Справа № 826/4378/14
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/4378/14
інстанції: Погрібніченко І.М.
Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Глущенко
Я.Б.,

суддів Пилипенко
О.Є., Романчук О.М.,

при секретарі Строяновській
О.В.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_3 до Головного управління
Держземагентства України у Київській
області про визнання протиправною
бездіяльності, зобов'язання вчинити
дії, за апеляційними скаргами ОСОБА_3,
Головного управління Держземагентства
України у Київській області на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 16 квітня 2014 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулася у суд з позовом до
Головного управління Держземагентства
України у Київській області, у якому
просила визнати протиправною
бездіяльність відповідача при
розгляді її заяви про одночасну
приватизацію земельних ділянок для
ведення садівництва НОМЕР_1 площею 0,06
га та НОМЕР_2 площею 0,04 га в садівничому
товаристві «Райдуга» на території
Тарасівської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області та надання дозволу на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
зазначених земельних ділянок у
власність, зобов'язати відповідача
надати їй дозвіл на одночасну
приватизацію цих земельних ділянок та
дозвіл на розробку проекту землеустрою
щодо їх відведення.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 16
квітня 2014 року адміністративний позов
задоволено частково. Визнано
неправомірною бездіяльність Головного
управління Держземагентства у
Київській області при розгляді заяви
ОСОБА_3 про одночасну приватизацію
земельних ділянок для ведення
садівництва в садівничому товаристві
«Райдуга» та надання дозволу на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення цих земельних ділянок у
власність. У решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням,
позивач і відповідач подали апеляційні
скарги, в яких просили скасувати
постанову суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення по справі.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга відповідача
підлягає задоволенню, апеляційна
скарга позивача - залишенню без
задоволення, а постанова суду -
скасуванню, виходячи з наступного.

Частково задовольняючи позов, місцевий
суд дійшов висновку, що відповідачем не
дотримано встановленого законом
терміну розгляду заяви позивача, що
свідчить про бездіяльність першого.
Разом з тим, суд першої інстанції
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення зобов'язальної
вимоги позивача через те, що ним не
оскаржено рішення про відмову в
задоволенні відповідного клопотання,
оформлене листом від 28.02.2014 року.

Проте, з такими висновками суду не
можна погодитися.

Колегією суддів установлено, що ОСОБА_3
є членом садівничого товариства
«Райдуга» на підставі рішення зборів
садівничого товариства (протокол №1
від 15.06.2003 року), що підтверджується
довідкою цього товариства від 30.11.2013
року №30/11-1/13. У вказаній довідці також
зазначено, що ОСОБА_3 користується
закріпленою за нею земельною ділянкою
для ведення садівництва під НОМЕР_1 по
АДРЕСА_1 площею 0,06 га, на якій
розташований будинок, належний їй на
праві власності (свідоцтво про право
власності на нерухоме майно від 03.03.2005
року, зареєстроване в БТІ згідно
рішення від 18.03.2005 року), а також
земельною ділянкою для ведення
садівництва площею 0,04 га за НОМЕР_2
відповідно до проекту організації та
забудови території с/г «Райдуга».

Із матеріалів справи вбачається, що
рішенням Тарасівської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області від 08.05.2006 року внесено зміни до
списку громадян-членів Садівничого
товариства «Райдуга», яким передаються
безоплатно у приватну власність
земельні ділянки для ведення
садівництва та городництва,
оформленого додатком до рішення
Тарасівської сільської ради від 17.03.1995
року, шляхом заміни в позиції 20 цього
додатку ОСОБА_4 на ОСОБА_3. Одночасно,
цим рішенням передано ОСОБА_3, як члену
СТ «Райдуга», у приватну власність
земельну ділянку НОМЕР_1 по АДРЕСА_1
площею 600 кв. м, відведену відповідно до
рішення виконкому Київської області
ради народних депутатів трудящих від
04.04.1988 року №78.

Розпорядженням Києво-Святошинської
районної державної адміністрації
Київської області від 10.11.2010 року №4561
надано ОСОБА_3 дозвіл на розробку
технічної документації із землеустрою
по оформленню права власності на
вказані вище земельні ділянки.

Зі змісту листів Держземагентства
України від 14.06.2012 року №9254/30/М-1727-12,
Прокуратури Київської області від
09.11.2012 року №05/3-3614вих та ДП «Київський
науково-дослідний та проектний
інститут землеустрою» від 02.09.2013 року
№М/04-06/1100 випливає, що технічна
документація із землеустрою по
оформленню права власності, що
розроблялась державним підприємством
на замовлення позивача, була втрачена.

Із матеріалів справи вбачається, що
позивач зверталась до відповідача із
заявою від 05.09.2013 року, в якій просила
надати їй офіційне роз'яснення щодо
порядку дій з приватизації земельних
ділянок, які перебувають в її
користуванні та відносно приватизації
яких було видано розпорядження
Києво-Святошинської РДА, з урахуванням
того, що дозвіл на виготовлення
технічної документації нею було
отримано і цю документацію було
виготовлено, проте втрачено.

У матеріалах справи наявна копія листа
- відповіді Головного управління
Держземагентства у Київській області
на вказане звернення позивача від
02.10.2013 року №08-04/М-6991, яким
рекомендовано позивачу звернутись до
Головного управління з клопотанням, в
порядку, визначеному ст. 118 ЗК України,
для отримання дозволу на розробку
документації із землеустрою щодо
відведення земельної ділянки для
ведення садівництва.

Також, із матеріалів справи вбачається,
що 09.12.2013 року позивач зверталась до
відповідача із клопотанням стосовно
надання, відповідно до ст. ст. 118, 121
Земельного кодексу України, дозволу на
розробку документації із землеустрою
щодо відведення земельної ділянки для
ведення садівництва, орієнтовною
площею 0,06 га (діл. НОМЕР_1) та 0,04 га (діл.
НОМЕР_2), яка розташована на території
СТ «Райдуга» Тарасівської сільської
ради Києво-Святошинського району
Київської області. До вказаного
клопотання додавались довідка про
членство в СТ «Райдуга» №30/11-1/13 від
30.11.2013 року, викопіювання з
генерального плану організації і
забудови земельної ділянки НОМЕР_2 та
графічні матеріали (викопіювання) щодо
земельної ділянки НОМЕР_1.

Листом від 08.01.2013 року №08-03/6 Головне
управління Держземагентства у
Київській області повідомило позивача
про те, що для задоволення її
клопотання їй слід надати повний пакет
належним чином звірених копій
технічних матеріалів та документів, що
підтверджують розмір земельної
ділянки в садовому товаристві, а саме:
графічні матеріали із зазначенням
бажаного місця розташування земельної
ділянки; викопіювання з генерального
плану садового товариства, завірене
належним чином; належним чином звірену
довідку садового товариства; паспорт
та ідентифікаційний код; технічні
матеріали та документи, що
підтверджують розмір земельної
ділянки в садовому товаристві.

11.02.2014 року ОСОБА_3 знову звернулась до
відповідача із аналогічним
клопотанням, до якого нею були додані:
довідка про членство в СТ «Райдуга»,
копії 1, 2, 3, 10 та 11 сторінок паспорту,
копія довідки про присвоєння
ідентифікаційного коду, викопіювання з
генерального плану організації і
забудови земельної ділянки НОМЕР_2 та
графічні матеріали (викопіювання) щодо
земельної ділянки НОМЕР_1, кадастрова
карта, схема розташування земельної
ділянки в межах Тарасівської сільської
ради Києво-Святошинського району
Київської області, копія листа ДП
«Київський НД та проектний інститут
землеустрою від 02.09.2013 року (щодо втрати
технічної документації), копія листа
Держземагентства України від 14.06.2012
року №9254/30М-1727-12 (щодо втрати технічної
документації), копія платіжних
документів про оплату робіт з
технічної документації, копія
розпорядження Києво-Святошинської РДА
від 10.11.2010 року №4561 (щодо надання
дозволу на розроблення технічної
документації).

Листом №08-03/1020 від 28.02.2014 року Головне
управління Держземагентства у
Київській області, у відповідь на
клопотання ОСОБА_3 від 11.02.2014 року,
повідомило останню про те, що
громадянин України має право
одноразово безоплатно отримати у
власність земельну ділянку по одному
виду використання, а тому для вирішення
питання стосовно надання дозволу на
розробку документації із землеустрою
щодо відведення земельної ділянки для
ведення садівництва, позивачу
необхідно визначитись із бажаною до
відведення земельною ділянкою.

Таким чином, відповідач фактично
відмовив позивачу в наданні дозволу на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення одночасно двох земельних
ділянок однакового виду користування.

Не погоджуючись із такою відмовою,
позивач звернулась у суд.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, висновкам місцевого суду та
доводам апелянтів, колегія суддів
виходить із наступного.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України (ст. 19 Конституції
України).

Основним нормативно-правовим актом з
регулювання земельних правовідносин є
Земельний кодекс України. Завданням
Кодексу, разом з іншими
нормативно-правовими актами, що
регулюють земельні відносини, є
забезпечення права на землю громадян,
юридичних осіб, територіальних громад
та держави, раціонального використання
та охорони земель.

Відповідно до ч. 2 ст. 116 вказаного
Кодексу набуття права на землю
громадянами та юридичними особами
здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування. Безоплатна
передача земельних ділянок у власність
громадян провадиться шляхом одержання
земельних ділянок із земель державної
і комунальної власності в межах норм
безоплатної приватизації, визначених
цим Кодексом. (п. «в» ч. 3 наведеної
правової норми).

Положеннями пункту 1 статті 118 ЗК
України передбачено, що громадянин,
зацікавлений у приватизації земельної
ділянки, яка перебуває у його
користуванні, подає заяву до
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування,
який передає земельні ділянки
державної чи комунальної власності у
власність відповідно до повноважень,
визначених статтею 122 цього Кодексу.

Статтею 122 вказаного Кодексу
встановлено, що сільські, селищні,
міські ради передають земельні ділянки
у власність або у користування із
земель комунальної власності
відповідних територіальних громад для
всіх потреб.

Верховна Рада Автономної Республіки
Крим, обласні, районні ради передають
земельні ділянки у власність або у
користування з відповідних земель
спільної власності територіальних
громад для всіх потреб.

Районні державні адміністрації на
їхній території передають земельні
ділянки із земель державної власності,
крім випадків, визначених частинами
четвертою і восьмою цієї статті, у
власність або у користування у межах
сіл, селищ, міст районного значення для
всіх потреб та за межами населених
пунктів для: ведення водного
господарства; будівництва об'єктів,
пов'язаних з обслуговуванням жителів
територіальної громади району (шкіл,
закладів культури, лікарень,
підприємств торгівлі тощо), з
урахуванням вимог частини сьомої цієї
статті; індивідуального дачного
будівництва.

Центральний орган виконавчої влади з
питань земельних ресурсів у галузі
земельних відносин та його
територіальні органи передають
земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
державної власності, крім випадків,
визначених частиною восьмою цієї
статті, у власність або у користування
для всіх потреб.

Приписами пунктів 6, 7 статті 118 ЗК
України встановлено, що громадяни,
зацікавлені в одержанні безоплатно у
власність земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності,
зокрема, для ведення садівництва у
межах норм безоплатної приватизації,
подають клопотання до відповідного
органу виконавчої влади або органу
місцевого самоврядування, який передає
земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове
призначення земельної ділянки та її
орієнтовні розміри. До клопотання
безумовно мають бути додані графічні
матеріали, на яких зазначено бажане
місце розташування земельної ділянки.

Органам, які передають земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, забороняється вимагати
додаткові матеріали та документи, не
передбачені цією статтею.

Відповідний орган, який передає
земельні ділянки у власність розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову в
його наданні. Підставою відмови у
наданні такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки розробляється за
замовленням громадян суб'єктами
господарювання, що є виконавцями робіт
із землеустрою згідно із законом, у
строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня
реєстрації клопотання відповідний
орган, який передає земельні ділянки у
власність, не надав дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або
мотивовану відмову у його наданні, то
особа, зацікавлена в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки, у місячний строк з дня
закінчення зазначеного строку має
право замовити розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки без надання такого дозволу, про
що письмово повідомляє цей орган. До
письмового повідомлення додається
договір на виконання робіт із
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки.

Статтею 121 Земельного кодексу України
визначені норми безоплатної передачі
земельних ділянок громадянам. Згідно
цієї норми, громадяни України мають
право на безоплатну передачу їм
земельних ділянок для ведення
садівництва із земель державної або
комунальної власності в розмірі - не
більше 0,12 га.

Із матеріалів справи вбачається, що
позивачем заявлялось клопотання про
надання дозволу на розроблення одного
проекту землеустрою щодо відведення
двох земельних ділянок для ведення
садівництва. Разом з тим, відповідачем
у листі №08-03/1020 від 28.02.2014 року було
роз'яснено позивачу, що такі вимог
позивача не узгоджуються із чинним
законодавством.

Обговорюючи обставини справи, колегія
суддів зазначає наступне.

Земельна ділянка, за визначенням
Земельного кодексу України, - це
частина земної поверхні з
установленими межами, певним місцем
розташування, з визначеними щодо неї
правами (ч. 1 ст. 79).

Частиною 1 статті 50 Закону України «Про
землеустрій» передбачено, що проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки розробляється, зокрема, у разі
формування нової земельної ділянки
(крім поділу та об'єднання).

Системний аналіз приведених норм та
вищевикладених положень статті 118 ЗК
України дає підстави стверджувати, що
земельним законодавством встановлено
певний порядок звернення з клопотанням
про надання дозволу на розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
кожної окремо земельної ділянки. Та
обставина, що загальна площа земельних
ділянок не перевищує норми,
встановленої законодавством для
безоплатної приватизації, не свідчить
про можливість розроблення одного
проекту землеустрою щодо відведення
двох різних земельних ділянок.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що
згідно частини 4 статті 116 Земельного
кодексу України передача земельних
ділянок безоплатно у власність
громадян у межах норм, визначених цим
Кодексом, провадиться один раз по
кожному виду використання.

Аналіз приведеної норми свідчить, що
право на отримання земельної ділянки у
власність земельним законодавством
встановлене лише один раз по кожному
виду цільового використання,
передбаченого ст.121 Земельного кодексу
України. При цьому, одноразовість
отримання земельної ділянки у
власність означає, що особа, котра
скористалася своїм правом і отримала у
власність земельну ділянку меншу від
граничної площі, передбаченої ст.121 ЗК
України, не має правових підстав для
отримання у власність земельної
ділянки цього цільового призначення
вдруге, навіть площею, що складає
різницю між гранично можливою та
раніше отриманою у власність. Таких
висновків дійшов Вищий
адміністративний суд України в ухвалі
від 02.07.2013 року по справі №2а/2370/213/12.

Враховуючи викладене, колегія суддів
доходить висновку, що клопотання
позивача про надання дозволу на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки в
садівничому товаристві «Райдуга», яка
складається із двох ділянок,
орієнтовною площею 0,06 га та 0,04 га, у
власність, не відповідає вимогам
чинного законодавства, а тому
відповідач обґрунтовано відмовив
ОСОБА_3 у задоволенні цього клопотання
листом від 28.02.2014 року №08-03/1020.

Отже, судова колегія приходить до
висновку про відсутність підстав для
задоволення позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
відповідача знайшли підтвердження в
ході судового розгляду справи.
Натомість, апеляційна скарга позивача
спростовується вищевикладеним.

Обговорюючи висновки місцевого суду,
покладені в основу оскаржуваної
постанови, колегія суддів зазначає, що
такі ґрунтувались на недотриманні
відповідачем встановленого частиною 7
статті 118 Земельного кодексу України
місячного строку розгляду клопотання.
Втім, такі висновки суду суперечать ним
же встановленим обставинам. Так, судом
першої інстанції встановлено, що
відповідачем надавались відповіді на
клопотання позивача від 09.12.2013 року -
листом від 08.01.2014 року №08-03/6, а на
клопотання від 11.02.2014 року - листом від
28.02.2014 року №08-03/1020. Разом з тим, судом
констатовано недотримання місячного
терміну розгляду клопотань позивача.

Судова колегія зазначає, що дати
реєстрації вихідної кореспонденції
зазначених листів свідчать про те, що
вони були складені та зареєстровані в
межах встановленого законом місячного
терміну. Крім того, до апеляційної
скарги відповідачем, на підтвердження
направлення зазначених відповідей,
надано реєстри вихідних документів,
складені відділом документального,
господарського та організаційного
забезпечення Головного управління.
Факт отримання вказаних листів
позивачем підтверджується тим, що
останнім їх копії додавались на
додаток до адміністративного позову.

Таким чином, колегія суддів доходить
висновку, що судом першої інстанції
допущено невідповідність висновків
обставинам справи, що є підставою для
скасування судового рішення згідно п. 3
ч. 1 ст. 202 КАС України.

Також, колегія суддів не може
погодитись із висновком місцевого
суду, висловленим в обґрунтування
залишення без задоволення
зобов'язальної вимоги позивача, про те,
що ним не оскаржено рішення про відмову
в задоволенні відповідного клопотання,
оформлене листом від 28.02.2014 року, позаяк
наявність листа відповідача від 28.02.2014
року №08-03/1020 не може становити
перешкоди у реалізації права позивача
на безоплатну приватизацію земельної
ділянки, за умови дотримання ним
передбаченої земельним законодавством
процедури реалізації цього права.

Згідно статті 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів доходить висновку, що
оскаржуване судове рішення не
відповідає вимогам щодо законності та
обґрунтованості, а тому підлягає
скасуванню, з ухваленням нового
рішення про відмову в задоволенні
позову, з наведених у рішенні
апеляційного суду підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. п. 3 КАС
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове
рішення, якщо визнає, що судом порушено
норми матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212,
254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без
задоволення, а апеляційну скаргу
Головного управління Держземагентства
України у Київській області -
задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 16 квітня 2014 року
скасувати.

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_3 відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяО.М. Романчук

(Повний текст постанови складений
22 вересня 2014 року.)

Головуючий суддя

Глущенко Я.Б.

Судді:

Пилипенко О.Є.

Романчук О.М