Справа № 872/12059/13
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

19 червня 2014 рокусправа № 804/2851/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Богданенка І.Ю.,

суддів: Уханенка С.А. Дадим
Ю.М. ,

за участю секретаря судового
засідання: Сколишева О.О.,

за участю представників:

позивача: - Бойко П.Ю. (за дов. від
19.02.2014 року),

відповідача: - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства
«Дніпропластмас»

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 22
березня 2013 року

у справі № 804/2851/13-а

за позовом публічного акціонерного
товариства «Дніпропластмас»

до управління Пенсійного фонду України
в Ленінському районі м.
Дніпропетровська

про скасування розрахунків,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2013 року публічне акціонерне
товариство «Дніпропластмас»
звернулося у Дніпропетровський
окружний адміністративний суд з
позовом до управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі м.
Дніпропетровська про скасування
розрахунків фактичних витрат на
виплату та доставку пенсій ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 від 20
липня 2012 року № 1413/0219.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 22
березня 2013 року відмовлено у
задоволенні позовних вимог.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, публічне акціонерне
товариство «Дніпропластмас» подало
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нову, якою
задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги
публічне акціонерне товариство
«Дніпропластмас» зазначає, що у
підприємства відсутній обов'язок
сплачувати витрати на виплату та
доставку пенсій особам за Списками № 1
та № 2 виробництв, робіт, професій,
посад і показників, затверджених
Кабінетом Міністрів України, оскільки
публічне акціонерне товариство
«Дніпропластмас» не є
правонаступником закритого
акціонерного товариства заводу
«Дніпропластмас» по зобов'язанням по
внесенню до Пенсійного фонду плати, що
покриває фактичні витрати на виплату
та доставку пенсій. Також, Пенсійним
фондом не правильно розраховано
фактичні витрати на виплату та
доставку пенсій та не надано доказів
того, що такі витрати фактично понесені
відповідачем.

Представник публічного акціонерного
товариства «Дніпропластмас» вимоги
апеляційної скарги підтримав в повному
обсязі.

Представник управління Пенсійного
фонду України в Ленінському районі м.
Дніпропетровська у судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи належним чином повідомлений,
при цьому, в письмових запереченнях
просив апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а постанову суду без змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції, заслухавши пояснення
представника апелянта, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, суд апеляційної інстанції
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
публічне акціонерне товариство
«Дніпропластмас» до 08 вересня 2011 року
мало найменування закрите акціонерне
товариство завод «Дніпропластмас», яке
створено шляхом перетворення
орендного підприємства завод
«Дніпропластмас» та є платником
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування. На виконання вимог Закону
України «Про акціонерні товариства» та
згідно з рішенням Загальних зборів
найменування закритого акціонерного
товариства завод «Дніпропластмас»
змінено на публічне акціонерне
товариства «Дніпропластмас».

Відповідно до статті 108 Цивільного
кодексу України перетворенням
юридичної особи є зміна її
організаційно-правової форми. У разі
перетворення до нової юридичної особи
переходять усе майно, усі права та
обов'язки попередньої юридичної особи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що доводи позивача щодо
відсутності у нього зобов'язань
попередньої юридичної особи перед
органами Пенсійного фонду України
відшкодувати витрати на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах, є помилковими,
оскільки суперечать наведеним нормам,
які носять імперативний характер.

Як вбачається з матеріалів справи,
управлінням Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Дніпропетровська
складений Розрахунок фактичних витрат
на виплату та доставку пільгових
пенсій, призначених ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 відповідно до
пунктів «а», «б» - «з» статті 13 Закону
України «Про пенсійне забезпечення» з
липня 2012 року від 20 липня 2012 року
№1413/0219. Зайнятість вищезазначених
пенсіонерів у відповідача на роботах з
особливо важкими умовами праці, за
списками № 1, 2 виробництв, робіт,
професій, посад і показників
підтверджується наявними в матеріалах
справи копіями довідок відповідача.

Відповідно до абзацу 1 пункту 2
Прикінцевих положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» пенсійне
забезпечення застрахованих осіб, які
працювали або працюють на підземних
роботах, на роботах з особливо
шкідливими і особливо важкими умовами
праці за списком № 1 та на інших роботах
із шкідливими і важкими умовами праці
за списком № 2 виробництв, робіт,
професій, посад і показників,
затверджених Кабінетом Міністрів
України, та за результатами атестації
робочих місць, на посадах, що дають
право на призначення пенсії за віком на
пільгових умовах або за вислугу років,
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, мали право на пенсію на
пільгових умовах або за вислугу років,
здійснюється згідно з окремим
законодавчим актом через професійні та
корпоративні фонди. До запровадження
пенсійного забезпечення через
професійні та корпоративні фонди
особам, зазначеним в абзаці першому
цього пункту, пенсії призначаються за
нормами цього Закону в разі досягнення
пенсійного віку та наявності трудового
стажу, передбаченого Законом України
«Про пенсійне забезпечення». У цьому
випадку розміри пенсій визначаються
відповідно до статті 27 та з урахуванням
норм статті 28 цього Закону. При цьому
зберігається порядок покриття витрат
на виплату і доставку цих пенсій, що
діяв до набрання чинності цим Законом.

Положеннями абзацу 4 підпункту 1 пункту
2 Прикінцевих положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» визначено, що
підприємства та організації з коштів,
призначених на оплату праці, вносять до
Пенсійного фонду плату, що покриває
фактичні витрати на виплату і доставку
пенсій особам, які були зайняті повний
робочий день на підземних роботах, на
роботах з особливо шкідливими і
особливо важкими умовами праці за
списком № 1 виробництв, робіт, професій,
посад і показників, затверджених
Кабінетом Міністрів України, крім тих,
що були безпосередньо зайняті повний
робочий день на підземних роботах
(включаючи особовий склад
гірничорятувальних частин) з видобутку
вугілля, сланцю, руди та інших корисних
копалин, на будівництві шахт та
рудників за списком робіт і професій,
затвердженим Кабінетом Міністрів
України, починаючи з дня набрання
чинності цим Законом, у розмірі 20
відсотків з наступним збільшенням її
щороку на 10 відсотків до
100-відсоткового розміру відшкодування
фактичних витрат на виплату і доставку
цих пенсій до набуття права на пенсію
за віком відповідно до цього Закону.

Отже, порядок, згідно якого витрати на
доставку пільгових пенсій
покриваються до 1 січня 2005 року за
рахунок коштів Пенсійного фонду, а з 1
січня 2005 року - за рахунок коштів
Державного бюджету України, стосується
лише витрат на виплату та доставку
пенсій, призначених особам за умов,
передбачених статтею 14 Закону України
«Про пенсійне забезпечення».

До набрання чинності Законом України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» питання про
відшкодування витрат на виплату і
доставку пенсій, призначених, зокрема,
відповідно до пунктів «б» - «з» частини
1 статті 13 Закону України «Про пенсійне
забезпечення», врегульовано Законом
України «Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування»,
відповідно до положень якого позивач
входив до переліку платників збору на
обов'язкове державне пенсійне
забезпечення.

Згідно з абзацом четвертим пункту 1
статті 2 Закону України «Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування» для платників збору,
визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього
Закону, об'єктом оподаткування є також
фактичні витрати на виплату і доставку
пенсій, призначених відповідно до
пунктів «б» - «з» статті 13 Закону
України «Про пенсійне забезпечення» до
досягнення працівниками пенсійного
віку, передбаченого статтею 12 Закону
України «Про пенсійне забезпечення».

Абзацом 3 пункту 1 статті 4 Закону
України «Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування»
встановлено ставку на обов'язкове
державне пенсійне страхування у
розмірі 100 відсотків від об'єкта
оподаткування, визначеного абзацом 4
пункту 1 статті 2 цього Закону.

Аналіз наведених положень дає підстави
для висновку, що витрати на виплату та
доставку пенсій, призначених особам
відповідно до пунктів «а», «б» - «з»
частини 1 статті 13 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» за списками № 1
і № 2, покриваються підприємствами та
організаціями. При цьому, обов'язок
підприємств та організацій з
відшкодування цих витрат, понесених
Пенсійним фондом України після 1 січня
2004 року, не пов'язаний із датою
призначення такої пенсії чи часом
набуття необхідного для цього
пільгового стажу.

Отже, доводи позивача щодо
безпідставності та незаконності
врахування відповідачем при обчислені
сум, які належать до відшкодування,
стаж роботи працівників за період до 11
березня 1994 року, є хибними та
необґрунтованими.

Згідно з підпунктом 6.4 пункту 6
Інструкції про порядок обчислення і
сплати страхувальниками та
застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, затвердженої постановою
Правління Пенсійного фонду України від
19 грудня 2003 року № 21-1, розмір сум до
відшкодування на поточний рік
визначається відділами доходів
органів Пенсійного фонду України
щорічно в повідомленнях про розрахунок
сум фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій, які
надсилаються підприємствам до 20-го
січня поточного року та протягом 10 днів
з новопризначених пенсій. Отже,
складення та направлення відповідачем
спірного розрахунку на адресу позивача
до 20-січня поточного року, а не за
результатами понесення відповідних
витрат, відповідає положенням чинного
законодавства.

Відповідно до підпунктів 6.3, 6.9 пункту 6
Інструкції про порядок обчислення і
сплати страхувальниками та
застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України у разі ліквідації або зміни
власника підприємства суми зазначених
витрат Пенсійному фонду вносять
правонаступники. Лише у разі
ліквідації підприємства без
правонаступників повідомлення для
відшкодування фактичних витрат на
виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах,
органу Пенсійного фонду України за
місцезнаходженням ліквідованого
підприємства не направляється.

За таких обставин, позивач обтяжений
обов'язком відшкодовувати
територіальним органам Пенсійного
фонду України фактичні витрати по
доставці та виплаті пенсій, що були
призначені особам, зазначеним у
спірному Розрахунку.

З урахуванням викладеного, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованих
висновків щодо відмови у задоволенні
позовних вимог публічного
акціонерного товариства
«Дніпропластмас».

Суд апеляційної інстанції вважає, що
доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм процесуального права, яке
призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що судом
першої інстанції повно встановлені
обставини справи та надана правильна
юридична оцінка, у зв'язку з чим
підстави для задоволення апеляційної
скарги та скасування постанови суду
відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 200
Кодексу адміністративного судочинства
України суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 196, 198, 200, 205, 206, 212
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства
«Дніпропластмас» - залишити без
задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 22
березня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів.

Головуючий:
І.Ю. Богданенко

Суддя:
С.А. Уханенко

Суддя:
Ю.М. Дадим