Справа № 807/343/13-а
Суддя: Каралюс В.М.
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2014 року
Справа
№ 876/7624/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

головуючого судді
Каралюса В.М.,

суддів:
Затолочного В.С., Матковської З.М.,

за участі секретаря судового засідання
Бєлкіної Н.І.,

та за участі осіб:

від відповідача - Ліуш Б.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
державного підприємства
«Брустурянське лісомисливське
господарство» на постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 08 квітня 2013
року у справі за позовом державного
підприємства «Брустурянське
лісомисливське господарство» до
Державної податкової інспекції у
Тячівському районі Закарпатської
області про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2013 року позивач державне
підприємство «Брустурянське
лісомисливське господарство»
звернувся до суду з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у Тячівському районі
Закарпатської області, в якому просив
скасувати податкове
повідомлення-рішення № 983//5156 від
19.10.2012 року в частині визначення
грошового зобов'язання з податку на
прибуток на загальну суму 176238,28 грн.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 08 квітня 2013
року У задоволенні позовних вимог
державного підприємства
"Брустурянське лісомисливське
господарство" до Державної податкової
інспекції у Тячівському районі
Закарпатської області Державної
податкової служби відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду
першої інстанції, його оскаржив
позивач, який в поданій апеляційній
скарзі, поклмкаючись на те, що суд
першої інстанції не до кінця встановив
обставини у справі, не давши правової
оцінки, не дослідив всі позовні вимоги,
зазначені у позовній заяві на предмет
їх законності, просить оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову
про задоволення позовних вимог.

Апелянтом подано клопотання про
відкладення розгляду справи з підстав
неможливості прибуття представника в
судове засідання. Проте колегія суддів
вважає, що наведене не перешкоджає
судовому розгляду справи, оскільки
участь представника позивача в
судовому засіданні обов'язковою не
визнавалася.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача на
заперечення апеляційної скарги,
розглянувши матеріали справи та
апеляційної скарги, в межах викладених
в ній доводів, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, виходячи з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
працівниками Державної податкової
інспекції у Тячівському районі
Закарпатської області Державної
податкової служби було проведено
планову виїзну перевірку ДП
"Брустурянське лісомисливське
господарство" з питань дотримання
вимог податкового законодавства за
період з 01.01.2010 по 30.06.2012 та іншого
законодавства за період з 01.01.2010 по
30.06.2012.

За результатами проведеної перевірки
складено акт № 1339-2232/32464172 від 05.10.2012,
згідно якого встановлено, в тому числі,
завищення ДП "Брустурянське
лісомисливське господарство" валових
витрат за період, що перевірявся, в
загальному розмірі 604553,00 грн. (в т.ч., за
2010 рік - 350862,00 грн. та І півріччя 2012 року
на 253691,00 грн.) у зв'язку з включенням до
валових витрат у 2010 - І півріччі 2012 рр.
вартості витрат за орендовані
транспортні засоби від фізичних осіб,
договори оренди по яких відповідно до
вимог ст. 799 Цивільного кодексу України
не посвідчення нотаріально.

Таким чином, посадовими особами
відповідача зроблено висновок, в тому
числі, щодо порушення позивачем пп. 5.3.9
п. 5.3 ст. 5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
від 22.05.1997 № 283/97-ВР, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України, внаслідок
чого занижено податок на прибуток в
розмірі 140990,61 грн.

На підставі вказаного акту перевірки,
податковим органом було прийняте
податкове повідомлення-рішення №
983//5156 від 19.10.2012, яким збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем податок на прибуток
підприємств державної форми власності
в сумі 291110,00 грн. (в т.ч., 247287,00 грн. за
основним платежем та 43823,00 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами)), оскаржене ДП "Брустурянське
лісомисливське господарство" в частині
визначення грошового зобов'язання на
суму 176238,28 грн. (в т. ч., 140990,61 грн. за
основним платежем та 35247,67 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами)).

Як вбачається з матеріалів справи, що у
період з 2010 по 2012 рр. ДП "Брустурянське
лісомисливське господарство" (орендар)
було укладено ряд договорів оренди
лісозаготівельної техніки, договорів
оренди технічних засобів, договорів
оренди транспортного засобу (а. с. 145 - 168)
з фізичними особами ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
та ОСОБА_9 (орендодавець). Предметами
вказаних договорів оренди є
транспортні засоби (трактори,
автомобілі).

На підтвердження виконання умов
укладених договорів оренди були
складені акти прийомки виконаних робіт
(а. с. 32 - 144).

На підставі вищенаведеного ДП
"Брустурянське лісомисливське
господарство" віднесло до складу
валових витрат вартість витрат по
оренді транспортних засобів за 2010 рік в
розмірі 350862,00 грн. (в т. ч., І кв. 2010 р. -
79023,00 грн., ІІ кв. 2010 р. - 82025,00 грн., ІІІ кв.
2010 р. - 99803,00 грн., ІV кв. 2010 р. - 90011,11 грн.) та
за І півріччя 2012 року в розмірі 253691,00
грн. (в т. ч., І кв. 2012 р. - 115444,00 грн., ІІ кв.
2012 р. - 138247,00 грн.).

У відповідності до ст. 795 Цивільного
кодексу України від 16.01.2013 № 435-IV, за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк. Законом можуть
бути передбачені особливості
укладення та виконання договору найму
(оренди).

Параграф 5 глави 58 Цивільного кодексу
України встановлює особливості
укладення та виконання договорів найму
(оренди) транспортних засобів.

Форма укладення договору найму
транспортного засобу регламентується
ст. 799 кодексу. Так, нею передбачено, що
договір найму транспортного засобу
укладається у письмовій формі. Разом з
тим, у відповідності до ч. 2 цієї статті,
договір найму транспортного засобу за
участю фізичної особи підлягає
нотаріальному посвідченню.

Ч. 1 ст. 209 Цивільного кодексу України
передбачено, що правочин, який вчинений
у письмовій формі, підлягає
нотаріальному посвідченню лише у
випадках, встановлених законом або
домовленістю сторін. Договір про
закупівлю, який укладається відповідно
до Закону України "Про здійснення
державних закупівель", на вимогу
замовника підлягає обов'язковому
нотаріальному посвідченню.

Таким чином, законодавством
передбачено обов'язок сторін щодо
нотаріального посвідчення укладеного
договору оренди транспортного засобу у
разі, якщо такий укладено за участю
фізичної особи.

Моментом укладення договору, в
контексті ч. 3 ст. 640 Цивільного кодексу
України, у випадку, якщо такий підлягає
нотаріальному посвідченню, є день
такого посвідчення.

Отже, як вбачається з аналізу
законодавчих норм, що регулюють
порядок укладення договорів оренди
транспортних засобів (зокрема, з
фізичними особами), такий вважається
укладеним з моменту його нотаріального
посвідчення.

Договори оренди транспортних засобів,
укладені між ДП "Брустурянське
лісомисливське господарство" та
фізичними особами нотаріально
посвідчені не були. Ця обставина не
спростовується й позивачем (апелянтом).

Правові наслідки недодержання
сторонами при вчиненні правочину вимог
закону встановлюються параграфом 2
глави 16 Цивільного кодексу України.
Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 220 у
разі недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається (ч. 2 ст. 215
Цивільного кодексу України).

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 216
Цивільного кодексу України, недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю.

Таким чином, на підставі проведеного
правового аналізу законодавчих норм,
що регулюються спірні правовідносини,
суд першої інстанції дійшов вірного
висновку, що у зв'язку з недодержанням
позивачем вимог цивільного
законодавства щодо обов'язкового
нотаріального посвідчення договорів
оренди транспортних засобів, укладених
з фізичними особами, такі вважаються
нікчемними.

Порядок формування валових витрат
підприємства встановлюється ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств».

Пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 вищезазначеного закону
передбачено, що до складу валових
витрат включаються, в тому числі, суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

У відповідності до вимог абз. 4 пп. 5.3.9. п.
5.3 ст. 5 аналізованого законодавчого
акту, не належать до складу валових
витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Зазначене кореспондується з вимогами
пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 № 2755-VI, у
відповідності до якого не включаються
до складу витрат витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Отже, нікчемність укладених договорів
оренди транспортних засобів виключає
наявність документально підтверджених
підстав для віднесення вартості
отриманих товарів за такими договорами
до складу валових витрат.

Посилання представника ДП
"Брустурянське лісомисливське
господарство" на відсутність в
Господарському кодексі України, який
визначає основні засади
господарювання в Україні, вимоги щодо
обов'язкового нотаріального
посвідчення договорів оренди
транспортних засобів у сфері
господарювання судом до уваги не
береться з огляду на наступне.

Предметом регулювання Господарського
кодексу України є господарські
відносини, що виникають у процесі
організації та здійснення
господарської діяльності між
суб'єктами господарювання, а також між
цими суб'єктами та іншими учасниками
відносин у сфері господарювання.

У відповідності до ст. 2 Господарського
кодексу України учасниками відносин у
сфері господарювання є суб'єкти
господарювання, споживачі, органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, наділені
господарською компетенцією, а також
громадяни, громадські та інші
організації, які виступають
засновниками суб'єктів господарювання
чи здійснюють щодо них
організаційно-господарські
повноваження на основі відносин
власності.

Ст. 55 Господарського кодексу України
дає визначення поняттю "суб'єкта
господарювання", якими є: господарські
організації - юридичні особи, створені
відповідно до Цивільного кодексу
України, державні, комунальні та інші
підприємства, створені відповідно до
цього Кодексу, а також інші юридичні
особи, які здійснюють господарську
діяльність та зареєстровані в
установленому законом порядку;
громадяни України, іноземці та особи
без громадянства, які здійснюють
господарську діяльність та
зареєстровані відповідно до закону як
підприємці.

Таким чином, сфера дії Господарського
кодексу України поширюється виключно
на господарські відносини, що
виникають у процесі організації та
здійснення господарської діяльності,
та виникають між визначеними цим
кодексом учасниками, до яких фізичні
особи, що не мають статусу суб'єкта
господарювання, відносяться тільки в
якості засновників суб'єктів
господарювання чи в разі здійснення
щодо них організаційно-господарських
повноважень на основі відносин
власності.

Як вбачається з матеріалів справи,
договори оренди були укладені між ДП
"Брустурянське лісомисливське
господарство", суб'єктом
господарювання, та фізичними особами,
які такого статусу не мають.

Отже, відносини, які виникли у зв'язку з
укладенням таких договір, не можуть
відноситися до сфери регулювання
Господарського кодексу України.

Хибним є покликання апелянта на норми
ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України, у
відповідності до яких якщо сторони
домовилися щодо усіх істотних умов
договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

На доведення вказаної аргументації
доказів щодо ухилення однією з сторін
договору оренди від його нотаріального
посвідчення та звернення з позовом до
суду стосовно визнання таких договорів
дійсними позивач не надав. Доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків рішення суду, а тому підстав
для скасування постанови колегія
суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення.

Враховуючи вищенаведене та керуючись
ч. 1 ст. 160, ст.ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200,
п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу державного
підприємства «Брустурянське
лісомисливське господарство» залишити
без задоволення, а постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 08 квітня 2013
року в адміністративній справі №
807/343/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
В.М.
Каралюс

суддя
В.С. Затолочний

суддя
З.М. Матковська

Повний текст ухвали виготовлений 16.09.2014