Справа № 826/5206/14
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2014-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/5206/14
інстанції: Огурцов О.П.
Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

17 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді:
Саприкіної І.В.,

суддів:
Безименної Н.В., Карпушової О.В.,

при секретарі:
Погорілій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
приватного акціонерного товариства
«Фарлеп - Інвест» на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 26.06.2014 року по справі за їх
позовом до Міжрегіонального головного
управління Міндоходів - Центрального
офісу з обслуговування великих
платників про визнання недійсним та
скасування податкових повідомлень -
рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

ПрАТ «Фарлеп - Інвест» звернулися до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з адміністративним позовом до
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центрального офісу з
обслуговування великих платників про
визнання недійсним та скасування
податкових повідомлень - рішень від
07.04.2014 року № та № .

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
26.06.2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, ПрАТ «Фарлеп - Інвест» подали
апеляційну скаргу, в якій просять
скасувати незаконну, на їх думку,
постанову суду першої інстанції та
постановити нову, якою задовольнити
позовні вимоги. При цьому апелянт
посилається на незаконність,
необґрунтованість та необ'єктивність
оскаржуваного рішення, неповне
з'ясування всіх обставин, що мають
значення для вирішення справи,
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
що є підставою для скасування
оскаржуваної постанови.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши доводи апеляційної скарги
та перевіривши матеріали справи,
колегія суддів знаходить, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позову.
Апеляційна інстанція повністю
підтримує таку правову позицію з
огляду на слідуюче.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем було проведено
документальну планову виїзну
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства за
період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року, за
результатами якої складено акт від
21.03.2014 року № 316/28-10-42-10/191199961.

Проведеною перевіркою встановлено
допущення позивачем порушень вимог:

підпункту 1.32 пункту 5.1, підпункту 5.2.1
пункту 5.2, абзацу 4, підпункту 5.3.9 пункту
5.3, підпункту 5.4.10 пункту 5.4, підпункту
5.5.2 пункту 5.5 статті 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», пунктів 138.1, 138.2 статті 138,
підпунктів 139.1.9, 139.1.12 пунктів 139.1 статті
139, пункту 6 підрозділу 4 розділу ХХ
«Перехідні положення» Податкового
кодексу України, в результаті чого
занижено податок на прибуток за період
з 01.01.2011 по 31.12.2012 на загальну суму 788
339 грн. та завищено від'ємне значення
об'єкту оподаткування по податку на
прибуток у сумі 61 376 971 грн.;

пункту 7.2, підпункту 7.4.1, підпункту 7.4.5
пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», пункту 187.8
статті 187, пунктів 198.3, 198.6 статті 198,
пунктів 201.1, 201.14, 201.15 статті 201
Податкового кодексу України в
результаті чого встановлено заниження
податку на додану вартість в сумі 650 650
грн. та завищення податку на додану
вартість в сумі 342 435 грн.

Зазначені вище обставини слугували
підставою для прийняття спірних
податкових повідомлень-рішень від
07.04.2014 року:

№ , яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток на суму 788 340 грн.;

№ , яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з ПДВ на 463 243
грн.

Підставою для збільшення позивачу
зобов'язань з податку на додану
вартість та податку на прибуток, у
перевіряємий період, слугували
висновки відповідача, що укладені
позивачем з контрагентами правочини не
мали реального характеру, а надані
первинні документи не підтверджують
реальність проведення господарських
операцій.

Так, між позивачем (покупець) та ТОВ «А1
сервіс» (продавець) було укладено
договір купівлі - продажу обладнання
від 18.05.2012 року № 180512, за умовами якого,
продавець зобов'язується передати у
власність покупця обладнання у
комплектності відповідно до
підписаних сторонами специфікацій, а
покупець зобов'язується прийняти
обладнання та оплатити його.

На підтвердження виконання
вищевказаного договору позивачем до
матеріалів справи надано:

- щодо придбання обладнання токові
кліщі СМ -950: специфікація, кошторис;

- щодо придбання обладнання Дельта - ПРО
для тестування ліній хDSL: специфікація,
кошторис.

До матеріалів справи не було надано
податкові накладні, рахунки - фактури
та документи що підтверджують
розрахунки між сторонами.

Надані до матеріалів справи видаткові
накладні, колегією суддів не
приймається до уваги, оскільки з
аналізу накладних, неможливо
встановити на підставі якого договору
вони були оформлені.

Також, між позивачем (покупець) та ТОВ
«ЕКТ - Сервіс» (продавець) було укладено
договір від 14.10.2010 року № 1410, за умовами
якого, продавець зобов'язується
поставляти та передавати у власність
покупця товар, а покупець - приймати
товар та оплачувати продавцю його
вартість в порядку та в строки,
передбачені цим договором.

Документи, які мають засвідчити
факт отримання позивачем товару,
згідно вищевказаного договору є:
рахунки-фактури, специфікації,
документи на товар що поставляються,
видаткові накладні, податкові
накладні, документи що підтверджують
оплату за прийнятий товар.

Проте позивачем до матеріалів
справи не було надано: рахунки-фактури,
специфікації, документи на товар що
поставляється, видаткові накладні та
документи що підтверджують оплату за
прийнятий товар.

Надані позивачем до матеріалів справи
накладні, в яких зазначено
постачальником ТОВ «ЕКТ-Сервіс»,
колегією суддів не приймаються до
уваги, оскільки з аналізу даних
накладних, неможливо встановити на
підставі якого договору вони були
оформлені.

Між ТОВ «Оптіма Телеком» (замовник) та
ПП «Декарт» було укладено договір
підряду від 14.07.2007 року № 10, за умовами
якого, підрядник зобов'язується на свій
власний ризик виконати роботи по
будівництву ліній зв'язку, а замовник
зобов'язується передати затверджений
робочий проект, прийняти виконані
роботи та оплати їх.

Згідно укладеної додаткової угоди від
01.03.2012 року № до договору підряду
від 14.07.2007 року № 10, у подальшому
замовником по договору підряду
виступає позивач.

На підтвердження виконання умов
вищевказаного договору, позивачем було
надано копії таких документів: договір,
додаткові угоди, акти здачі - прийняття
виконаних робіт, податкові накладні.

Проте, позивачем до матеріалів
справи не надано: проектну
документацію, дозвільну документацію
на виконання даного виду робіт, рахунки
за виконані роботи, документи що
підтверджують оплату за виконані
підрядні роботи.

Також, між позивачем (замовник) та ТОВ
«Дарінет - Сервіс» (виконавець) було
укладено договір від 01.04.2010 року №
, за умовами якого виконавець бере
на себе зобов'язання по виконанню
робіт, пов'язаних з підключенням
клієнтів до мережі замовника, а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити ці роботи.

На підтвердження виконання
вищевказаного договору, позивачем до
матеріалів справи надано копії таких
документів: договір та додатки до
договору.

Разом з тим, до матеріалів справи
не надано: технічну документацію,
щоденні наряди на виконання робіт,
акти-прийому здачі робіт, акти
приймання передачі матеріалів,
податкові накладні, документи, що
підтверджують розрахунки між
сторонами.

Крім того, між позивачем
(замовник) та охороно - детективним
агентством «Пугач» (охорона) було
укладено договори: від 30.06.2008 року № 41,
від 30.11.2009 року № 46/1, від 01.02.2010 року № 47,
від 01.05.2010 року № 48, предметом яких є
забезпечення охорони об'єктів
замовника.

Позивачем до матеріалів справи
було надано розрахунки, акти здачі -
прийняття робіт, протоколи згоди про
вартість послуг охорони, податкові
накладні. Проте, інші документи, а саме:
рахунки-фактури, двохсторонні акти
обстеження; документи, що
підтверджують повноваження замовника
щодо володіння, користування або
розпорядження майном, документи що
підтверджують оплату за надані
послуги, до матеріалів справи надано не
було.

Стосовно правовідносин позивача
з ПП «Дует» - Видавничій дім «Харків на
долонях», які виникли внаслідок
укладення договору про надання
рекламних послуг б/н від 11.04.2011 року,
предметом якого є надання послуг з
розробки та комплексного забезпечення
рекламною інформацією позивача,
колегія суддів звертає увагу на
наступне.

Відповідно до підпунктів 2.1.3, 2.1.11,
2.1.12, 2.3.1, 2.3.3, 3.2 зазначеного договору,
підтвердженням реальності
господарської операції є: макети
рекламних оголошень, звіти про
виконання завдань, акти виконаних
робіт, докази на підтвердження
надання виконавцю матеріалів
необхідних для формування завдань,
розробки та проведення рекламних
компаній, узгоджені завдання та
графіки їх виконання, рахунки.

Позивачем макети рекламних
оголошень, звіти про виконання завдань,
докази на підтвердження надання
виконавцю матеріалів необхідних для
формування завдань, розробки та
проведення рекламних компаній,
узгоджені завдання та графіки їх
виконання, рахунки - до матеріалів
справи надано не було.

Також, між позивачем (покупець) та
ПП «Інтер - спецпром» (постачальник)
було укладено договір поставки від
23.07.2012 року № 230712, за умовами якого,
постачальник зобов'язується передати у
власність покупця товар та здійснити
його монтаж, відповідно до
специфікацій, які є невід'ємною
частиною цього договору, а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
товар і виконані роботи.

На підтвердження виконання
вищевказаного договору, позивачем до
матеріалів справи надано копії таких
документів: договір, специфікації,
видаткові та податкові накладні, акти
прийняття робіт.

Проте, замовлення на товар або
рахунки - фактури, документації на
товар, сертифікати відповідності
(якості), акти приймання - передачі
товару, документи що підтверджують
розрахунки між сторонами, позивач суду
не надав.

Крім того, між позивачем
(покупець) та ТОВ «Сокол» було укладено
договір поставки № 177/148 від 27.04.2012 року,
за умовами якого, постачальник
зобов'язується передати у власність
покупця товар згідно з даним договором
та відповідно до замовлення покупця у
кількості та за ціною, вказаною у
накладних, які підтверджують прийом -
передачу товару від постачальника до
покупця, та є невід'ємною частиною
даного договору, а покупець
зобов'язаний прийняти цей товар та
оплатити його на умовах, визначених цим
договором.

Документи, які засвідчують факт
поставки товару за вищевказаним
договором є: заявка/замовлення, рахунок
- фактура, документи, що підтверджують
якість товару, накладні, документи що
підтверджують розрахунки між
сторонами. Водночас позивачем до
матеріалів справи не надано
заявок/замовлень, рахунків - фактур,
документів, що підтверджують якість
товару, документи що підтверджують
розрахунки між сторонами.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що позивачем було понесено
витрати за отримані послуги від ФОП
ОСОБА_2 (надання юридичних послуг), ФОП
ОСОБА_3 (надання юридичних послуг) та
ТОВ «Ексон Рекрутерз» (консультаційні
послуги).

Разом з тим, доказів, які б
підтверджували факт використання
отриманих послуг у власній
господарській діяльності та/або з
метою отримання прибутку позивачем так
і не було надано.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
податковий кредит - це сума, на яку
платник. податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу
України встановлює, що податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

За п. 198.6 ст. 198 не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201
Податкового кодексу України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку.

Відповідно до підпункту 7.2.3
пункту 7.2 статті 7 Закону Країни «Про
податок на додану вартість» податкова
накладна складається у момент
виникнення податкових зобов'язань
продавця у двох примірниках. Оригінал
податкової накладної надаються
покупцю, копія залишається у продавця
товарів (робіт, послуг). Для операцій, що
оподатковуються і звільнені від
оподаткування, складаються окремі
податкові накладні. Податкова накладна
є звітним податковим документом і
одночасно розрахунковим документом.
Податкова накладна виписується на
кожну повну або часткову поставку
товарів (робіт, послуг). У разі коли
частка товару (робіт, послуг) не містить
відокремленої вартості, перелік
(номенклатура) частково поставлених
товарів зазначається в додатку до
податкової накладної у порядку,
встановленому центральним органом
державної податкової служби України,
та враховується у визначенні загальних
податкових зобов'язань. Платники
податку повинні зберігати податкові
накладні протягом строку,
передбаченого законодавством для
зобов'язань із сплати податків.

Підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7
зазначеного Закону встановлено, що
податкова накладна видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Згідно із підпунктом 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону Країни «Про податок на
додану вартість» податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Підпунктом 7.4.4 пункту 7.4 статті 7
зазначеного Закону, встановлено, що
якщо платник податку придбаває
(виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то сума податку, сплаченого у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту.

Відповідно до підпункту 7.4.5
пункту 7.4 статті 7 Закону Країни «Про
податок на додану вартість» не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі
коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті 7
зазначеного Закону, встановлено, що
датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

У відповідності до пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138
Податкового кодексу України витрати
операційної діяльності включають:
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2
- 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.

Пунктом 138.2 статті 138 Податкового
кодексу України визначено, що витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139
Податкового кодексу України
встановлено, що не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

З приписів пункту 5.1, підпункту 5.2.1
пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
вбачається, що валові витрати
виробництва та обігу - це сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності. До складу валових витрат
включаються: суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.8 цієї статті. До таких
обмежень, згідно з підпунктом 5.3.1
вказаного Закону, віднесено включення
до валових витрат на потреби, не
пов'язані з веденням господарської
діяльності та відповідно до підпункту
5.3.9 -витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку. Пунктом 5.11 статті 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» заборонено
установлення додаткових обмежень щодо
віднесення витрат до складу валових,
крім тих, що зазначені в цьому Законі.

Відповідно до підпункту 11.2.1
пункту 11.2 статті 11 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
датою збільшення валових витрат
виробництва (обігу) вважається дата,
яка припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: або дата
списання коштів з банківських рахунків
платника податку на оплату товарів
(робіт, послуг), а в разі їх придбання за
готівку - день їх видачі з каси платника
податку; або дата оприбуткування
платником податку товарів, а для робіт
(послуг) - дата фактичного отримання
платником податку результатів робіт
(послуг).

Як зазначено Вищим адміністративним
судом України в інформаційному листі
від 20 липня 2010 року №1112/11/13-10 "Проблемні
питання застосування законодавства у
справах за участю органів державної
податкової служби", процесуальна
діяльність суду із встановлення
обґрунтованості права платника
податку на податковий кредит та/або
бюджетне відшкодування з податку на
додану вартість повинна включати такі
етапи: 1. Встановлення факту
здійснення господарської операції. 2.
Встановлення спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції. 3. Встановлення
зв'язку між фактом придбання товарів
(послуг) спорудженням основних фондів,
імпортом товарів (послуг) і
господарською діяльністю платника
податку. 4. Встановлення дотримання
платником податку спеціальних вимог
щодо документального підтвердження
сум податкового кредиту та/або
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість.

Крім того Вищим адміністративним судом
України в листі від 02 червня 2011 року
№742/11/13-11 визначено, що з метою
встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість судам належить
з'ясовувати, зокрема, такі обставини:
рух активів у процесі здійснення
господарської операції; установлення
спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції та
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат із господарською діяльністю
платника податку.

Господарські операції - це факти
підприємницької та іншої діяльності,
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів.
Первинні документи (на паперових і
машинозчитуваних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити; назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа. ( абз. 2 п.2.1
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95 року № 88 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995
року за № 168/704).

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинний
документ - документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Згідно ч. 1 ст. 9 вказаного Закону
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій, а
якщо це неможливо - безпосередньо після
її закінчення.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що для
формування податку на додану вартість
та податку на прибуток, необхідно мати
первинні документи, які можуть довести
реальність здійснення господарської
операції, підтвердити факт
використання придбаних товарів/послуг
в оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Перевіривши дійсність господарських
взаємовідносин позивача з
контрагентами, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про відсутність правових
підстав для формування податку на
додану вартість та податку на прибуток,
з огляду на те, що надана позивачем
документація не може підтвердити
реальність здійснення господарських
операцій і не відображає реальні
наслідки, що наступили після укладення
договорів.

Колегія суддів критично оцінює доводи
апелянта щодо неналежного оцінювання
судом першої інстанції доказів по
справі та не витребування додаткових
доказів, оскільки зі змісту
оскаржуваної постанови чітко слідує
які саме докази мали б бути надані суду.
Разом з тим, позивачем не було додано до
матеріалів апеляційної скарги жодного
додаткового доказу в підтвердження її
доводів. Під час апеляційного розгляду
справи апелянтом також не було надано
якихось додаткових документів в
обґрунтування правової позиції щодо
спростування висновків та доводів
оскаржуваного судового рішення.

За ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Ч. 2 ст. 71 КАСУ в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

У відповідності до наведених вимог
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, надав суду достатньо
беззаперечних доказів в обґрунтування
обставин, на яких ґрунтуються його
заперечення і довів правомірність
прийняття спірних податкових
повідомлень-рішень.

За таких обставин Окружним
адміністративним судом м. Києва
зроблено правильний висновок щодо
відсутності правових підстав для
задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку про
необхідність залишення апеляційної
скарги без задоволення, а постанови
суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 196, 198, 200, 205 та 206 КАС України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу приватного
акціонерного товариства «Фарлеп -
Інвест» - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 26.06.2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Саприкіна І.В.

Судді:
Безименна Н.В.

Карпушова О.В.