Справа № 826/10603/14
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без
розгляду

23 вересня 2014 року м.
Київ № 826/10603/14

Суддя Окружного адміністративного
суду міста Києва Добрянська Я.І.,
розглянувши відповідно до вимог ч. 6 ст.
128 КАС України, в порядку письмового
провадження клопотання позивачів про
відкликання позовної заяви та
залишення її без розгляду по справі:

за позовом (позивача-1)ОСОБА_1 та
позивача-2ОСОБА_2 до відповідача
Головного управління Державної
міграційної служби України в м. Києвіза
участю Прокуратури м. Києвапровизнання
незаконною бездіяльності та
зобов'язання прийняти рішення

ВСТАНОВИВ:

22.07.2014 р. до Окружного
адміністративного суду міста Києва
надійшла позовна заява позивача-1
ОСОБА_1 та позивача-2 ОСОБА_2 до
відповідача Головного управління
Державної міграційної служби України в
м. Києві про визнання незаконною
бездіяльності та зобов'язання прийняти
рішення.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 24.07.2014 р. суддею
Добрянською Я.І. було відкрито
провадження в адміністративній справі
№ 826/10606/14, та призначено справу до
судового розгляду на 12.08.2014 р.

07.08.2014 р. відповідачем Головним
управлінням Державної міграційної
служби України в м. Києві було подано до
канцелярії Окружного
адміністративного суду міста Києва
письмове заперечення проти
адміністративного позову ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, в якому відповідач зазначає про
правомірність його дій щодо відмови
позивачам у прийнятті рішення про
набуття ними громадянства України, на
підставі вимог статті 8 Закону України
«Про громадянство України» від 18.01.2011 р.

Однак, 11.08.2014 р. відповідачем Головним
управлінням Державної міграційної
служби України в м. Києві через
канцелярію Окружного
адміністративного суду міста Києва
було відкликано своє заперечення проти
адміністративного позову від 07.08.2014 р.,
та не наведено жодних підстав щодо
відкликання вказаного заперечення.

Враховуючи відмову відповідача від
свого заперечення проти позову від
07.08.2014 р., Головне управління Державної
міграційної служби України в м. Києві
не зазначило про визнання такого
позову з метою примирення сторін.

В судове засідання 12.08.2014 р. відповідач
не прибув та не скерував свого
представника, хоча останній належним
чином був повідомлений про дату, час та
місце судового засідання, докази чого
наявні в матеріалах справи, та крім
того, ухвалою суду про відкриття
провадження в адміністративній справі
№ 826/10606/14, явку повноважних
представників сторін в судове
засідання було визнано обов'язковою.

Зважаючи на зазначене, ухвалою
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 12.08.2014 р. було повторно
визнано обов'язковою участь в судових
засіданнях відповідача Головного
управління Державної міграційної
служби України в м. Києві, та
зобов'язано надати в судове засідання
письмове нормативно-правове
обґрунтування його позиції з приводу
даного спору по справі № 826/10603/14 (із
усіма доказами на підтвердження такої
позиції).

Також, ухвалою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
12.08.2014 р. було залучено до розгляду
адміністративної справи № 826/10603/14
Прокуратуру м. Києва, з метою надання
останньою відповідних
нормативно-правових обґрунтувань її
позиції з приводу даного спору.

Судове засідання з розгляду
адміністративної справи № 826/10603/14 було
призначено судом на 23.09.2014 р.

Так, станом на 23.09.2014 р. з матеріалів
адміністративної справи № 826/10603/14
вбачається наступне.

05.07.2014 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2
звернулися до відповідних структурних
підрозділів ДМС України у м. Києві за
місцем їх реєстрації з клопотаннями
стосовно набуття ними громадянства
України відповідно до ст. 8 Закону
України «Про громадянство України».

До вказаних клопотань в якості
документа, який підтверджує наявність
фактів, з якими Закон України «Про
громадянство України» пов'язує набуття
особою громадянства України,
позивачами було долучено Рішення
Дубровицького районного суду
Рівненської області від 12 квітня 2000
року, яким встановлено факт проживання
батька позивачів - ОСОБА_4 на території
України з 01.01.1991 р. по 21.05.1993 р.

Як вбачається з рішення Дубровицького
районного суду Рівненської області від
12 квітня 2000 року, останнє приймалося
виключно на підставі свідчень двох
фізичних осіб (свідків) та при розгляді
зазначеної справи, судом не було
залучено всіх зацікавлених осіб
(зокрема орган ДМС), а відповідно, таке
рішення (про яке не були повідомлені
зацікавлені сторони) не могло бути
оскаржене в суді апеляційної
інстанції.

З вказаного рішення Дубровицького
районного суду Рівненської області від
12 квітня 2000 року (де стороною у справі
була тільки одна особа - заявник
ОСОБА_4), видно, що судом не
встановлювався факт працевлаштування
ОСОБА_4 на території України (зокрема
Рівненської області), не підтверджено
відповідною довідкою селищної ради з
якого та по який час заявник перебував
на території України.

Тобто, при встановлені факту
проживання ОСОБА_4 на території
України, Дубровицьким районним судом
Рівненської області не залучалися до
участі у справі жодні державні органи,
зокрема органів МВС та ДМС, а відтак
зазначене рішення не могло бути
оскаржене в апеляційному порядку.

Листами від 11.07.2014 р. № 1-16/вх. 969-2 за
підписом заступника начальника
Головного управління Державної
міграційної служби України в м. Києві п.
Ю.Г. Литус, позивачів було
проінформовано зокрема, що «Рішення
про оформлення Вами набуття
громадянства України на підставі
статті 8 Закону в Головному управлінні
не прийнято, оскільки у наданому Вами
до пакету документів рішенні
Дубровицького районного суду
Рівненської області від 12.04.2000 року не
встановлено факт постійного
проживання на території України Вашого
батька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до 24.08.1991
року, а лише факт його проживання, що не
дає Вам правової підстави для
оформлення набуття громадянства
України відповідно до Закону».

Враховуючи зазначене, та вважаючи такі
дії відповідача (щодо відмови у
прийнятті рішення про набуття
громадянства України, на підставі
вимог статті 8 Закону України «Про
громадянство України» від 18.01.2011 р.) -
протиправними, позивачі звернулися за
захистом своїх порушених, на їх думку,
прав у судовому порядку до Окружного
адміністративного суду м. Києва.

З даного приводу, відповідач Головне
управління Державної міграційної
служби України в м. Києві в своєму
письмовому запереченні від 07.08.2014 р.
зазначає наступне.

Закон України «Про громадянство
України» від 18.01.2001 року № 13 (із
змінами), відповідно до Конституції
України визначає правовий зміст
громадянства України, підстави і
порядок його набуття та припинення,
повноваження органів державної влади,
що беруть участь у вирішенні питань
громадянства України, порядок
оскарження рішень з питань
громадянства, дій чи бездіяльності
органів державної влади, їх посадових і
службових осіб.

Відповідно до розділу другого цього
Закону, набуття громадянства України
за територіальним походженням має
право особа, яка сама чи хоча б один із
її батьків, дід чи баба, рідні
(повнорідні та неповнорідні) брат чи
сестра, син чи дочка, онук чи онука
народилися або постійно проживали до 24
серпня 1991 року на території, яка стала
територією України відповідно до
Закону України «Про правонаступництво
України» (1543-12).

Так, як зазначає відповідач у своєму
запереченні, Рішенням по справі № 2-257
від 12 квітня 2000 року Дубровицький
районний суд Рівненської області лише
на підставі пояснень двох свідків, а
саме гр. ОСОБА_5 і гр. ОСОБА_6 встановив
факт проживання батька позивачів -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в селі Мочулище
Дубровицького району з 01 січня 1991 року
по 21 травня 1993 року.

Будь-яких інших документів (довідки
сільської ради, виписки із подворової
книги, копії трудової книжки, квитанції
про сплату комунальних платежів,
амбулаторної картки поліклініки тощо)
на час розгляду вказаної справи
Дубровицькому районному суду
Рівненської області надані не були, що,
як наголошує відповідач у своєму
запереченні, викликає в нього істотні
сумніви в підтвердженні факту
постійного проживання на території
села Мочулище Дубровицького району
батька позивачів ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

Зважаючи на таке, як зазначив
відповідач у своєму письмовому
запереченні на позовну заяву, виходячи
зі змісту рішення Дубровицького
районного суду Рівненської області,
Державна міграційна служба не може
брати за основу вказане рішення для
набуття громадянства України за
територіальним походженням громадянам
ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Як наголосив відповідач у своєму
запереченні, подані документи громадян
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розглядалися 11.07.2014
року відділом громадянства ГУ ДМС
України в місті Києві і відповідь від
11.07.2014 року за № 1-16/вх. 968-2 за підписом
заступника начальника Литуса Ю.Г.
потрібно вважати вмотивованим
рішенням про відмову у задоволенні
клопотання про оформлення набуття
громадянства України.

Крім того, як зазначив відповідач у
письмовому запереченні, заявники
(позивачі) не надали до міграційної
служби будь-яких інших документів, які
б підтвердили факт постійного
проживання їх батька в Україні станом
на 24 серпня 1991 року, а надане останніми
Рішення Дубровицького районного суду
Рівненської області викликає в
міграційної служби сумніви в зв'язку з
тим, що до розгляду справи не була
залучена третя сторона, а саме
представники ВПРФО УМВС України в
Рівненській області.

Також, відповідно до Указу Президента
України в редакції 2012 року «Питання
організації виконання Закону України
«Про громадянство України» (пункт 27),
для оформлення набуття громадянства
України за територіальним походженням
особа, батько чи мати якої постійно
проживали до 24 серпня 1991 року на
території, що стала територією України
відповідно до Закону України «Про
правонаступництво України», або на
інших територіях, що входили під час їх
постійного проживання до складу
Української Народної Республіки,
Західноукраїнської Народної
Республіки, Української Держави,
Української Соціалістичної Радянської
Республіки, Закарпатської України,
Української Радянської Соціалістичної
Республіки (УРСР) (частина перша статті
8 Закону), подає документи, передбачені
підпунктами «а» - «в» пункту 24 цього
Порядку, а також:

а) документ, що підтверджує факт
постійного проживання батька чи матері
заявника на територіях, зазначених у
абзаці першому цього пункту;

б) копію свідоцтва про народження
заявника або інші документи, що
засвідчують родинні стосунки заявника
відповідно з батьком чи матір'ю, які
постійно проживали на територіях,
зазначених у абзаці першому цього
пункту.

Зважаючи на таке, відповідач Головне
управління Державної міграційної
служби України в м. Києві в своєму
письмовому запереченні на позовну
заяву від 07.08.2014 р. зазначає про
правомірність його дій щодо відмови
позивачам у прийнятті рішення про
набуття ними громадянства України, на
підставі вимог статті 8 Закону України
«Про громадянство України» від 18.01.2011 р.

Проте, як було зазначено вище, 11.08.2014 р.
(через чотири дні після подачі
письмового заперечення проти позову
від 07.08.2014 р.) відповідач подав до
канцелярії суду письмове пояснення, в
якому просить суд не брати до уваги
заперечення проти адміністративного
позову від 07.08.2014 р., натоміть як в
останньому жодним чином не наведено та
не обґрунтовано будь-яких підстав, з
приводу наявності яких Головне
управління Державної міграційної
служби України в м. Києві вже не
заперечує проти позовних вимог ОСОБА_1
та ОСОБА_2 в адміністративній справі №
826/10606/14 (хоча за чотири дні перед цим -
07.08.2014 р. відповідач повністю
заперечував проти позову та просив суд
у задоволенні позовних вимог позивачам
відмовити повністю), та крім того,
враховуючи відмову відповідача від
свого заперечення проти позову від
07.08.2014 р., останній (відповідач) жодним
чином не зазначає про визнання такого
позову з метою примирення сторін.

З даного приводу, відповідачем також не
було виконано вимог ухвали Окружного
адміністративного суду м. Києва від
12.08.2014 р., якою було зобов'язано Головне
управління Державної міграційної
служби України в м. Києві надати в
судове засідання письмове
нормативно-правове обґрунтування його
позиції з приводу даного спору по
справі № 826/10603/14 (із усіма доказами на
підтвердження такої позиції), зокрема -
письмове роз'яснення стосовно того, з
яких саме підстав відповідач
відмовляється від свого заперечення
проти позову від 07.08.2014 р., та чому,
враховуючи зазначене (відмову від
заперечень), останній (відповідач) не
визнає позов у повному обсязі, з метою
примирення сторін, хоча в судовому
засіданні 21.08.2014 р. представник
відповідача під звукозапис знову
заперечував проти задоволення
позовних вимог.

В судове засідання 23.09.2014 р. відповідач
також не прибув та не скерував свого
представника, хоча останній належним
чином був повідомлений про дату, час та
місце судового засідання, докази чого
наявні в матеріалах справи, та крім
того, ухвалою суду про відкриття
провадження в адміністративній справі
№ 826/10606/14, та ухвалою суду від 12.08.2014 р.
явку повноважного представника
Головного управління Державної
міграційної служби України в м. Києві
було визнано обов'язковою.

Прокуратура м. Києва в судове засідання
23.09.2014 р. також не прибула та не надала
жодних нормативно-правових
обґрунтувань з приводу даного спору,
хоча остання належним чином була
повідомлена про дату час та місце
судового засідання, докази чого наявні
в матеріалах справи.

Однак, 01.09.2014 р. представником позивачів
за нотаріальною довіреністю від 01.07.2014
року ОСОБА_8 до канцелярії суду було
подано письмове клопотання про
відкликання позовної заяви по справі №
826/10603/14 та залишення такої позовної
заяви без розгляду.

Також, 01.09.2014 р. представником позивачів
за нотаріальною довіреністю від 01.07.2014
року ОСОБА_8 до канцелярії суду було
подано письмове клопотання про розгляд
адміністративної справи № 826/10603/14 за
відсутності позивачів (їх
представника).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 155 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд залишає позовну заяву без
розгляду, якщо надійшло клопотання
позивача про відкликання позовної
заяви.

За таких обставин суд приходить до
висновку про наявність підстав для
задоволення клопотання позивачів про
відкликання позовної заяви та
залишення її без розгляду.

Згідно ч. 3 ст. 155 КАС України, особа,
позовна заява якої залишена без
розгляду має право звернутися до
адміністративного суду в загальному
порядку.

Керуючись п. 5 ч. 1, ч. 3 ст. 155, п. 16 ч. 4 ст. 160
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Клопотання представника
позивачів (ОСОБА_1 та ОСОБА_2) за
нотаріальною довіреністю від 01.07.2014
року ОСОБА_8 про відкликання позовної
заяви та залишення її без розгляду по
справі № 826/10603/14 - задовольнити.

2. Залишити позовну заяву
позивача-1 ОСОБА_1 та позивача-2 ОСОБА_2
до відповідача Головного управління
Державної міграційної служби України в
м. Києві про визнання незаконною
бездіяльності та зобов'язання прийняти
рішення - без розгляду.

3. Ухвалу направити сторонам у
справі.

Ухвала набирає законної сили
відповідно до ст. 254 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст.ст. 185-187 КАС України.

Суддя
Я.І. Добрянська