Справа № 808/4853/14
Суддя: Дуляницька Світлана Мефодіївна
Дата ухвалення: 2014-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2014 року 09год.35хв.Справа №
808/4853/14 м.ЗапоріжжяЗапорізький окружний
адміністративний суд у складі судді
Дуляницької С.М., розглянувши у порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовною
заявою:

Запорізького обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів

до Запорізького комунального
підприємства міського електричного
транспорту "Запоріжелектротранс"

про стягнення суми
адміністративно-господарських санкцій
та пені,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Запорізьке обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів (далі - позивач) - звернувся до
суду з позовом до Запорізького
комунального підприємства міського
електричного транспорту
"Запоріжелектротранс" (далі -
відповідач або ЗКП МЕТ
"Запоріжелектротранс" ) про стягнення
суми адміністративно-господарських
санкцій та пені.

Від позивача надійшло письмове
клопотання про розгляд справи за
відсутності його представника.

Представник відповідача подав
клопотання про розгляд справи без його
участі та надав докази щодо створення
необхідних умов для працевлаштування
інвалідів та вжиття всіх можливих
заходів для працевлаштування
інвалідів.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України,
особа, яка бере участь у справі, має
право заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності. Якщо таке
клопотання заявили всі особи, які
беруть участь у справі, судовий розгляд
справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Розглянувши в порядку письмового
провадження позовну заяву, дослідивши
подані сторонами письмові докази,
оцінивши їх за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
прийшов до висновку, що в задоволенні
позову слід відмовити з огляду на таке.

Відповідач - Запорізьке комунальне
підприємство міського електричного
транспорту "Запоріжелектротранс" -
зареєстроване як юридична особа.

Судом встановлено, що 05.02.2014 ЗКП МЕТ
"Запоріжелектротранс" до позивача було
подано звіт про зайнятість і
працевлаштування інвалідів за 2013 рік
форми 10 ПІ (а.с.3). Із поданого позивачем
звіту форми №10-ПІ вбачається наступне:

- середньооблікова чисельність штатних
працівників підприємства становить -
1498;

- середньооблікова чисельність штатних
працівників підприємства, яким
відповідно до чинного законодавства
встановлена інвалідність становить - 53;

- кількість інвалідів, які повинні
працювати на робочих місцях, створених
відповідно до вимог ст. 19 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" - 60;

- фонд оплати праці штатних працівників
становить - 52382,50 тис. грн.;

- середньорічна заробітна плата
штатного працівника - 34968,29 грн.;

- сума адміністративно-господарських
санкцій за невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів - 244778,03 грн.

Позивач зазначає, що за невиконання
нормативу працевлаштування інвалідів,
встановленого Законом України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" (відповідач
повинен був працевлаштувати 60
інвалідів, однак працевлаштував лише
53), ЗКП МЕТ "Запоріжелектротранс" має
сплатити адміністративно-господарські
санкції в сумі 244778,03 грн. За порушення
ЗКП МЕТ "Запоріжелектротранс" терміну
сплати адміністративно-господарської
санкції Запорізьким обласним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів нарахована пеня в сумі 10182,64
грн.

Статтею 19 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" (далі - Закон) встановлено, що
для підприємств, установ, організацій,
у тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів.

Статтею 18 Закону встановлено, що
забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
в тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Підприємства зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі інформацію,
необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленою Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до положень частини 3 статті
18-1 Закону, Державна служба зайнятості
здійснює пошук підходящої роботи
відповідно до рекомендацій МСЕК,
наявних у інваліда кваліфікації та
знань, з урахуванням його побажань.

З аналізу положень вказаного Закону
вбачається, що на суб'єктів
господарювання покладено обов'язок
виділяти та створювати робочі місця
для працевлаштування інвалідів і
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів. При цьому,
обов'язок підприємства щодо створення
робочих місць для інвалідів не
супроводжується його обов'язком
самостійно підбирати інвалідів на
створені робочі місця. Водночас,
законодавець зобов'язує підприємства
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів.

Порядок подання підприємствами,
установами, організаціями та фізичними
особами, що використовують найману
працю, звітів про зайнятість і
працевлаштування інвалідів та
інформації, необхідної для організації
їх працевлаштування затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
№ 70 від 31 січня 2007 року "Про реалізацію
статей 19 та 20 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 2 Порядку, звіт про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів роботодавці подають
(надсилають рекомендованим листом)
щороку до 1 березня відділенням Фонду, в
яких вони зареєстровані, за формою,
затвердженою Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом, а інформацію про
наявність вільних робочих місць
(вакантних посад) для працевлаштування
інвалідів роботодавці подають центру
зайнятості за місцем їх реєстрації як
платників страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття за формою, затвердженою
Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом.

З 01.01.2013 року втратив чинність Закон
України "Про зайнятість населення" від
01.03.1991, частиною 4 ст. 20 якого було
передбачено, що підприємства, установи
і організації незалежно від форми
власності щомісяця подають цим центрам
адміністративні дані у повному обсязі
про наявність вільних робочих місць
(вакансій), у тому числі призначених для
працевлаштування інвалідів.

Законом України "Про зайнятість
населення" № 5067-VI від 05.07.2012 року (що діє
з 01.01.2013 року) обов'язок підприємств,
установ та організацій подання
щомісячної звітності центрам
зайнятості населення про наявність
вільних робочих місць, в тому числі
призначених для працевлаштування
інвалідів, не передбачено.

У зв'язку з набуттям чинності Законом №
5067-V1 Наказом Міністерства соціальної
політики України від 31.05.2013 № 316,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 17.06.2013 за № 988/23520 (який набрав
чинності з 12.07.2013 року) затверджено
Форму звітності № 3-ПН "Інформація про
попит на робочу силу (вакансії)".

Зазначена Форма подається за наявності
у роботодавця попиту на робочу силу
(вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів
з дати відкриття вакансії (й). Датою
відкриття вакансії є наступний день
після створення робочого місця чи
припинення трудових відносин з
працівником, робоче місце якого стає
вакантним, або дата, починаючи з якої
може бути укладений трудовий договір з
найманим працівником.

Тобто, на підприємство покладається
обов'язок створювати та належним чином
атестувати робочі місця для
працевлаштування інвалідів та
інформувати про таку кількість
створених робочих місць (вакансій)
органи працевлаштування інваліда.
Обов'язок підприємства зі створення
робочих місць для інвалідів не
супроводжується його обов'язком
займатися пошуком інвалідів для
працевлаштування.

Як вбачається з матеріалів справи на
виконання нормативу створення робочих
місць для працевлаштування інвалідів
відповідачем у 2013 році вживалися всі
можливі і залежні від нього заходи для
працевлаштування інвалідів, а саме в
зазначений період відповідач звітував
перед районним центром зайнятості про
наявність вакансій для
працевлаштування інвалідів; звертався
до Запорізького обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів,
Хортицького, Шевченківського,
Орджонікідзевського, Жовтневого
районних товариств інвалідів,
Запорізького обласного конгресу
інвалідів, Запорізької міської
асоціації батьків дітей-інвалідів та
інвалідів з дитинства «Надія»,
Товариства інвалідів «Барвос»,
Запорізького обласного товариства
батьків дітей-інвалідів та інвалідів,
Товариства сімей інвалідів «Луг»,
Громадської організації інвалідів
Комунарського району "Реабін-Січ" з
пропозиціями про співробітництво для
працевлаштування інвалідів та
відповідною інформацією про наявність
вільних вакантних місць та умови праці
(а.с.24-35, 117-136).

Відповідач направив до Південного
міжрайонного центру зайнятості лист
від про надання інформації щодо:
наявності та кількості інвалідів, що
бажають працевлаштуватися в 2013 році;
кількості інвалідів, яких було
направлено до відповідача для
працевлаштування в 2013 році; випадків
відмови в прийомі на роботу інвалідів
відповідачем у 2013 році; участі
відповідача як
підприємства-роботодавця в Ярмарку
вакансій для працевлаштування
інвалідів у 2013 році (а.с. 22).

Відповіддю Південний районний центр
зайнятості повідомив, що у 2013 році
відповідачу не було направлено осіб з
обмеженими фізичними можливостями, а
також, що основний склад інвалідів, які
перебувають на обліку як безробітні
мають суттєві обмеження щодо
працездатності на посаду "кондуктор
громадського транспорту". Крім того
зазначив, що відповідач щомісячно
надає до Південного районного центру
зайнятості інформацію про наявність на
підприємстві вакансій для
працевлаштування інвалідів, а також
постійно приймає участь у ярмарках
вакансій (а.с. 23).

Відповідачем 05.08.2002 була затверджена
"Інструкція про робоче місце інваліда
на підприємстві "Запоріжелектротранс"
з встановленим переліком робочих місць
на підприємстві, які по умовам праці та
з урахуванням фізичних здібностей
інваліда можуть бути використані для
його працевлаштування (а.с. 146-147).

Крім того, колективний договір
відповідача передбачає заходи щодо
пошуку та працевлаштування інвалідів
на підприємстві. Відповідно до п. 2.7
Колективного договору адміністрація
забезпечує першочергове
працевлаштування на вакантні посади
інвалідів робочих груп, а також
своєчасно інформувати про наявність
вакантних місць для працевлаштування
інвалідів центри зайнятості та органи
влади. В свою чергу, профспілка
підприємства веде в громадських
організаціях інвалідів роботу щодо
залучення інвалідів робочих груп до
працевлаштування на підприємстві (а.с.
139-141).

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач самостійно виготовлював та
розміщував у салонах трамваїв та
тролейбусів запрошення щодо
працевлаштування інвалідів (а.с. 142-145).

Разом з тим, відповідно до ст. 12 Закону
України "Про охорону праці"
підприємства, які використовують працю
інвалідів, зобов'язані створювати для
них умови праці з урахуванням
рекомендацій медико-соціальної
експертної комісії та індивідуальних
програм реабілітації вживати
додаткових заходів безпеки праці, які
відповідають специфічним особливостям
цієї категорії працівників.

Відповідно до п. 24 Положення про
медико-соціальну експертизу,
затверджену постановою Кабінету
Міністрів України від 03.12.2009 року № 1317
комісія видає особі, яку визнано
інвалідом або стосовно якої
встановлено факт втрати професійної
працездатності, довідку та
індивідуальну програму реабілітації,
яка надсилається
лікувально-профілактичному закладові
і органові праці та соціального
захисту населення за місцем проживання
інваліда.

За змістом вищевказаних норм чинного
законодавства щодо соціальної
захищеності інвалідів в Україні,
створення підприємством для інвалідів
умов праці з урахуванням
індивідуальних програм реабілітації
неможливе без наявності інваліда,
пошуком якого зобов'язані займатися
органи працевлаштування, визначені у
ст. 18 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні", а на підприємства покладений
обов'язок із забезпечення певної
кількості робочих місць для
працевлаштування інвалідів.

Згідно правовою позицією Верховного
Суду України, викладеною у постанові
від 20.06.2011 по справі № 21-60а11, яка
прийнята за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, на
підприємство не може бути покладена
відповідальність за не направлення
уповноваженими органами необхідної
кількості інвалідів для
працевлаштування або відсутність у
населеному пункті за місцем
знаходження підприємства інвалідів,
які бажають працевлаштуватись.

Аналогічна правова позиція також
викладена і постанові Верховного Суду
України від 16.04.2013 року у справі № 21-81а13.

Відповідно до ст. 244-2 КАС України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України. Невиконання судових
рішень тягне за собою
відповідальність, установлену законом.

Позивач не надав суду належних доказів
порушення відповідачем вимог Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
відповідно статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Враховуючи викладені обставини,
дослідивши матеріали справи та
оцінивши докази, які є у справі, суд
прийшов до висновку, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають, оскільки
позивачем не доведено обґрунтованості
та відповідності законодавству своїх
висновків та доводів щодо порушення
відповідачем Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні", а відтак законних
підстав для стягнення з відповідача
адміністративно-господарських санкцій
у суду немає.

Відповідно до ч.4 ст.94 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах, в яких позивачем є суб'єкт
владних повноважень, а відповідачем -
фізична чи юридична особа, судові
витрати, здійснені позивачем, з
відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
С.М.Дуляницька