Справа № 818/1815/14
Суддя: Старостін В.В.
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 р.Справа № 818/1815/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Старостіна В.В.

Суддів: Бершова Г.Є. , Бегунца А.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у м.Сумах Головного
управління Міндоходів у Сумській
області на постанову Сумського
окружного адміністративного суду від
23.07.2014р. по справі № 818/1815/14

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у
м.Сумах Головного управління
Міндоходів у Сумській області

про скасування вимоги,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1),
звернувся до Сумського окружного
адміністративного суду з позовною
заявою до Державної податкової
інспекції у м. Сумах Головного
управління Міндоходів у Сумській
області (далі - відповідач, ДПІ у м.
Сумах), в якому просив суд:

- визнати протиправною та скасувати
вимогу №Ф2013-17 від 08.02.2014 р. про сплату
боргу в сумі 2375,69 грн.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що зареєстрований як фізична
особа-підприємець, сплачує єдиний
податок, є платником єдиного внеску та
з травня 2013 р. є пенсіонером за віком. У
лютому 2014 р. отримав вимогу №Ф2013-17 від
08.02.2014 р. про сплату боргу в сумі 2375,69
грн.

Із зазначеною вимогою не погоджується,
оскільки відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" особи, які
обрали спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 23.07.14 року
позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у м.
Сумах Головного управління Міндоходів
у Сумській області про скасування
вимоги задоволено.

Визнано протиправною та скасовано
вимогу Державної податкової інспекції
у м. Сумах Головного управління
Міндоходів у Сумській області № Ф2013-17
від 08.02.2014 р. про сплату недоїмки в сумі
2375,69 грн.

Відповідач, не погодившись з
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій просив
скасувати вказану постанову та
прийняти нову, якою відмовити позивачу
у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
порушення судом першої інстанції при
прийнятті рішення норм матеріального
та процесуального права, що призвело до
неправильного, на його думку, вирішення
спору судом першої інстанції.

У відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС
України, колегія суддів вважає за
можливе розглянути справу у порядку
письмового провадження за наявними у
справі доказами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши доводи
апеляційної скарги, рішення суду
першої інстанції, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що позивач зареєстрований
як фізична особа-підприємець, що
підтверджується копією свідоцтва про
державну реєстрацію, є платником
єдиного податку, що підтверджується
свідоцтвом серії Б №321466, виданого ДПІ у
м. Сумах (а.с.10, 11).

Відповідно до пенсійного посвідчення
НОМЕР_1 ОСОБА_1 є пенсіонером за віком
(а.с.9).

08.02.2014 р. ДПІ у м. Сумах винесено вимогу
№Ф2013-17 про зобов'язання позивача
сплатити суму недоїмки зі сплати
єдиного внеску в сумі 2375,69 грн. (а.с.8)

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що вимога
Державної податкової інспекції у м.
Сумах Головного управління Міндоходів
у Сумській області №Ф2013-17 від 08.02.2014 р.
про сплату боргу в сумі 2375,69 грн.
прийнята з порушенням вимог ч.2 ст. 19
Конституції України, а тому є
протиправною та такою, що підлягає
скасуванню.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку визначаються
Законом України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" (далі
Закон № 2464-VI).

Відповідно до пункту 4 частини першої
статті 4 Закону № 2464-VI, платниками
єдиного внеску є фізичні особи
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності.

Особи, зазначені у пункті 4 частини
першої цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (частина
четверта статті 4 Закону № 2464-VI).

Таким чином, за змістом цієї норми ФОП,
які обрали спрощену систему
оподаткування, звільняються від сплати
єдиного внеску за себе, за умови, якщо
вони є пенсіонерами за віком (незалежно
від того чи досягли вони загального
пенсійного віку чи така пенсія
оформлена на пільгових умовах - зі
зменшенням пенсійного віку) та
отримують відповідно до закону пенсію.

Згідно із абзацами першим та другим
пункту 16 Прикінцевих положень Закону
України від 9 липня 2003 року № 1058-IV "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" (далі - № 1058-IV), до
приведення законодавства України у
відповідність із цим Законом закони
України та інші нормативно-правові
акти застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону. Положення
Закону України від 5 листопада 1991 року
№ 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення"
(далі - Закон № 1788-ХІІ) застосовуються,
зокрема в частині визначення права на
пенсію за віком на пільгових умовах.

Статтею 2 Закону № 1788-ХІІ визначено
виключний перелік трудових пенсій, які
призначаються за цим Законом (за віком;
по інвалідності; в разі втрати
годувальника; за вислугу років).
Загальні умови призначення пенсій за
віком визначені статтею 12 Закону №
1788-ХІІ та частиною першою статті 26
Закону № 1058-IV. Таке право виникало у
чоловіків після досягнення 60 років та
за наявності відповідного стажу.

При цьому, статтею 13 Закону № 1788-ХІІ, на
підставі пункту "а" частини першої якої,
як встановлено судом, позивач отримує
пенсію, передбачена можливість
призначення пенсії за віком на
пільгових умовах - зі зменшенням віку,
зазначеного у статті 12 цього Закону, та
за наявності відповідного трудового
стажу.

Проаналізувавши наведені норми
матеріального права, враховуючи
закріплені Конституцією України
гарантії громадян на соціальний
захист, колегія суддів дійшла висновку,
що особи, яким пенсія за віком
призначена відповідно до пункту "а"
частини першої статті 13 Закону №
1788-ХІІ, не є платниками єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за себе згідно з
частиною четвертою статті 4 Закону №
2464-VI, так само як і особи, які є
пенсіонерами за віком на загальних
умовах, оскільки згадана норма не
містить будь-яких винятків щодо
пенсіонерів за віком.

Відповідно до ч.1 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", пенсіонер - це особа, яка
відповідно до цього Закону отримує
пенсію.

Оскільки, ОСОБА_1 отримує пенсію за
віком (а.с.9), а ч.4 ст.4 Закону № 2464-VI не
містить застережень щодо її
незастосування до осіб, яким пенсію за
віком призначено на пільгових умовах
на підставі Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування " та Закону № 1788-ХІІ,
колегія суддів приходить до висновку,
що позивач не повинен сплачувати за
себе єдиний внесок.

Крім того, аналогічна правова позиція
щодо застосування зазначених норм
матеріального права була висловлена
колегією суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України у постановах від 15 квітня
2014 року № 21-57а14 та № 21-70а14.

Згідно ч.1,2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Проте, відповідачем не надано жодних
доводів щодо правомірності
оскаржуваної вимоги.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що вимога Державної
податкової інспекції у м. Сумах
Головного управління Міндоходів у
Сумській області №Ф2013-17 від 08.02.2014 р.
про сплату боргу в сумі 2375,69 грн.
прийнята з порушенням вимог ч.2 ст. 19
Конституції України, а тому є
протиправною та такою, що підлягає
скасуванню.

Суд першої інстанції належним чином
оцінив надані докази і на підставі
встановленого, обґрунтовано
задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним та
обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова
суду першої інстанції від 23.07.14 р.
відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а
тому відсутні підстави для її
скасування та задоволення апеляційних
вимог відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення фактичних обставин
справи і правильно застосував до
спірних правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п.1 ч.1
ст.198, ч.1 ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, 206, 209, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.Сумах
Головного управління Міндоходів у
Сумській області залишити без
задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 23.07.2014р. по
справі № 818/1815/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Старостін
В.В.Судді(підпис) (підпис) Бершов Г.Є.
Бегунц А.О.