказали на те, що вказана
невідповідність виникла внаслідок
долучення до готівкової виручки
Підприємства виручки іншого
господарюючого суб'єкта (ФОП ОСОБА_4),
який здійснює свою господарську у
межах однієї торгової площі з
позивачем, що підтверджено наданими
поясненнями гр. ОСОБА_4, працівником ФОП
ОСОБА_4 (офіціант) гр. ОСОБА_5,
працівником Підприємства (бармен) гр.
ОСОБА_6, а також фотознімками
господарської одиниці (кафе), згідно
яких місця розрахунків Підприємства та
ФОП ОСОБА_4 відокремлені один від
одного, та дозвільними документами
вказаних господарюючих суб'єктів на
здійснення господарської діяльності у
межах однієї торгової площі.

Водночас, судами не було враховано, що
згідно ст. 159 Кодексу адміністративного
судочинства України судове рішення
повинно бути таким, що ухвалене
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Принцип всебічного, повного та
об'єктивного дослідження доказів судом
при розгляді адміністративної справи
закріплений ч. 1 ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Зазначений принцип
передбачає, зокрема, всебічну
перевірку доводів сторін, на які вони
посилаються в підтвердження своїх
позовних вимог чи заперечень на позов.

Статтею 69 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Докази суду надають особи,
які беруть участь у справі. Суд може
запропонувати надати додаткові докази
або витребувати додаткові докази за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, або з власної ініціативи.

Разом з тим, судами попередніх
інстанцій залишили поза увагою, що
фактично Підприємством належним чином
не спростовано зафіксовані в акті
перевірки факти порушення ним правил
здійснення розрахункових операцій, що
полягали у невідповідності готівкових
коштів на місці проведення розрахунків
сумі коштів, яка зазначена у денному
звіті РРО, оскільки пояснення
працівника Підприємства - бармена
ОСОБА_6, надані нею у суді під час
розгляду даної справи, та факт
невідповідності готівкових коштів на
місці проведення розрахунків сумі
коштів, яка зазначена у денному звіті
РРО, що підтверджується, зокрема, актом
перевірки та описом готівки,
здійсненим зазначеним продавцем
власноруч, є суперечливими. При цьому,
як вбачається з матеріалів справи, гр.
ОСОБА_6, у присутності якої проводилась
перевірка, відмовилась від підписання
акта перевірки, про що працівникам
податкового органу складено
відповідний акт, хоча уже на етапі його
підписання мала можливість внести свої
заперечення з приводу зроблених в акті
висновків.

Щодо інших порушень допущених
позивачем та зафіксованих у акті
перевірки положень Закону № 265/95-ВР, що
стали підставою для застосування
фінансових санкцій, у скасуванні яких
позивачеві було відмовлено, то в цій
частині постанова суду першої
інстанції, з думкою якого погодився
апеляційний суд, не оскаржена
сторонами, відповідає закону і
залишається без змін з мотивів,
наведених у постанові.

З урахуванням викладеного, ст. ст. 160, 167,
210 - 231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Центральному районі м.
Миколаєва задовольнити частково.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 01.12.2009 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 26.10.2010 у
справі № 2а-4639/09/1470 в частині
задоволення позовних вимог Приватного
підприємства "478" про скасування
рішення від 03.08.2009 № в частині
визначення суми фінансових санкцій у
розмірі 7 310,00 грн. скасувати та в цій
частині справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції, в
іншій частині - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає, крім як з
підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К. Голубєва

Н.Г. Пилипчук