Справа № 803/1774/14
Суддя: Валюх Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2014-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2014 року Справа № 803/1774/14

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді Валюха В.М.,

при секретарі судового засідання
Мартинюк О.П.,

за участю представника позивача Масич
І.В.,

представників відповідача Грицишиної
І.О., Поліводи С.П., Швець Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку
адміністративну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Гнідавський цукровий завод» до
Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
«Гнідавський цукровий завод» (далі -
ПАТ «Гнідавський цукровий завод»,
позивач) звернулося з адміністративним
позовом до Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Волинській області (далі - Луцька ОДПІ,
відповідач) про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень від 17.07.2014 року №
, № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
Луцькою ОДПІ проведена позапланова
невиїзна перевірка ПАТ «Гнідавський
цукровий завод» з питань здійснення
фінансово-господарських операцій із
ТзОВ ВФ «Колорит» за період з 01.06.2011
року по 31.12.2011 року, про що складено акт
від 10.07.2014 року № 3170/22-1/00372658. Перевіркою
встановлено, що позивачем порушено
пункт 44.1 статті 44, пункти 138.1, 138.2, 138.4,
138.8, підпункт 138.10.3 пункту 138.10 статті 138,
підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139
Податкового кодексу України (ПК
України), в результаті чого занижено
податок на прибуток на загальну суму
2496113,00 грн., в т. ч. за ІІ кв. 2011 року -
1515125,00 грн., за ІІІ кв. 2011 року - 731783,00 грн.,
за IV кв. 2011 року - 249205,00 грн., а також
порушено підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті
14, пункт 44.1 статті 44, пункти 198.1, 198.2, 198.6
статті 198, пункт 200.2 статті 200 ПК України,
в результаті чого занижено податок на
додану вартість (ПДВ) на загальну суму
2170533,00 грн., в т. ч. за червень 2011 року -
1317500,00 грн., за липень 2011 року - 636333,00 грн.,
за грудень 2011 року - 216700,00 грн.

На підставі вказаного акту перевірки
Луцькою ОДПІ 17.07.2014 року були прийняті
такі податкові повідомлення-рішення: №
, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з ПДВ на 2597050,50
грн., в т. ч. за основним платежем - 2170533,00
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) - 426517,50 грн., та №
, яким позивачу збільшено грошове
зобов'язання з податку на прибуток на
2496113,00 грн., в т. ч. за основним платежем -
2496113,00 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) - 0,00 грн.

Позивач не погоджується із вказаними
податковими повідомленнями-рішеннями
з тих підстав, що перевіркою зроблені
необґрунтовані висновки про те, що
фінансово-господарська діяльність ПАТ
«Гнідавський цукровий завод» по
взаємовідносинах з ТзОВ ВФ «Колорит»
здійснювалася поза межами правового
поля та з метою отримання податкової
вимоги, оскільки господарські операції
із вказаним контрагентом носили
реальний характер, підтверджуються
належним чином оформленими первинними
документами, а відповідач безпідставно
взяв до уваги матеріали зустрічної
звірки ТзОВ ВФ «Колорит».

Позивач просить визнати протиправними
та скасувати податкові
повідомлення-рішення Луцької ОДПІ від
17.07.2014 року № , № .

В поданих до суду письмових
запереченнях проти позову від 16.09.2014
року (т. 1, а. с. 62-66) представник
відповідача адміністративний позов не
визнала та просить відмовити в його
задоволенні з тих підстав, що
перевіркою, з урахуванням матеріалів
зустрічної звірки ТзОВ ВФ «Колорит»,
зроблено висновок про те, що
господарські операції між ПАТ
«Гнідавський цукровий завод» та ТзОВ
ВФ «Колорит», по яких позивач формував
податковий кредит та витрати, не носили
реального характеру, відтак,
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення прийняті
правомірно.

В судовому засіданні представник
позивача адміністративний позов
підтримала з підстав, викладених у
позовній заяві, просить позов
задовольнити.

Представники відповідача в судовому
засіданні адміністративний позов не
визнали з підстав, викладених у
письмових запереченнях проти позову,
просять у його задоволенні відмовити
повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши письмові
докази, суд приходить до висновку, що
адміністративний позов слід
задовольнити повністю з таких мотивів
та підстав.

Судом встановлено, що ПАТ «Гнідавський
цукровий завод» зареєстроване як
юридична особа, до основних видів
діяльності якого відносяться «10.81
виробництво цукру», «46.36 оптова
торгівля цукром, шоколадом і
кондитерськими виробами», що
підтверджується Статутом товариства
(т. 2, а. с. 119-147), випискою та витягом з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців (т. 2,
а. с. 148-151), перебуває на обліку як
платник податків в Луцькій ОДПІ,
зареєстроване платником ПДВ.

Луцькою ОДПІ на підставі наказу від
08.07.2014 року № 1572 (т. 1, а. с. 67) проведена
позапланова невиїзна перевірка ПАТ
«Гнідавський цукровий завод» з питань
здійснення фінансово-господарських
операцій із ТзОВ ВФ «Колорит» за період
з 01.06.2011 року по 31.12.2011 року, про що
складено акт від 10.07.2014 року №
3170/22-1/00372658 (т. 1, а. с. 20-44). Перевіркою
встановлено, що позивачем порушено
пункт 44.1 статті 44, пункти 138.1, 138.2, 138.4,
138.8, підпункт 138.10.3 пункту 138.10 статті 138,
підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК
України, в результаті чого занижено
податок на прибуток на загальну суму
2496113,00 грн., в т. ч. за ІІ кв. 2011 року -
1515125,00 грн., за ІІІ кв. 2011 року - 731783,00 грн.,
за IV кв. 2011 року - 249205,00 грн., а також
порушено підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті
14, пункт 44.1 статті 44, пункти 198.1, 198.2, 198.6
статті 198, пункт 200.2 статті 200 ПК України,
в результаті чого занижено податок на
додану вартість (ПДВ) на загальну суму
2170533,00 грн., в т. ч. за червень 2011 року -
1317500,00 грн., за липень 2011 року - 636333,00 грн.,
за грудень 2011 року - 216700,00 грн.

На вказаний акт перевірки платником
були подані письмові заперечення (т. 1,
а. с. 45-47), які були відхилені, про що
Луцька ОДПІ повідомила позивача листом
від 16.07.2014 року № 9695/10/03-18-22-01 (т. 1, а. с. 48).

На підставі акту перевірки від 10.07.2014
року № 3170/22-1/00372658 Луцькою ОДПІ 17.07.2014
року були прийняті такі податкові
повідомлення-рішення: № , яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з ПДВ на 2597050,50 грн., в т. ч.
за основним платежем - 2170533,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) - 426517,50 грн. (т. 1, а. с. 50), та №
, яким позивачу збільшено грошове
зобов'язання з податку на прибуток на
2496113,00 грн., в т. ч. за основним платежем -
2496113,00 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) - 0,00 грн. (т. 1, а. с.
49).

Пунктом 56.18 статті 56 ПК України від
02.12.2010 року № 2755-VI (з наступними змінами
та доповненнями) передбачено, що з
урахуванням строків давності,
визначених статтею 102 цього Кодексу,
платник податків має право оскаржити в
суді податкове повідомлення-рішення
або інше рішення контролюючого органу
про нарахування грошового зобов'язання
у будь-який момент після отримання
такого рішення.

Згідно із частиною другою статті 17 КАС
України юрисдикція адміністративних
судів поширюються на публічно-правові
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Частиною третьою статті 2 КАС України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України;

2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до частин першої, другої
статті 71 КАС України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На думку суду, відповідач не довів
правомірність оскаржуваних в даній
адміністративній справі податкових
повідомлень-рішень, з огляду на таке.

Як передбачено підпунктом 14.1.181 пункту
14.1 статті 181 ПК України, податковий
кредит - сума, на яку платник податку на
додану вартість має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
(податкового) періоду, визначена згідно
з розділом V цього Кодексу.

Пунктами 198.1, 198.2 статті 198 розділу V ПК
України передбачено, що право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно із пунктом 198.3 статті 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу. У разі коли на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту
(пункт 201.10 статті 201 ПК України).

Як передбачено пунктами 138.1, 138.2 статті
138 ПК України, витрати, що враховуються
при обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті; інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу. Витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно із підпунктом 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 ПК України не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 року №
996-XIV (з наступними змінами та
доповненнями) визначено, що первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Таким чином, будь-які документи (у тому
числі, договори, накладні, рахунки тощо)
мають силу первинних документів лише в
разі фактичного здійснення
господарської операції. Якщо ж
фактичного здійснення господарської
операції не було, відповідні документи
не можуть вважатися первинними
документами для цілей ведення
податкового обліку навіть за наявності
всіх формальних реквізитів таких
документів, що передбачені чинним
законодавством.

З урахуванням викладеного, для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість та витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування податком на прибуток,
мають бути підтверджені належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків. Водночас за
відсутності факту придбання товарів чи
послуг відповідні суми не можуть
включатися до складу податкового
кредиту з ПДВ та валових витрат навіть
за наявності формально складених, але
недостовірних документів або сплати
грошових коштів.

З урахуванням наведених норм чинного
законодавства України та доводів
Луцької ОДПІ, судом при розгляді справи
підлягали з'ясуванню обставини щодо
реального здійснення господарських
операцій, за якими позивачем
сформовано податковий кредит та валові
витрати, належного оформлення
первинних документів.

З матеріалів справи слідує, що між ВАТ
«Гнідавський цукровий завод» (в
подальшому перейменоване в ПАТ
«Гнідавський цукровий завод») та ТзОВ
ВФ «Колорит» були укладені договори
купівлі-продажу від 10.06.2011 року № 10, від
15.06.2011 року № 15, від 20.06.2011 року № 21, від
22.06.2011 року № 26, від 04.07.2011 року № 32, від
29.11.2011 року № 29/11, згідно з якими ТзОВ ВФ
«Колорит» зобов'язувався передати
позивачу (покупцю) цукор білий в мішках,
а покупець - прийняти товар та
своєчасно здійснити його оплату (т. 1, а.
с. 86-97). На виконання умов вказаного
договору ТзОВ ВФ «Колорит» виписало
видаткові (т. 1, а. с. 98-172) та податкові
накладні (т. 1, а. с. 173-222), оплата за
придбаний товар була проведена згідно
із платіжними дорученнями (т. 1, а. с.
223-250, т. 2, а. с. 1-5).

Доставка вказаного товару
здійснювалася згідно із договорами з
надання логістичних послуг, укладених
позивачем з ТзОВ «Українські
торгівельні шляхи» за № 29/11/11 від 29.11.2011
року (т. 2, а. с. 76-78) та з ТзОВ
«Євростройтех» за № 3005 від 30.05.2011 року
(т. 2, а. с. 192-198), приймання-передачі
товару оформлено відповідними актами
(т. 2, а. с. 10-75, 81-91), оприбуткування товару
здійснено згідно із прибутковими
ордерами (т. 2, а. с. 92-118), оплата за
логістичні послуги проведена в
безготівковому порядку, що
підтверджується платіжними
дорученнями (т. 2, а. с. 6-9).

Суд приходить до висновку, що
відповідач не довів ту обставину, що
господарські операції між ПАТ
«Гнідавський цукровий завод» та ТзОВ
ВФ «Колорит», по яких позивач формував
податковий кредит та витрати, не носили
реального характеру, оскільки позивач
надав належним чином оформлені
первинні документи бухгалтерського та
податкового обліку, які підтверджують
факт здійснення господарських
операцій та отримання товару в межах
здійснення господарської діяльності
позивача.

При вирішенні даного спору суд не бере
до уваги покликання представників
відповідача на акт ДПІ у Солом'янському
районі м. Києва ДПС від 04.04.2013 року №
720/22.8-17/37740172 (т. 1, а. с. 68-75), оскільки
зустрічна звірка ТзОВ ВФ «Колорит»
проведена не була, взаємовідносини між
ПАТ «Гнідавський цукровий завод» та
ТзОВ ВФ «Колорит» не досліджувалися.
Крім того, згідно із пунктом 73.5 статті 73
ПК України зустрічні звірки не є
перевірками та за їх результатами
складається довідка, відтак, акт ДПІ у
Солом'янському районі м. Києва ДПС від
04.04.2013 року № 720/22.8-17/37740172 оформлений з
порушенням пункту 73.5 статті 73 ПК
України.

Крім того, суд також не бере до уваги
покликання представників відповідачів
на пояснення ОСОБА_5 про його
непричетність до діяльності ТзОВ ВФ
«Колорит» (т. 1, а. с. 82), оскільки з цих
пояснень неможливо встановити ким і
коли відбиралися такі пояснення, на
підставі якого документа була
встановлена особа.

На думку суду, можливі порушення
контрагентом позивача податкової
дисципліни та правил здійснення
господарської діяльності не можуть
бути підставою для позбавлення
позивача права на формування
податкового кредиту з ПДВ та валових
витрат.

Суд також не бере до уваги доводи
представників відповідача про те, що
ненадання для перевірки документів,
які підтверджують факт
транспортування товару (належним чином
оформлених товарно-транспортних
накладних) свідчить про нереальність
господарських операцій, оскільки, як
слідує із пояснень представника
позивача, доставка товару
здійснювалася згідно із договорами з
надання логістичних послуг, укладених
позивачем з ТзОВ «Українські
торгівельні шляхи» за № 29/11/11 від 29.11.2011
року та з ТзОВ «Євростройтех» за № 3005
від 30.05.2011 року, а взаємовідносини між
позивачем та вказаними контрагентами
взагалі не перевірялися. Не
заслуговують також на увагу доводи
представників відповідача про
обов'язкову наявність сертифікатів
(паспортів якості) на придбаний товар,
оскільки обов'язкова сертифікація
цукру-піску скасована, що
підтверджується листом Національної
асоціації цукровиків України від 20.10.2005
року (т. 2, а. с. 191).

Отже, з урахуванням встановлених
обставин справи та наведених норм
чинного законодавства України, суд
приходить до висновку, що доводи
податкового органу про порушення
позивачем податкового законодавства
не знайшли свого підтвердження в ході
судового розгляду справи.

Відтак, з наведених вище підстав,
виходячи з наданих суду статтею 162 КАС
України повноважень, адміністративний
позов підлягає до задоволення повністю
шляхом прийняття постанови про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень Луцької
ОДПІ від 17.07.2014 року № , № .

Згідно із частиною першою статті 94 КАС
України на користь позивача слід
присудити з Державного бюджету України
судовий збір в розмірі 487,20 грн.,
сплачений квитанціями № 37 від 02.09.2014
року, № 5 від 10.09.2014 року (т. 1, а. с. 2, 55).

Керуючись частиною третьою статті 160,
статтями 162, 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, на підставі Податкового
кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області від 17 липня 2014 року № , №
.

Присудити з Державного бюджету України
на користь Публічного акціонерного
товариства «Гнідавський цукровий
завод» судовий збір в розмірі 487
гривень 20 копійок (чотириста
вісімдесят сім гривень двадцять
копійок).

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду подається протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя
В.М.Валюх

Постанова складена у повному обсязі 24
вересня 2014 року