Справа № 2а-1970/3526/12
Суддя: Качмар В.Я.
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2014 р.

Справа № 180887/12/9104 Львівський
апеляційний адміністративний суд в
складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участі секретаря - Ратушної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову Тернопільського
окружного адміністративного суду від 23
жовтня 2012 року в справі за позовом
ОСОБА_1 до Головного управління
Держкомзему у Тернопільській області
(правонаступник Державна інспекція
сільського господарства у
Тернопільській області) про визнання
дій протиправними та скасування
припису,

В С Т А Н О
В И В :

01.10.2012 ОСОБА_1 звернувся до суду з
вищевказаним позовом до Головного
управління Держкомзему у
Тернопільській області (далі -
Управління) у якому просив визнати
протиправними дії державного
інспектора з контролю за використанням
та охороною земель у Тернопільському
районі Хоптія І.В. (далі - Інспектор)
щодо проведення перевірки та дачі
висновку про порушення ним вимог
земельного законодавства та скасувати
припис відповідача від 12.04.2011 №000156
(далі - Припис).

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що чинним земельним
законодавством не встановлено
відповідальності за використання
земельної ділянки без
правовстановлюючих документів. Вважає,
що інспектором який проводив перевірку
безпідставно було зобов'язано його
оформити відповідні документи на
земельну ділянку, попередньо не
з'ясувавши власника господарських
будівель, які знаходяться на такій
ділянці.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 23 жовтня 2012
року в справі №2а-1970/3526/12 у задоволенні
заявленого позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням,
його оскаржив ОСОБА_1, який
покликаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції і прийняти нову
постанову, якою позов задовольнити. У
поданій апеляційній скарзі вказує на
обставини викладені в позовній заяві, а
також зазначає, що Приватне
агропромислове підприємство
«Перемога» (далі - ПАП) фактично
позбавлене можливості оформити
необхідні правовстановлюючі документи
на земельну ділянку якою користується
у зв'язку із не приведенням
Тернопільською районною державною
адміністрацією (далі - РДА) свого
розпорядження від 18.05.2005 №264 у
відповідність до вимог чинного
законодавства.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не з'явились, про дату,
час і місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотання
позивача визнано судом
необґрунтованим, оскільки такий був
повідомлений завчасно, а неможливість
участі такого у розгляді справи
особисто у зв'язку із накладкою, не
позбавляло його права направити
представника який був присутній на
попередніх судових засіданнях, в
матеріалах справи є достатня кількість
доказів на підставі яких така може бути
розглянута судом, а тому, апеляційний
суд, відповідно до ч.1 ст.41 КАС України,
вважає за можливе провести розгляд
справи за відсутності сторін, без
здійснення фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
апеляційну скаргу, суд апеляційної
інстанції приходить до переконання, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
відповідач при проведенні перевірки
ПАП діяв на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
чинним законодавством, а виявлені під
час такої перевірки порушення
позивачем не спростовані.

Такі висновки суду першої інстанції
відповідають фактичним обставинам
справи та є вірними з таких міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено матеріалами справи,
12.04.2011 Інспектором проведено
позапланову перевірку з питання
дотримання вимог земельного
законодавства директором ПАП ОСОБА_1 та
встановлено порушення останнім вимог
ст.ст.125,126 ЗК України, а саме
використання без правовстановлюючих
документів земельної ділянки площею
8,1га із земель сільськогосподарського
призначення під господарськими
дворами. За результатами перевірки
складено відповідний акт, який
позивачем отримано 12.04.2011 (а.с.23).

На підставі акта перевірки та
виявлених порушень, відповідачем у
відповідності до ст.ст.6,10 Закону
України «Про державний контроль за
використанням та охороною земель»
(далі - Закон №963-IV) було прийнято
Припис, яким приписано ОСОБА_1 усунути
виявлені порушення земельного
законодавства (а.с.24).

Не погодившись із такими діями
Управління, позивач звернувся до суду
із цим адміністративним позовом.

Статтею 19 Закону України «Про охорону
земель» визначено, що державний
контроль за використанням та охороною
земель здійснює центральний орган
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів, а за додержанням вимог
законодавства про охорону земель -
центральний орган виконавчої влади з
питань екології та природних ресурсів.

Порядок здійснення державного
контролю за використанням та охороною
земель встановлюється законом.

Згідно ст.9 Закону №963-IV державний
контроль за використанням та охороною
земель у системі центрального органу
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів здійснює Державна інспекція з
контролю за використанням та охороною
земель і її територіальні органи.

На час виникнення спірних
правовідносин, у відповідності до
постанови Кабінету Міністрів України
від 22.11.2010 №1068 «Про ліквідацію
Державної інспекції з контролю за
використанням та охороною земель»
забезпечення здійснення державного
контролю за використанням і охороною
земель покладено на Державний комітет
із земельних ресурсів та його
відповідні територіальні органи,
зокрема Управління.

В силу вимог ст.6 Закону №963-IV до
повноважень спеціально уповноваженого
органу виконавчої влади з питань
земельних ресурсів у сфері державного
контролю за використанням та охороною
земель належить, зокрема здійснення
державного контролю за використанням
та охороною земель у частині:
додержання органами державної влади,
органами місцевого самоврядування,
юридичними та фізичними особами вимог
земельного законодавства України та
встановленого порядку набуття і
реалізації права на землю; виконання
вимог щодо використання земельних
ділянок за цільовим призначенням.

Відповідно до ст.10 цього Закону,
державні інспектори у сфері державного
контролю за використанням та охороною
земель і дотриманням вимог
законодавства України про охорону
земель мають право, зокрема:
безперешкодно обстежувати в
установленому законодавством порядку
земельні ділянки, що перебувають у
власності та користуванні юридичних і
фізичних осіб, перевіряти документи
щодо використання та охорони земель;
давати обов'язкові для виконання
вказівки (приписи) з питань
використання та охорони земель і
дотримання вимог законодавства
України про охорону земель відповідно
до їх повноважень, а також про
зобов'язання приведення земельної
ділянки у попередній стан у випадках,
установлених законом, за рахунок особи,
яка вчинила відповідне правопорушення,
з відшкодуванням завданих власнику
земельної ділянки збитків; складати
акти перевірок чи протоколи про
адміністративні правопорушення у
сфері використання та охорони земель і
дотримання вимог законодавства про
охорону земель та розглядати
відповідно до законодавства справи про
адміністративні правопорушення, а
також подавати в установленому
законодавством України порядку до
відповідних органів матеріали
перевірок щодо притягнення винних осіб
до відповідальності.

Процедуру планування та проведення
перевірок з питань здійснення
державного контролю за використанням
та охороною земель, оформлення
матеріалів за їх результатами,
установлюється «Порядком планування
та проведення перевірок з питань
здійснення державного контролю за
використанням та охороною земель»,
затвердженим наказом Державного
комітету України по земельних ресурсах
від 12.12.2003 №312 (далі - Порядок).

Підпунктом 6.2 п.6 вказаного Порядку
передбачено, що з метою усунення
наслідків виявленого порушення
державний інспектор видає особі, яка
скоїла правопорушення, припис про їх
усунення. Термін усунення наслідків
правопорушення встановлюється
державним інспектором, але не більше
30-денного строку.

Як вбачається із матеріалів справи,
після роздержавлення та приватизації
земель, колгоспу «Перемога» (який в
подальшому реорганізовано у спілку
власників паїв с.Довжанка,
правонаступником якого є ПАП)
відповідно до державного акта на право
колективної власності на землю від
26.07.1995 серії ТР №0071 у колективну
власність для сільськогосподарського
використання було передано 1367,5га
землі, зокрема і 18га землі під
виробничими будівлями та дворами, де в
подальшому також було збудовано інші
господарські будівлі (тваринницькі
ферми, склади тощо) (а.с.5,10).

До складу вказаних 18га землі під
виробничими будівлями та дворами,
входить також земельна ділянка
розміром 8,1га, яка використовувалась
ПАП без правовстановлюючих документів
відповідно до результатів проведеної
перевірки.

18.05.2005 розпорядженням РДА №264 землі
колишнього колгоспу «Перемога» площею
55,61га, які не підлягають паюванню,
переведено в землі запасу Довжанської
сільської ради (далі - Сільська рада), в
тому числі і спірна земельна ділянка
під господарськими будівлями (а.с.17).

Пунктом 2 цього ж розпорядження
вирішено вилучити в колишнього
колгоспу «Перемога» державний акт на
право колективної власності на землю
від 26.07.1995 серії ТР №0071.

Вказане розпорядження станом на час
проведення перевірки позивача,
прийняття оскаржуваного припису та
розгляду даної справи, у встановленому
порядку скасовано не було та є чинним.
Доказів протилежного суду першої та
апеляційної інстанцій не надано.

В подальшому, рішенням господарського
суду Тернопільської області від 24
жовтня 2008 року в справі №3/211-3178 за
позовом ПАП до Тернопільського
районного госпрозрахункового бюро
технічної інвентаризації було визнано
право власності за ПАП на об'єкти
нерухомого майна, що знаходяться в
с.Довжанка, зокрема приміщення
корівника, свинарника, кормоцеху,
пилорами, під навісу, зерноскладу,
ремонтної майстерні, автогаражів,
ангару, складу нафтопродуктів, млина.

Вказані приміщення знаходяться на
земельній ділянці площею 8,1га, що
використовувалася ПАП під час
перевірки.

Рішення господарського суду
Тернопільської області від 24 жовтня 2008
року не скасоване та набрало законної
сили.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.120 ЗК
України у разі набуття права власності
на жилий будинок, будівлю або споруду,
що перебувають у власності,
користуванні іншої особи, припиняється
право власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення.
Якщо жилий будинок, будівля або споруда
розміщені на земельній ділянці, що
перебуває у користуванні, то в разі
набуття права власності на ці об'єкти
до набувача переходить право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені, на тих самих
умовах і в тому ж обсязі, що були у
попереднього землекористувача.

Як встановлено ч.ч.1, 2 ст.116 ЗК України,
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом, або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Згідно ст.125 Земельного кодексу України
право власності на земельну ділянку, а
також право постійного користування та
право оренди земельної ділянки
виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

Частинами 1 і 2 ст.126 ЗК України
передбачено, що право власності на
земельну ділянку, право постійного
користування земельною ділянкою
посвідчується державними актами.

За визначенням ст.1 Закону №963-IV
самовільне зайняття земельної ділянки
- будь-які дії, які свідчать про
фактичне використання земельної
ділянки за відсутності відповідного
рішення органу виконавчої влади чи
органу місцевого самоврядування про її
передачу у власність або надання у
користування (оренду) або за
відсутності вчиненого правочину щодо
такої земельної ділянки, за винятком
дій, які відповідно до закону є
правомірними.

В силу вимог ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

Встановлено, що позивач використовує
земельну ділянку площею 8,1га із земель
сільськогосподарського призначення на
якій знаходяться господарські будівлі
які йому належать, без одержання
документа, що посвідчує право
власності чи користування такою
земельною ділянкою (в тому числі на
правах оренди) та його державної
реєстрації. Будь-яких дій, спрямованих
на належне оформлення права власності
чи користування (оренди) земельною
ділянкою позивачем не вчинено. Доказів
протилежного суду апеляційної
інстанції не надано.

Помилковими є також твердження
позивача про те, що належним
підтверджуючим правовстановлюючим
документом на земельну ділянку для ПАП
є державний акт на право колективної
власності на землю від 26.07.1995 серії ТР
№0071, оскільки такий було вилучено
розпорядженням РДА від 18.05.2005 №264, а
землі, зокрема спірна земельна ділянка
під господарськими будівлями
переведена в землі запасу Довжанської
сільської ради.

Більше того, до вручення зазначеного
акта власником землі була держава, а
після передачі її у колективну
власність стала належати на праві
спільної часткової власності тим
особам, які працювали на ній і були
членами колгоспу «Перемога». Кожен з
них став власником ще не визначеної за
розміром частки землі. Всі працівники
колишніх господарств (колгоспів,
радгоспів, інших утворень), у тому числі
й пенсіонери, які залишилися членами
нових підприємств, та члени
підприємств, які були живими на дату
отримання державного акта про передачу
землі у колективну власність,
починаючи із зазначеної дати стали її
власниками у рівних частках, у зв'язку
із чим останнім були видані відповідні
сертифікати.

В подальшому Указом Президента України
«Про невідкладні заходи щодо
прискорення реформування аграрного
сектора економіки» запроваджено
обов'язкове укладання підприємствами,
установами, організаціями, які
використовують землю для
сільськогосподарських потреб,
договорів оренди земельної частки
(паю), майнового паю з власниками цих
часток (паїв) з виплатою орендної плати
в натуральній або грошовій формах.

Орендні відносини потрібно оформляти
договором. Предметом договору між
громадянином-орендодавцем та
орендатором може бути як земельна
частка (пай), право на яку підтверджено
сертифікатом, так і конкретна земельна
ділянка, право на яку підтверджується
державним актом на право приватної
власності на землю.

Доказів наявності у нього будь-яких
наведених вище правовстановлюючих
документів та їх пред'явлення під час
перевірки відповідачу, позивачем не
надано.

Відтак, враховуючи усе вищенаведене,
апеляційний суд погоджується із
висновком суду першої інстанції про
прийняття Управлінням оскаржуваного
Припису на підставі, в межах наданих
повноважень та у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами
України.

Принагідно, слід зазначити також про
безпідставність доводів апелянта щодо
протиправності дій Інспектора,
оскільки позивач особисто допустив
такого, разом із землевпорядником
Сільської ради Буцій М.Б. до перевірки
та жодних зауважень до акта складеного
за результатами такої не надавалось.
Більше того, в протоколі про
адміністративне правопорушення від
23.05.2011 (а.с.28), ОСОБА_1 як директор ПАП,
фактично визнав вчинене ним порушення,
оскільки у своїх поясненнях чітко
зобов'язався виготовити належні
правовстановлюючі документи на
земельну ділянку якою користується.

За таких обставин, апеляційний суд
приходить до переконання про
безпідставність позовних вимог ОСОБА_1
щодо визнання протиправними дій
Інспектора та скасування Припису.

Підсумовуючи, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що суд
першої інстанції при вирішенні даного
публічно-правового спору правильно
встановив фактичні обставини справи та
надав їм належну правову оцінку. Доводи
апелянта висновків суду не
спростовують та не дають правових
підстав для скасування оскаржуваного
судового рішення.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд,

У Х В А Л
И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 23 жовтня 2012
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя
В.Я. Качмар

Суддя
О.М. Гінда

Суддя
В.В. Ніколін