Справа № 872/5540/13
Суддя: Проценко О.А.
Дата ухвалення: 2014-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

31 липня 2014 рокусправа № 0870/9653/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Проценко
О.А.

суддів: Дурасової Ю.В.
Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового
засідання: Комар Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Запорізької митниці Міндоходів

на постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 29.11.2012р. у
справі № 0870/9653/12

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Запорізький металургійний
комбінат "Запоріжсталь"

до Запорізької митниці Міндоходів

про визнання протиправними та
скасування податкових повідомлень
форми "Р" №67 та №68 від 23.08.2012р. ,

в с т а н о в и в:

Позивач (далі по тексту - ПАТ
"Запоріжсталь") звернувся до суду з
позовом про визнання протиправними та
скасування податкових повідомлень
форми "Р" Запорізької митниці
Міндоходів (далі по тексту - відповідач,
митний орган) від 23.08.2012 № 67 в частині
донарахування податкових зобов'язань
на суму 224140,89 грн. ввізного мита, та № 68
в частині донарахування податкових
зобов'язань з пдатку на додану вартість
на суму 17086640,59 грн.

На обґрунтування позовних вимог
зазначалось, що розмір зобов'язань та
штрафних санкцій від суми несплачених
митних платежів за надлишки товарів
(магнезитовий порошок, вугілля кам'яне,
кокс доменний) визначений відповідачем
неправомірно, оскільки про існування
таких надлишків митницю повідомив сам
позивач, а тому проведення
відповідачем перевірки, в даному
випадку не означає, що митниця
самостійно виявила факт заниження
податкових зобов'язань. Позивач також
вказує, що через недоліки
законодавства ПАТ "Запоріжсталь" було
позбавлено можливості скористатися
положеннями п. 50.1 ст. 50 ПК України,
оскільки на той час був відсутній
розроблений механізм та форми подання
уточнюючих розрахунків до митних
декларацій, відсутня можливість сплати
визначених самостійно сум. Позивач
вважає, що митним органом законно було
визначено код комплектного об'єкта,
проте окрема класифікація складових
товару за наслідками перевірки і
відповідне донарахування зобов'язань є
незаконним.

Постановою суду першої інстанції
позов задоволено частково. Визнані
протиправними та скасовані податкові
повідомлення форми "Р" Запорізької
митниці від 23.08.2012р. : № 67 в частині
визначення Публічному акціонерному
товариству "Запорізький металургійний
комбінат "Запоріжсталь" суми
податкового зобов'язання за платежем
ввізне мито в сумі 223790,11 грн. з
урахуванням штрафних санкцій, а також
№ 68 в частині визначення позивачу суми
податкового зобов'язання з ПДВ на
загальну суму 16956679,48 грн. В задоволенні
іншої частини позову було відмовлено.

При цьому суд в своїй постанові
зазначив, що висновки Запорізької
митниці про наявність порушень при
митному оформлені комплектного об'єкта
"Обладнання складу вугілля" та у зв'язку
із недекларуванням вартості
інженерних та
дослідно-конструкторських робіт
спростовуються дослідженими під час
розгляду справи доказами, томц є
помилковими.

Не погодившись з висновками суду
першої інстанції, відповідач оскаржує
в апеляційному порядку постанову суду
в частині задоволених позовних вимог.
На обґрунтування своєї позиції
відпвоідача зазначає, що приймаючи
постанову, суд першої інстанції не
встановив та не дослідив належним
чином фактичні обставини, невірно
застосував норми матеріального права.
Апелянт наполягає, що позивачем при
митному оформлені товарів, які ввезені
на митну територію України відповідно
до договору купівлі-продажу №
ВП.1323.37515.08.56И від 19.06.2008 порушено вимоги
п.п. "г" п.2 ч. 2 ст. 267 МК України у зв'язку
із недекларуванням вартості
інженерних та
дослідно-конструкторських робіт, які
були виконані за межами України.
Вважає, що згідно з Угодою про
застосування ст. VІІ ГАТТ та вимогам
законодавства України, вартість
інжинірингових робіт повинна
розглядатися як частина ціни, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за оцінювані товари та повинна
включатись до митної вартості
комплектного об'єкту. Відповідач
наполягає на тому, що перевірка
проведена у відповідномті до норм
Митного кодексу України (МК України), що
митний орган у відповідності до
зазначеного Кодексу має право
здійснювати контрольні функції,
самостійно класифікувати отримані
декларантом товари, а також приймати
відповідні рішення. Апелянт вважає
судове рішення незаконним, просить
скасувати постанову суду та прийняти
нове рішення, яким відмовити позивачу в
задоволенні позову в повному обсязі.

Позивач заперечує проти задоволення
апеляційної скарги, судове рішення
вважає законним та обґрунтованим.

Під час судового розгляду справи
апеляційним судом, у зв'язку з
реорганізацією згідно додатку 2 до
Постанови Кабінету Міністрів України
№229 від 20.03.2013р. «Про утворення
територіальних органів Міністерства
доходів і зборів», здійсненно
правонаступництво відповідача. На
підставі ст.55 КАС України здійснено
заміну Запорізької митниці -
Запорізькою митницею Міндоходів.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в
межах доводів апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справ, на
підставі наказів Запорізької митниці
від 16.05.2012 № 300 "Про проведення
позапланової виїзної документальної
перевірки стану дотримання
законодавства України з питань
державної митної справи на ПАТ
"Запоріжсталь", від 12.06.2012 № 362 "Про
внесення змін до наказу Запорізької
митниці від 16.05.2012 № 300", від 27.06.2012 № 392
"Про внесення змін до наказу
Запорізької митниці від 16.05.2012 № 300"
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку стану дотримання
законодавства України з питань
державної митної справи на ПАТ
"Запоріжсталь" за період з 01.12.2010р. по
30.04.2012р. в частині документування
сплати коштів контрактоутримувачу за
імпортно-експортні товари, повноти
декларування сипучих вантажів,
перевірки складових митної вартості
товарів та правильності класифікації
комплектного об'єкта "Обладнання
складу вугілля".

За результатами перевірки складено акт
від 03.08.2012 № 0024/12/112000006/, в якому
зазначається про:

- недотримання позивачем порядку
декларування, чим порушено вимоги
статей 40, 81, 88 МК України, що призвело до
заниження податкового зобов'язання на
загальну суму 295767,45 грн. й підлягає
перерахуванню до Державного бюджету
України, а саме ввізне мито в сумі
840,58 грн. та ПДВ в сумі 294 926,87 грн.;

- порушення при митному оформлені
комплектного об'єкта "Обладнання
складу вугілля" вимог Основних правил
інтерпретації класифікації товарів
УКТЗЕД, зокрема № 1, № 6 затверджених
Законом України "Про Митний тариф
України", нової редакції Української
класифікації товарів
зовнішньоекономічної діяльності,
Пояснень до Української класифікації
товарів зовнішньоекономічної
діяльності, п. 3.1 наказу Держмитслужби
України від 12.12.2005 № 1219 "Про
затвердження Порядку прийняття
рішення про класифікацію комплектного
об'єкта згідно з УКТЗЕД та внесення
змін до наказу Держмитслужби України
від 30.06.1998 № 380", п. 3.15 наказу
Держмитслужби України від 31.01.2011 № 65
"Про затвердження Порядку здійснення
митних процедур, пов'язаних із
здійсненням митного контролю та
митного оформлення товарів, що
переміщуються через митний кордон
України в розібраному чи нерозібраному
вигляді", що призвело до заниження
податкового зобов'язання на загальну
суму 268544,53 грн. , в т.ч. ввізне мито в сумі
223787,11 грн. та ПДВ в сумі 44757,42 грн.;

- порушення вимог п.п. "г" п. 2 ч. 2 ст. 267 МК
України у зв'язку із недекларуванням
вартості інженерних та
дослідно-конструкторських робіт, які
були виконані за межами України,
безпосередньо необхідних для
виробництва імпортованих товарів, що
призвело до заниження податкового
зобов'язання на загальну суму 11274612,71
грн., в т.ч. ПДВ в сумі 11274612,71 грн.

На підставі висновків акту
перевірки 23.08.2012 Запорізькою митницею
винесені податкові повідомлення форми
"Р" № 67 про визначення ПАТ
"Запоріжсталь" податкового
зобов'язання за платежем «ввізне мито»
в сумі 224981,47 грн. та № 68 про визначення
ПАТ "Запоріжсталь" податкового
зобов'язання за платежем «податок на
додану вартість» у сумі 17381567,46 грн.

Перевіривши законність та
обгрунтованість постанови суду в межах
доводів апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів не
знаходить підстав для задоволення
апедяційної скарги та скасування
судового рішення.

Так, щодо недотримання позивачем
порядку декларування товару, яке, як
вважає митний орган, призвело до
заниження податкового зобов'язання на
загальну суму 295767,45 грн., слід зазначити
наступне.

Як свідчать матеріали справи,
реалізуючи визначену та затверджену
облікову політику і обрану форму
ведення бухгалтерського обліку, при
отриманні сипучих видів сировини від
іноземних постачальників, що надходила
в залізничних полувагонах, ПАТ
"Запоріжсталь" здійснювало внутрішній
ваговий контроль отриманої сировини на
станції підприємства "Східна".

При цьому, прийняття товару
"Магнезитовий порошок" по кількості
відбувалось на складах покупця (ПАТ
"Запоріжсталь"), а саме мартенівському
та обтискному цехах, відповідно до умов
зовнішньоекономічних контрактів
купівлі-продажу на поставку товарів
"Магнезитовий порошок…" № ВП.1323.37515.11.01И
від 01.12.2010, укладеного між ПАТ
"Запоріжсталь" та компанією "Linde Limited",
Великобританія та № REVZAP-12102011 від 12.10.2011
укладеного між ПАТ "Запоріжсталь" та
компанією "SMZ-Revimex a.s.", Словаччина.

"Вугілля кам'яне коксівне"
приймалося по кількості на складах
покупця (ВАТ "Запоріжсталь") відповідно
до умов зовнішньоекономічного
контракту купівлі-продажу на поставку
товарів "Вугілля кам'яне коксівне" №
ВП.1323.37515.11.10И від 10.10.2011, укладеного між
ПАТ "Запоріжсталь" та ПАТ "Торговий дом
"Шолоховский", Росія.

Прийняття товарів "Кокс грубий
доменний кам'яновугільний" по
кількості відбувалось на складах
позивача відповідно до умов
зовнішньоекономічного контракту
купівлі-продажу на поставку товару
"Кокс грубий доменний кам'яновугільний"
№ ВП.1323.37515.11.06И від 01.01.2011, укладеного
між ПАТ "Запоріжсталь" та компанією "Veraco
Intertrading Ltd", Великобританія.

Стосовно встановлених обставин
митний орган дійшов висновку щодо
недекларування в повному обсязі
імпортованих ПАТ "Запоріжсталь"
товарів: "Магнезитовий порошок", "Кокс
грубий доменний кам'яновугільний" та
"Вугілля кам'яне коксівне", а саме:
невідповідність ваги, заявленої під
час митного оформлення товарів ПАТ
"Запоріжсталь" за вантажними митними
деклараціями і фактично
оприбуткованої на підприємстві
позивача, що призвело до недотримання
порядку декларування.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач не спростовує наявності
надлишків товару, не сперечається
відносно нарахування відповідачем
суми основного зобовязання, проте
оспорює нарахування штрафу у розмірі 50%
від суми нарахованого зобовязання,
зазначаючи про те, що митний орган
своєчасно повідомлявся про факти
надлишків листами з відповідними
розрахунками.

З аналізу норм права, які регулюють
правовідносини з даного спірного
питання, колегія суддів погоджуєьбся з
висновками суду першої інстанції. Так,
відповідно до ч. 1 ст. 40 МК України,
митному контролю підлягають усі товари
і транспортні засоби, що переміщуються
через митний кордон України. За
приписами ч.1 ст.81 МК України
декларування здійснюється шляхом
заявлення за встановленою формою
(письмовою, усною, шляхом вчинення дій)
точних відомостей про товари і
транспортні засоби, мету їх
переміщення через митний кордон
України, а також відомостей, необхідних
для здійснення їх митного контролю та
митного оформлення.

Згідно з ч. 2 ст. 88 МК України
декларант зобов'язаний, зокрема,
здійснити декларування товарів і
транспортних засобів відповідно до
порядку, встановленого цим Кодексом.

При цьому пунктом 50.1 ст. 50
Податкового кодексу України (ПК
України) передбачено, що у разі якщо у
майбутніх податкових періодах (з
урахуванням строків давності,
визначених статтею 102 цього Кодексу)
платник податків самостійно виявляє
помилки, що містяться у раніше поданій
ним податковій декларації (крім
обмежень, визначених цією статтею), він
зобов'язаний надіслати уточнюючий
розрахунок до такої податкової
декларації за формою чинного на час
подання уточнюючого розрахунку.

Абзацем 3 п. 50.1 ст. 50 ПК України
визначено, що платник податків, який
самостійно виявляє факт заниження
податкового зобов'язання минулих
податкових періодів, зобов'язаний, за
винятком випадків, установлених
пунктом 50.2 цієї статті: а) або
надіслати уточнюючий розрахунок і
сплатити суму недоплати та штраф у
розмірі трьох відсотків від такої суми
до подання такого уточнюючого
розрахунку; б) або відобразити суму
недоплати у складі декларації з цього
податку, що подається за податковий
період, наступний за періодом, у якому
виявлено факт заниження податкового
зобов'язання, збільшену на суму штрафу
у розмірі п'яти відсотків від такої
суми, з відповідним збільшенням
загальної суми грошового зобов'язання
з цього податку.

Таким чирном, на момент виникнення
спірних правовідносин, законодавством
не визначено форму уточнюючого
розрахунку до митної декларації, тому
судом не було прийнято як уточнюючи
розрахунки листи позивача, адресовані
митному органу стосовно надлишків.

Позивачем також не було самостійно
сплачено суму недоплати та штраф у
розмірі 3%.

Відповідно до п.п. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 ПК
України контролюючий орган
зобов'язаний самостійно визначити суму
грошових зобов'язань, зменшення
(збільшення) суми бюджетного
відшкодування та/або зменшення
(збільшення) від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток або від'ємного значення суми
податку на додану вартість платника
податків, передбачених цим Кодексом
або іншим законодавством, якщо: дані
перевірок результатів діяльності
платника податків свідчать про
заниження або завищення суми його
податкових зобов'язань, суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків,
заявлених у податкових (митних)
деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Згідно з п. 123.1 ст. 123 ПК України, у
разі якщо контролюючий орган
самостійно визначає суму податкового
зобов'язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків на
підставах, визначених підпунктами 54.3.1,
54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу, - тягне за собою
накладення на платника податків штрафу
в розмірі 25 відсотків суми визначеного
податкового зобов'язання, завищеної
суми бюджетного відшкодування. При
повторному протягом 1095 днів визначенні
контролюючим органом суми податкового
зобов'язання з цього податку, зменшення
суми бюджетного відшкодування - тягне
за собою накладення на платника
податків штрафу у розмірі 50 відсотків
суми нарахованого податкового
зобов'язання, завищеної суми
бюджетного відшкодування.

Таким чином, застосування штрафної
санкції в розмірі 50% від суми
нарахованого податкового хобовязання
є обгрунтованим, тоді як
трьохвідсоткова санкція ст.123 ПК
України не передбачається.

Стосовно наступного епізоду колегія
суддів встановила наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до умов укладеного 19.06.2008р.
між ПАТ "Запоріжсталь" (покупець) та ТОВ
"Уралмаш-Инжиниринг", Росія (продавець)
контракту купівлі-продажу №
ВП.1323.37515.08.56И, продавець зобов'язався
виконати інжиніринг обладнання складу
вугілля ПАТ "Запоріжсталь", продати та
поставити на умовах DDU- м.Запоріжжя,
Україна, відповідно до "Інкотермс-2000", а
покупець оплатити та прийняти
інжиніринг, а також обладнання складу
вугілля ВАТ "Запоріжсталь", згідно з
додатком № 1 та додатком № 2 до
вказаного контракту.

Додатком № 2 "Комплектувальна
відомість" до вищевказаного контракту
визначено перелік найменування
обладнання складу, зокрема, самі машини
та конвеєри, сполучені з машинами,
конвеєри обв'язки складу тощо.

Як свідчать матеріали справи,
заявою від 06.07.2009 за вих. № 95/202572 позивач
звернувся до Запорізької митниці з
проханням надати дозвіл на
класифікацію комплектного об'єкта
"Обладнання складу вугілля ПАТ
"Запоріжсталь" за кодом 8428 90 90 10 згідно
УКТЗЕД. На зворотному боці вказаної
заяви Запорізькою митницею в графі
"Рішення митного органу" зазначено: "Код
комплектного об'єкта згідно з
УКТЗЕД. Дозволяється оформлення
складових комплектного об'єкта за
кодом комплектного об'єкта
згідно з УКТЗЕД за умови переміщення та
декларування комплектного об'єкта у
визначений строк". У графі "Строк дії
дозволу" зазначено: "строк дії рішення -
шість місяців, строк протягом якого
підприємство повинно ввезти на митну
територію України та здійснити
декларування комплектного об'єкта в
повному обсязі - шість місяців".

Матеріали справи підтверджують,
що протягом 2009 року ПАТ "Запоріжсталь"
було ввезено на митну територію
України та поміщено в митний режим ІМ-74
(митний ліцензій склад) комплектний
об'єкт "Обладнання складу вугілля".
Протягом 2010-2011 років ПАТ "Запоріжсталь"
було оформлено в повному обсязі
комплектний об'єкт "Обладнання складу
вугілля" в режимі ІМ-40 за кодом 8428 90 91 00
згідно УКТЗЕД та ставкою ввізного мита
- 0%.

Проте, митний орган, враховуючи
функціональне призначення складових
частин комплектного об'єкту
"Обладнання складу вугілля" відповідно
до Технічного опису обладнання складу
вугілля ПАТ "Запоріжсталь" до договору
купівлі-продажу від 19.06.2008 №
ВП.1323.37515.08.56И, дійшов висновку, що
складові за позиціями 1, 2, 3 та 6
(вагоноперекидач бічний стаціонарний
ВБС 100 із електроустаткуванням ТПК-1,
дробильно-фрейзерна машина ДФМ-3А із
електроустаткуванням ТПК-2/1, штовхач
ВТ-20.2НпТз.60Пр із електроустаткуванням
ТПК-3, усереднювач У2Р2Р 500/27,5 із
електроустаткуванням ТПК-6) не повинні
класифікуватись за одним кодом згідно
УКТЗЕД, а мають декларуватись за
окремими вантажними митними
деклараціями та кодами згідно УКТЗЕД.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
оцінки обставин за даним епіходом. Так,
з метою створення сприятливих умов для
підприємств при переміщенні ними
комплектних об'єктів через митний
кордон України наказом Держмитслужби
України від 12.12.2005 № 1219 (був чинний на
момент виникнення спірних відносин)
було затверджено Порядок прийняття
рішення про класифікацію комплектного
об'єкта згідно УКТЗЕД, затвердженого
(далі - Порядок).

Відповідно до п. 1.2 Порядку
комплектний об'єкт - промисловий або
інший об'єкт у цілому, окремий цех,
установка чи агрегат, що являють собою
закінчений технологічний комплекс чи
його самостійну частину, у зібраному
стані класифікуються за одним товарним
кодом згідно з Українською
класифікацією товарів
зовнішньоекономічної діяльності (далі
- УКТЗЕД) та спорудження яких
передбачає виконання
інженерно-технічних робіт (установка,
монтаж, налагодження тощо) на місці
експлуатації, але з урахуванням
транспортування та монтажу не можуть
увозитись на митну територію України
(вивозитись за межі митної території
України) за однією партією товарів

Згідно з абз.2 п. 1.2 Порядку складові
комплектного об'єкта - деталі, вузли,
комплектуючі вироби, технологічне
оснащення, призначені виключно для
виконання певних технічних функцій
комплектного об'єкта, які відповідають
вимогам конструкторської
документації, допущені до застосування
в складі комплектного об'єкта за прямим
призначенням рішенням його розробника
(держателя оригіналів
конструкторської документації) та
поставка яких здійснюється виключно у
межах поставки комплектного об'єкта.

Згідно з правилом 1 Інтерпретації
класифікації товарів згідно з УКТЗЕД
назви розділів, груп та підгруп
наводяться лише для зручності
користування. Для юридичних цілей
класифікація товарів проводиться
виходячи з найменувань товарних
позицій і відповідних приміток до
розділів чи груп і, якщо такі тексти
найменування та примітки не вимагають
іншого.

Відповідно до приміток 3 та 4 Пояснень
до Української класифікації товарів
зовнішньоекономічної діяльності,
затверджених наказом Держмитслужби
України від 31.01.2004 № 68, комбіновані
машини (комбайни), які складаються з
двох або більше машин, що становлять
єдиний агрегат, та інші машини,
призначені виконувати дві або декілька
доповнюючих або не пов'язаних між собою
різних функцій, повинні
класифікуватися за тією машиною, або
основною функцією, яка є головною у
цьому виробі, якщо в контексті не
зазначене інше. Коли машина (включаючи
комбінацію машин) складається з
окремих комплектуючих вузлів
(незалежно від того, роз міщені вони
окремо чи з'єднані між собою
трубопроводами, трансмісійними
механізмами, електричними кабелями або
іншими пристроями), призначених для
забезпечення одночасного виконання
чітко визначених функцій, що включені
до однієї з товарних позицій групи 84
або 85, тоді машину потрібно
класифікувати у товарній позиції, що
відповідає визначеній функції.

Як свідчать матеріали справи, за
умовами контракту (додаток №2) до
контракту, технічного опису
"Обладнання складу вугілля ВАТ
"Запоріжсталь", склад вугілля
призначений для забезпечення
безперервного приймання та
вивантаження різних марок вугілля з
зовнішньої залізничної мережі, його
складування, усереднення та
відвантаження на внутрішньозаводський
залізничний транспорт з подальшим
транспортуванням в приймальне
обладнання вугілля, розміщене на
бункерній естакаді доменного цеху. При
цьому, до складу об'єкту "Обладнання
складу вугілля ПАТ "Запоріжсталь"
входять 20 позицій, зокрема,
вагоноопрокидувач боковий
стаціонарний, дробувально-фрейзерна
машина, штовхачі та усереднювачі -
тобто ті машини, які на думку митниці,
не можуть входити до складу
комплектного об'єкту та повинні
класифікуватися окремо.

Така позиція відповідача є помилковою,
оскільки саме з використанням
вищезазначених складових «Обладнання»
може бути використано за призначенням.
Так, вагоноопрокидувач боковий
стаціонарний ВБС 100 з
електроустаткуванням призначений для
вивантаження вугілля з чотирьохосних
полувагонів вантажопідйомністю 60-100
тн.; дробувально-фрейзерна машина ДФМ-3А
з електроустаткуванням призначена для
дроблення великих шматків чи глиб
вугілля на решітках приймальних
бункерів вагоноопрокидувача; штовхачі
ВТ-20.2Нп.ТЗ.60.Пр з електроустаткуванням
призначені для подачі (штовхання)
порожніх та навантажених полу вагонів
на вагоноопрокидувач і в вузлі
навантаження по залізничним шляхам ВАТ
"Запоріжсталь"; усереднювач У2Р2Р 500/27,5 з
електроустаткуванням призначений для
усереднення фізичних властивостей та
хімічного складу насипних матеріалів
шляхом виробітки пошарово укладеного
вугілля з боку поперек укладеного шару
засобом рихлення, осипу вугілля до
основи штабелю, підборки,
транспортування та перевантаження
його на стрічку відвідного конвеєра.

За правилами 2а Основних правил
інтерпретації Класифікації товарів,
комплектні чи завершені (готові)
вироби, подані нескладеними чи
розібраними, класифікуються в тих же
товарних позиціях, що і складені
вироби. Виключення в даному випадку має
місце тоді, коли не складені компоненти
поставлені в кількості, яка перевищує
необхідну для завершеної машини, то
тоді класифікація проводиться в
товарних позиціях, що відповідають цим
товарам.

Суд в мотивувальній частині свого
рішення наводить також норми Митного
кодексу України 2002 року (чинного на час
виникнення спірних відносин; далі - МК
України 2002р.). Так, згідно з пунктом 35
статті 1 МК України 2002 року пропуск
товарів і транспортних засобів через
митний кордон України - це дозвіл
митного органу на переміщення товарів
і транспортних засобів через митний
кордон України з урахуванням заявленої
мети такого переміщення після
проведення митних процедур.

За визначенням п.19 статті 1 МК України
2002р. «митні процедури" - це операції,
пов'язані зі здійсненням митного
контролю за переміщенням товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України, митного оформлення цих
товарів і транспортних засобів, а також
зі справлянням передбачених законом
податків і зборів.

При цьому, митне оформлення вважається
завершеним після виконання митним
органом митних процедур, визначених
ним на підставі МК України
відповідно до заявленого митного
режиму.

За статтею 17 Закону України від 5 лютого
1992 року № 2097-ХІІ "Про Єдиний митний
тариф" (чинного на момент митного
оформлення) вбачається, що мито
нараховується митним органом України
відповідно до положень цього Закону і
ставок Єдиного митного тарифу України,
чинних на день подання митної
декларації.

Відповідно до пункту 10.3 статті 10 Закону
України від 3 квітня 1997 року № 168/97-ВР
"Про податок на додану вартість"
(чинного на час виникнення спірних
відносин) платники податку, які
імпортують товари (супутні послуги) на
митну територію України для їх
використання або споживання на митній
території України, відповідають за
дотримання правил надання інформації
для розрахунку бази оподаткування
(суми податку, належного до сплати)
митним органам.

За змістом статті 313 МК України,
класифікація товарів, тобто віднесення
товарів до класифікаційних групувань,
зазначених в Українській класифікації
товарів зовнішньоекономічної
діяльності, є виключною компетенцією
митних органів. При цьому рішення
митних органів щодо класифікації
товарів для митних цілей є
обов'язковими для підприємств і
громадян.

Згідно зі ст. 69 МК України незалежно від
закінчення операцій митного контролю,
оформлення та пропуску товарів і
транспортних засобів митний контроль
за ними може здійснюватися, якщо є
достатні підстави вважати, що мають
місце порушення законодавства України
чи міжнародного договору України,
укладеного в установленому законом
порядку, контроль за виконанням яких
покладено законом на митні органи.

Відповідно до ч. 1 ст. 336 Митного кодексу
України від 13.03.2012 № 4494-VI, який набув
чинності з 01.06.2012, митний контроль
здійснюється безпосередньо посадовими
особами митних органів шляхом, зокрема,
проведення документальних перевірок
дотримання вимог законодавства
України з питань державної митної
справи, у тому числі своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати митних платежів.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 351 Митного кодексу
України, документальна невиїзна
перевірка проводиться у разі:
виявлення ознак, що свідчать про
можливе порушення законодавства
України з питань державної митної
справи, за результатами аналізу
електронних копій митних декларацій,
інформації, що стосується товарів,
митне оформлення яких завершено,
отриманої від суб'єктів
зовнішньоекономічної діяльності та
виробників таких товарів, з висновків
акредитованих відповідно до
законодавства експертів;

Як визначає підпункт 54.3.2 п. 54.3 ст. 54
Податкового кодексу України,
контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму грошових
зобов'язань, зменшення (збільшення)
суми бюджетного відшкодування та/або
зменшення (збільшення) від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість платника податків,
передбачених цим Кодексом або іншим
законодавством, якщо: дані перевірок
результатів діяльності платника
податків свідчать про заниження або
завищення суми його податкових
зобов'язань, суми бюджетного
відшкодування та/або від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість платника податків, заявлених
у податкових (митних) деклараціях,
уточнюючих розрахунках.

У відповідності до п. 54.5 ст. 54 ПК
України, якщо згідно з нормами цієї
статті сума грошового зобов'язання
розраховується контролюючим органом,
платник податків не несе
відповідальності за своєчасність,
достовірність і повноту нарахування
такої суми, проте несе
відповідальність за своєчасне та повне
погашення нарахованого узгодженого
грошового зобов'язання і має право
оскаржити зазначену суму в порядку,
встановленому цим Кодексом.

З аналізу вищевказаних правових норм
суд дійшов вірного висновку, що у разу,
коли митний орган самостійно визначає
класифікацію товару на пропускає товар
на митну територію України (після
сплати імпортером передбачених
законом податківі зборів), то в
подальшому він не має правових підстав
для прийняття податкових повідомлень
про донарахування податкових
зобовязань, за винятком випадку коли за
наслідками службової перевірки або
розгляду кримінальної справи
встановлено змову між декларантом і
митним органом, спрямовану на
заниження обовязкових платежів.

Проте митний орган не довів наявність
обставин щодо протиправних дій
декларанта.

Судом також враховує позицію
Верховного Суду України, викладену в
рішеннях від 16.01.2012р. у справі « 21-116а11,
від 26.06.2012р. у справі №2а-479/10/1070.

Обгрунтованим також є висновок суду
щодо відсутності порушень з боку
позивача при декларування вартості
інженерних та
дослідно-конструкторських робіт. Судом
не встановлено факту заниження
податкового зобовязання при
оформленні декларації.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 81 МК України
(чинного на момент митного оформлення),
декларування здійснюється шляхом
заявлення за встановленою формою
(письмовою, усною, шляхом вчинення дій)
точних відомостей про товари і
транспортні засоби, мету їх
переміщення через митний кордон
України, а також відомостей, необхідних
для здійснення їх митного контролю та
митного оформлення.

Статтею 259 МК України визначено, що
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є їх ціна, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, обчислена відповідно до
положень Кодексу.

Згідно зі ст. 267 МК України, митною
вартістю за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються, є вартість
операції, тобто ціна, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за товари,
якщо вони продаються на експорт в
Україну, скоригована в разі потреби
відповідно до частини другої цієї
статті. Ціна, що була фактично сплачена
або підлягає сплаті, - це загальна сума
всіх платежів, які були здійснені або
які повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів на користь продавця
та/або на користь продавця через третіх
осіб, та/або на пов'язаних з продавцем
осіб. Такі платежі можуть бути
здійснені прямо або опосередковано
шляхом переказу грошей, акредитиву,
інкасування або за допомогою інших
розрахунків (вексель, передача цінних
документів тощо). Термін "ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті"
стосується тільки ціни оцінюваних
товарів. Дивіденди або інші платежі
покупця на користь продавця, не
пов'язані з оцінюваними товарами, не є
частиною митної вартості. Додавання до
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті, згідно з цією статтею
робляться лише на основі об'єктивних
даних, що підтверджуються
документально та піддаються
обчисленню.

При визначенні митної вартості до ціни,
що була фактично сплачена або підлягає
сплаті за оцінювані товари, додаються
подальші витрати, якщо вони не
включалися до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті, зокрема,
інженерних та
дослідно-конструкторських робіт,
дизайну, художнього оформлення,
ескізів та креслень, виконаних за
межами України і безпосередньо
необхідних для виробництва оцінюваних
товарів.

За визначенням п.1.36 ст.1 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств" від 28.12.1994 №334/94-ВР, в
редакції, чинній на момент здійснення
інжинірингу, інжиніринг - це надання
послуг (виконання робіт) зі складання
технічних завдань, проведення наукових
досліджень, складання проектних
пропозицій, проведення
техніко-економічних обстежень та
інженерно-розвідувальних робіт з
будівництва об'єктів, розробка
технічної документації, проектування
та конструкторське опрацювання
об'єктів техніки і технології,
консультації та авторський нагляд під
час монтажних та
пусконалагоджувальних робіт, а також
консультації економічного,
фінансового або іншого характеру,
пов'язані з такими послугами (роботами).

Як вірно зазначив суд першої інстанції,
вартість інжинірингових послуг може
включатися до митної вартості товару,
який придбавається лише в тому випадку,
коли покупцем здійснюється на адресу
продавця поставка таких послуг
безоплатно або за заниженими цінами
для використання у зв'язку з
виробництвом та продажем на експорт в
Україну оцінюваних товарів.

Проте, з аналізу правовідносин ВАТ
"Запоріжсталь" та його контрагента ТОВ
"Уралмаш-Инжиниринг" вбачається, що
позивач не приймав на себе зобов'язання
та фактично не надав продавцю
інжинірингові послуги, які б потім
використовувались останнім для
виробництва товару, що експортується в
України. Таким чином, застосування в
даному випадку ст. 267 МК України є
недоречним.

Більш того, відповідно до п. п. 3.1.1 п. 3.1
ст. 3 Закону України "Про податок на
додану вартість", об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з: поставки товарів та послуг,
місце поставки яких знаходиться на
митній території України.

Згідно з п.6.5 ст. 6 вказаного Закону,
місцем поставки послуг вважається: а)
за винятками, визначеними у підпунктах
"в", "д"-"е" цього підпункту, - місце, де
особа, яка надає послугу,
зареєстрована платником цього
податку, а у разі якщо така послуга
надається нерезидентом - місце
розташування його представництва, а
за відсутності такого - місце
розташування резидента, який виконує
агентські (представницькі) дії від
імені такого нерезидента, а за
відсутності такого - місце
фактичного розташування покупця
(отримувача), який у цьому випадку
виступає податковим агентом такого
нерезидента.

При цьому, якщо нерезидент, що не має
представництва в Україні, надав
покупцю послуги на території України,
покупець повинен нарахувати ПДВ,
оскільки є податковим агентом такого
нерезидента (пп. 10.1 "г" Закону про ПДВ).

Згідно з пп. 7.5.2 п. 7.5 ст. 7 Закону України
"Про податок на додану вартість", датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит для операцій із
імпорту товарів (супутніх послуг) та по
поставці послуг нерезидентом на митній
території України є дата сплати
податку по податкових зобов'язаннях
згідно з п.п. 7.3.6 цієї статті.

Позиція суду є обґрунтованою ще й тому,
що при імпорті послуг податок на додану
вартість постачальникам товарів не
сплачується, а сплачується до
державного бюджету під час включення
до податкової декларації, оскільки
імпортовані послуги митному
оформленню не підлягають і єдиною
можливістю сплатити податок на додану
вартість за отримані від нерезидента
послуги на митній території України є
включення податкового зобов'язання з
податку на додану вартість до
податкової декларації з ПДВ, що і було
зроблено позивачем. А повторне
включення вартості інжинірингових
послуг до митної вартості придбаного
товару потягне за собою подвійне
обкладення податком, що суперечить
загальним принципам оподаткування.

За таких обставин доводи апелянта не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а тому не можуть бути
підставою для скасування судового
рішення. Апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Дніпропетровський
апеляційний адміністративний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Запорізької митниці
Міндоходів на постанову Запорізького
окружного адміністративного суду від
29.11.2012р. у справі № 0870/9653/12 залишити без
задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 29.11.2012р. у
справі № 0870/9653/12 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у
відповідності до ст.254 КАС України та
може бути оскаржена згідно зі ст.212 КАС
України.

Головуючий:
О.А. Проценко

Суддя:
Ю.В. Дурасова

Суддя:
Л.П. Туркіна