Справа № 591/3804/14-а
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 р.Справа № 591/3804/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в м.Сумах на постанову
Зарічного районного суду м. Суми від
13.06.2014р. по справі № 591/3804/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в м. Сумах

про визнання дій неправомірними та
зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1, звернулась до
Зарічного районного суду м. Суми з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
м. Сумах, в якому просила суд: визнати
дії відповідача протиправними та
зобов'язати відповідача здійснити
перерахунок раніше призначеної пенсії
на підставі ст. 37 Закону України "Про
державну службу" з урахуванням довідки
Сумського обласного центру зайнятості
від 22.05.2014 року № 06-10/796 з 01 червня 2014
року у розмірі 88%, а також відшкодувати
понесені витрати по сплаті судового
збору.

За результатами розгляду справи в
порядку скороченого провадження,
постановою Зарічного районного суду м.
Суми від 13.06.2014 року позов ОСОБА_1 -
задоволено.

Визнано неправомірними дії Управління
Пенсійного фонду України в м. Суми щодо
відмови у здійсненні перерахунку
раніше призначеної на підставі ст. 37
Закону України "Про державну службу"
пенсії державного службовця ОСОБА_1 з
урахуванням довідки Сумського
обласного центру зайнятості від 22.05.2014
року № 06-10/796.

Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в м. Суми здійснити з 01
червня 2014 року перерахунок раніше
призначеної на підставі ст. 37 Закону
України "Про державну службу" пенсії
ОСОБА_1 з урахуванням матеріальної
допомоги на оздоровлення, матеріальної
допомоги на вирішення
соціально-побутових питань та
індексації відповідно до довідки
Сумського обласного центру зайнятості
від 22.05.2014 року № 06-10/796 та здійснити
виплати.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, відповідачем подано
апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції, при
прийнятті оскаржуваної постанови, норм
матеріального та процесуального права,
відповідач просить постанову
Зарічного районного суду м. Суми від
13.06.2014 року № 591/3374/14-а скасувати та
прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач, зокрема,
посилається на порушення судом першої
інстанції приписів ст. ст. 33, 37, 37-1
Закону України "Про державну службу",
Закону України "Про пенсійне
забезпечення", Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", що призвело до
неправильного вирішення справи, а
також на доводи та обставини викладені
в апеляційній скарзі.

Виходячи з приписів абз. 4 ч. 8 ст. 183-2 КАС
України, апеляційна скарга
розглядається в порядку письмового
провадження.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши, в межах
апеляційної скарги, рішення суду
першої інстанції та доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що 10.04.2009 року позивачу -
ОСОБА_1, призначено пенсію державного
службовця, у розмірі 88 %, але при
нарахуванні та призначенні пенсії їй
не була врахована виплачена
матеріальна допомога на оздоровлення,
матеріальна допомога на вирішення
соціально-побутових питань та
індексація.

22.05.2014 року ОСОБА_1 звернулась до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Суми із заявою про перерахунок
раніше призначеної пенсії, з
урахуванням довідки Сумського
обласного центру зайнятості від 22.05.2014
року № 06-10/796.

Відповідно до листа Управління
Пенсійного фонду України в м. Суми від
27.05.2014 року за №240/М позивачу відмовлено
в перерахунку пенсії.

Не погодившись з діями відповідача
щодо відмови у перерахунку пенсії,
позивач звернувся з даним позовом до
суду.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що позивачем були
сплачені страхові внески зі всієї
заробітної плати, тому її пенсія
повинна бути обчислена із суми
заробітної плати, що включала суми
матеріальної допомоги на оздоровлення,
матеріальної допомоги для вирішення
соціально-побутових питань та
щомісячної індексації заробітної
плати.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Статтею 37 Закону України "Про державну
службу" № 3723-ХІІ передбачено, що на
одержання пенсії державних службовців
мають право особи, які досягли
встановленого законодавством
пенсійного віку, за наявності
страхового стажу для чоловіків - не
менше 25 років, для жінок - не менше 20
років, у тому числі стажу державної
служби - не менше 10 років, та які на час
досягнення пенсійного віку працювали
на посадах державних службовців, а
також особи, які мають не менше 20 років
стажу роботи на посадах, віднесених до
категорій посад державних службовців, -
незалежно від місця роботи на час
досягнення пенсійного віку.

Пенсія державним службовцям
призначається в розмірі 80 відсотків
від сум їх заробітної плати, на які
нараховуються страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, без обмеження граничного
розміру пенсії, а особам, які на час
звернення за призначенням пенсії не є
державними службовцями, - у розмірі 80
відсотків заробітної плати працюючого
державного службовця відповідної
посади та рангу за останнім місцем
роботи на державній службі.

Порядок обчислення заробітної плати
для перерахунку пенсії державного
службовця встановлено постановами
Кабінету Міністрів від 31 травня 2000 року
№ 865 та від 23 квітня 2003 року № 581.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів
України від 31 травня 2000 року № 865 (із
змінами і доповненнями) передбачено, що
особи, які вийшли на пенсію згідно
Закону № 3723-ХІІ мають право на
перерахунок пенсій, але лише за умови
підвищення заробітної плати державним
службовцям після набрання чинності
лише Законом України від 16 січня 2003
року № 432-ІV "Про внесення змін до Закону
№ 3723-ХІІ" (далі - Закон № 432-ІV).

Постановою Кабінету Міністрів України
від 23 квітня 2003 року № 581 встановлено,
що у разі підвищення розміру
заробітної плати працюючим державним
службовцям відповідно до рішень
Кабінету Міністрів України після
набрання чинності Законом України від
16 січня 2003 року № 432-IV "Про внесення змін
до Закону № 3723-ХІІ" заробітна плата для
перерахунку пенсії пенсіонерам, яким
пенсія призначена з дня набрання
чинності Законом № 3723-ХІІ,
визначається в такому порядку: 1)
пенсіонерам, які на момент перерахунку
пенсії продовжують працювати на
посаді, з якої призначено пенсію, - на
підставі поданої довідки про
одержувану заробітну плату на момент
перерахунку; 2) іншим пенсіонерам - на
підставі документів, поданих на час
перерахунку, виходячи із сум
заробітної плати, яку одержує
працюючий державний службовець на
відповідній посаді, з якої призначено
(перераховано) пенсію, на момент
виникнення права на перерахунок. При
цьому, премія та інші надбавки
враховуються в середніх розмірах
стосовно визначених законодавством
таких виплат у відповідному державному
органі, з якого особа вийшла на пенсію,
на момент виникнення права на
перерахунок, якщо вони були фактично їй
встановлені.

Відповідно до п. 3 Постанови Кабінету
Міністрів України "Про деякі питання
вдосконаленні визначення розмірів
заробітку для обчислення пенсії" від
31.05.2000 року № 865, посадовий оклад,
надбавка за ранг або кваліфікаційні
класи, класний чин або спеціальні
звання, вислугу років при призначенні
пенсії, відповідно до Закону України
"Про державну службу", враховуються в
розмірах, що виплачуються на день
звільнення з роботи, що дає право на
відповідний вид пенсії, а, згідно пп. 2 п.
4 цієї ж постанови, посадовий оклад,
надбавки за ранг та вислугу років
враховуються в розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України на момент
виникнення права на перерахунок за
відповідною посадою та рангом на
момент призначення (перерахунку)
пенсії.

На всі виплати, включені в довідки,
нараховані страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Частиною 1 статті 1 Закону України "Про
оплату праці" (Закон №108) встановлено,
що заробітна плата - це винагорода ,
обчислена, як правило, у грошовому
виразі, яку за трудовим договором
власник або уповноважений ним орган
виплачує працівникові за виконану ним
роботу.

Відповідно до ст. 2 цього Закону,
структура заробітної плати
складається з основної, додаткової та
інших заохочувальних та
компенсаційних виплат, до яких
належать виплати у формі винагород за
підсумками роботи за рік, премії за
спеціальними системами і положеннями,
компенсаційні та інші грошові і
матеріальні виплати, які не
передбачені актами чинного
законодавства, або які провадяться
понад встановлені зазначеними актами
норми.

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про
державну службу" заробітна плата
державних службовців складається з
посадових окладів, премій, доплат за
ранги, надбавок за вислугу років на
державній службі та інших надбавок.
Посадові оклади державних службовців
установлюються залежно від складності
та рівня відповідальності виконуваних
службових обов'язків. Умови оплати
праці державних службовців, розміри їх
посадових окладів, надбавок, доплат і
матеріальної допомоги визначаються
Кабінетом Міністрів України.

Аналіз наведених норм чинного
законодавства дає підстави для
висновку, що матеріальна допомога на
оздоровлення, допомога для вирішення
соціально-побутових питань та
індексація входили до системи оплати
праці державного службовця.

Крім того, статтею 66 Закону України від
5 листопада 1991 року № 1788-XII "Про
пенсійне забезпечення" врегульовано
види оплати праці, що враховуються при
обчисленні пенсій.

Відповідно до частини 1 статті 66
вказаного Закону до заробітку для
обчислення пенсії включаються всі види
оплати праці (виплат, доходу), на які
відповідно до Закону України "Про збір
на обов'язкове державне пенсійне
страхування" нараховується збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, в межах максимальної
величини фактичних витрат на оплату
праці найманих працівників,
оподатковуваного доходу (прибутку),
сукупного оподатковуваного доходу
(граничної суми заробітної плати
(доходу), з яких справляються страхові
внески (збори) до соціальних фондів, що
діяла на день одержання зазначеного
заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України від 9 липня 2003
року № 1058-IV "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" (далі -
Закон № 1058-IV) визначає виплати (доходи),
що враховуються в заробітну плату
(дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії. Так, зокрема до
такого доходу (заробітної плати)
враховуються: суми виплат, отримуваних
застрахованою особою після набрання
чинності цим Законом, з яких згідно з
цим Законом були фактично нараховані
(обчислені) та сплачені страхові
внески; суми виплат, отримуваних
застрахованою особою до набрання
чинності цим Законом, у межах сум, на
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, нараховувалися внески на
державне соціальне страхування або
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування.

За змістом наведених норм отримувані
застрахованою особою суми виплат, з
яких були фактично нараховані та
сплачені страхові внески або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, враховуються в заробіток
(дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії, незалежно від того,
чи входять вони до структури
заробітної плати.

Аналогічна правова позиція була
висловлена Верховним Судом України в
постановах від 20 лютого 2012 року, 14, 28
травня 2013 року (справи №№ 21-430а11, 21-125а13,
21-97а13 відповідно) прийнятих в порядку
перегляду судового рішення з підстав
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах.

Згідно зі ст. 244-2 КАС України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Враховуючи вищевикладене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
відмова відповідача щодо у здійсненні
перерахунку пенсії позивачу з
урахуванням матеріальної допомоги на
оздоровлення, матеріальної допомоги на
соціально-побутові послуги та
індексації, з яких сплачено страхові
внески, є неправомірною, а відтак
обґрунтовано визнав такі дії
протиправними та правомірно зобов'язав
відповідача провести відповідний
перерахунок та виплату пенсії
позивача.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
відповідно до статті 37 Закону України
"Про державну службу", в редакції чинній
на час звернення за призначенням
пенсії, за кожний повний рік роботи
понад 10 років на державній службі
пенсія збільшується на один відсоток
заробітку, але не більше 90 відсотків
заробітної плати. Враховуючи, що пенсію
ОСОБА_1 розраховано у розмірі 88 % суми її
заробітної плати, позивач має право
отримувати пенсію в розмірі 88 % від
розрахованої заробітної плати,
оскільки на час призначення їй пенсії,
пенсія була призначена у такому
відсотковому відношенні відповідно до
діючої на той час редакції ст. 37 Закону
України № 3723.

Слід зазначити, що в 2014 році позивач
звернувся до відповідача не за новим
перерахунком розміру його пенсії в
розумінні ст. 37-1 Закону України № 3723, а
за відновленням своїх прав, порушених
при призначені пенсії, під час якого
при обрахунку його заробітної плати
для призначення пенсії були враховані
не всі складові заробітної плати.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Заперечуючи проти позову, відповідач,
який є суб'єктом владних повноважень,
правомірність своїх дій щодо відмови у
призначенні позивачеві пенсії на
пільгових умовах належним чином не
довів.

Оскільки, вчиняючи оскаржувані дії,
відповідач діяв не на підставі та не у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, колегія суддів
вважає вірним висновок суду першої
інстанції про наявність підстав для
задоволення позову.

У відповідності до ст. 159 КАС України,
судове рішення повинне бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Переглянувши рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
постанова Зарічного районного суду м.
Суми від 13.06.2014 року відповідає вимогам
ст. 159 Кодексу адміністративного
судочинства України, підстав для
задоволення вимог апеляційної скарги
відповідача колегією суддів не
встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову чи ухвалу суду
- без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дослідив наявні докази, надав їм
належну оцінку та прийняв законне і
обґрунтоване рішення, з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду першої
інстанції не спростовують, а тому
підстав для його скасування не
вбачається.

Згідно ч. 10 ст. 183-2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у разі оскарження в
апеляційному порядку постанови,
прийнятої у скороченому провадженні,
судове рішення апеляційної інстанції
по такій справі є остаточним і
оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.Сумах
залишити без задоволення.

Постанову Зарічного районного суду м.
Суми від 13.06.2014р. по справі № 591/3804/14-а
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її постановлення, є остаточною та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва
С.В.Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П.
Перцова Т.С.