Справа № 816/3282/14
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2014-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

816/3282/14

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2014 року

м. Полтава

Справа № 816/3282/14

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді – Бойка С.С., розглянувши в письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перемога" про стягнення адміністративно - господарських санкцій, -

В С Т А Н О В И В:

18 серпня 2014 року Полтавське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перемога "( надалі по тексту - СВК "Перемога") про стягнення адміністративно - господарських санкцій в сумім 138 567,90 грн. та пені в сумі 6707,03 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що відповідач порушив вимоги Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" щодо виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, в результаті чого утворилась заборгованість по несплаті адміністративно-господарських санкцій та пені до Фонду соціального захисту інвалідів.

Позивач явку свого уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з'явився, надав клопотання про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника. Надіслав письмові заперечення проти позову, у яких стверджував, що СВК "Перемога" постійно інформувало службу зайнятості про наявність створених вакантних місць для працевлаштування інвалідів, надавало оголошення в засобах масової інформації Хорольського району. Проте, жодного разу інваліди з метою працевлаштування відповідачу не направлялись, докази відмови СВК "Перемога" у працевлаштуванні інвалідів відсутні. Таким чином, як на думку відповідача, він не може нести відповідальність за ненаправлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, оскільки, в свою чергу, останній виконав всі вимоги законодавства щодо створення робочих місць для інвалідів.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених даною статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи достатність наданих сторонами доказів та відсутність потреби допитати свідка чи експерта, суд, зважаючи на положення частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, в судовому засіданні 09 вересня 2014 року перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно із звітом про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2013 рік (форма № 10-ПІ, реєстраційний номер 53/248/13), поданим відповідачем 17.02.2014 Полтавському обласному відділенню Фонду соціального захисту інвалідів, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу за 2013 рік становила 302 особи, фонд оплати праці штатних працівників – 8 369,50 тис. грн, середньорічна заробітна плата штатного працівника – 27 714 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" для підприємств, установ, організацій, в тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів в розмірі 4 % середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб – у кількості одного робочого місця.

З огляду на викладене, кількість робочих місць, призначених для забезпечення працевлаштування інвалідів, відповідно до нормативу у відповідача у 2013 році, склала 12 місць.

Із звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2013 рік форми № 10-ПІ вбачається, що відповідачем на підприємстві було працевлаштовано у 2013 році 7 інвалідів, у той час як повинно працювати 12.

Згідно ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" підприємства (об'єднання), установи і організації незалежно від форми власності і господарювання, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим частиною першою статті 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві (в об'єднанні), в установі, організації за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

За таких обставин сума адміністративно-господарських санкцій за 5 робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів і не зайнятих інвалідами, для відповідача у 2013 році склала 138 567,90 грн. У зв'язку з тим, що вказану суму адміністративно-господарських санкцій відповідачем до 16.04.2014 року не було сплачено, позивачем донараховано пеню у розмірі 6 707,03 грн.

Надаючи оцінку позовним вимогам про стягнення із відповідача суми адміністративно-господарських санкцій та пені в загальному розмірі 145 274,93 грн., суд виходить з наступного.

Статтею 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" передбачено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Наданими відповідачем доказами в обґрунтування своїх заперечень підтверджується, що СВК "Перемога" протягом 2013 року направлялись звіти про наявність вільних робочих місць за формою 3-ПН для працевлаштування інвалідів щомісячно протягом 2013 року для працевлаштування інвалідів на 7 робочих місць.

Таким чином, відповідач інформував службу зайнятості у встановленому чинним законодавством порядку про вакантні місця для працевлаштування інвалідів у кількості згідно нормативу, тобто вживав заходів для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Натомість, згідно матеріалів справи, інваліди на працевлаштування до відповідача в 2013 році не направлялися. Відмов у працевлаштуванні не було. Вказане не було спростовано позивачем у ході розгляду справи.

Доказів того, що будь-яким іншим органом працевлаштування інвалідів направлялися відповідачу протягом 2013 року інваліди для працевлаштування чи інваліди самостійно зверталися до відповідача з метою працевлаштування, і що відповідач відмовив у прийнятті інвалідів на роботу, суду не надано.

Крім того, відповідачем також було надано докази, що СВК "Перемога" вживались заходи щодо працевлаштування інвалідів на створених вакантних місцях шляхом опублікування оголошень в засобах масової інформації Хорольського району.

З аналізу норм Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів" вбачається, що обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком підбирати і працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця, натомість вимагає від нього вжиття заходів для працевлаштування інвалідів, визначених у статтею 18 Закону.

При вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій суд виходить із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов'язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій, при цьому враховує, що елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв'язку між самим порушенням та його наслідками.

З огляду на те, що відповідач вживав необхідних заходів для працевлаштування інвалідів, а саме, надавав державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів та опубліковував оголошення у засобам масової інформації, вини в діях відповідача судом не встановлено, а відтак, застосування до нього адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць є необґрунтованим.

Відповідно до частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Отже, позовні вимоги Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перемога " про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя С.С. Бойко