Справа № 2а-2450/11
Суддя: Большакова О.О.
Дата ухвалення: 2014-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2014 року
Справа №
876/1137/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

головуючого судді
Большакової О.О.,

суддів
Глушка І.В., Макарика В.Я.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Золочівському районі Львівської
області на постанову Золочівського
районного суду Львівської області від
12 вересня 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в Золочівському районі
Львівської області про перерахунок
пенсії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 05.08.2011 року звернувся в суд
першої інстанції з адміністративним
позовом до управління Пенсійного фонду
України в Золочівському районі
Львівської області про зобов'язання
провести перерахунок та виплату
додаткової пенсії особі, яка
постраждала внаслідок ЧАЕС 1 категорії
та інваліду 2 групи згідно ст. 50 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
з 05 лютого 2011 року до виникнення
обставин з якими закон пов'язує зміну
або припинення такої виплати.

Постановою Золочівського районного
суду Львівської області від 12 вересня
2012 року (прийнятою в порядку
скороченого провадження) позов
задоволено частково, визнано
протиправними дії відповідача,
зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Золочівському районі
Львівської області провести
нарахування і виплатити позивачу,
додаткової пенсії в розмірі 75
відсотків мінімальної пенсії за віком,
право на яку надано ст. 50 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», починаючи
з 05 лютого 2011 року по 22 липня 2011 року
включно та з врахуванням виплачених
йому сум за цей період, в решті позову
відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції управління
Пенсійного фонду України в
Золочівському районі Львівської
області оскаржило його в апеляційному
порядку, вважає постанову суду
прийнятою з порушенням норм
матеріального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що
питання обчислення розміру пенсій та
доплат до них особі, яка постраждала
внаслідок ЧАЕС, у відповідності до
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», регулюються постановами
уряду, в яких відсутнє посилання на
визначення мінімального розміру
пенсії відповідно до положень Закону
України про бюджет.

Окрім цього, згідно з статтею 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом. Враховуючи наведене,
положення статті 28 даного Закону щодо
мінімального розміру пенсії за віком
не застосовується при призначенні
пенсії за Законом України «Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Виходячи з вище викладеного, просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 197 КАС України,
колегія суддів вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження, оскільки апеляційну
скаргу подано на рішення суду першої
інстанції, яке прийнято у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних міркувань.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач є постраждалим від наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС першої
категорії та йому встановлено другу
групу інвалідності у зв'язку із
захворюванням, пов'язаним з
ліквідацією наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, що підтверджується
копією відповідного посвідчення та
копією довідки МСЕК (а.с. 4, 8).

Розглядаючи спір, судом першої
інстанцій вірно враховано, що
відповідно до ст. 50 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» особам,
віднесеним до категорії 1, інвалідам ІІ
групи щомісячно призначається
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю у розмірі 75 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Постановляючи рішення суд першої
інстанції правильно врахував, що ст. 49
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачено, що пенсії
особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4,
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію. Згідно зі статтею 50 зазначеного
Закону особам, віднесеним до категорії
1, призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
зокрема інвалідам 2 групи - у розмірі 75
процентів мінімальної пенсії за віком.
Згідно ст. 53 цього ж Закону, виплата
додаткової пенсії здійснюється
повністю незалежно від заробітку,
пенсії чи іншого доходу.

З урахуванням викладеного суд першої
інстанції вірно вважав, що вихідним
критерієм розрахунку додаткової
пенсії та підвищення до пенсії
інвалідів, щодо яких установлено
зв'язок із Чорнобильською катастрофою
виступає мінімальна пенсія за віком,
розмір якої згідно зі статтею 28 Закону
України від 9 липня 2003 року «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» установлюється в розмірі
визначеного законом прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність.

У відповідності до ч. 4 ст. 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
розмір прожиткового мінімуму для осіб,
які втратили працездатність,
визначається на момент виплати пенсії
згідно із законом про Державний бюджет
України і не може коригуватися іншими
нормативно-правовими актами.

Крім того судом першої інстанції
встановлено, що при проведенні
розрахунку пенсії позивача
відповідачем застосовано положення
Постанови КМУ № 530 від 28.05.2008 року «Про
деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян», № 654 від
16.07.2008 року «Про підвищення рівня
пенсійного забезпечення громадян» та
від 26 липня 1996 року №836 «Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

В даній спірній ситуації суд правильно
зазначив, що відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС
України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу. Тому виходячи з загальних засад
пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами, суд першої
інстанції правильно вважав, що
посилання відповідача на положення
вищенаведених постанов Кабінету
Міністрів України є безпідставним і
таким, що звужує обсяг установлених
Законом прав позивача.

Крім того вірним є твердження суду
першої інстанції, що положення частини
3 статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» не є перешкодою для
застосування зазначеної величини
(мінімального розміру пенсії за віком)
для розрахунку інших пов'язаних із нею
пенсій чи доплат, бо чинним
законодавством не встановлено іншого
мінімального розміру пенсії за віком,
крім передбаченого частиною 1 цієї
статті.

З огляду на це, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
відповідач зобов'язаний здійснити
перерахунок і виплату позивачу
додаткової пенсії відповідно до вимог
ст. 50 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» із застосуванням ч. 1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», ч. 3 ст. 4 Закону України
«Про прожитковий мінімум», Закону
України «Про державний бюджет України
на 2011 рік», і цей перерахунок має бути
здійснений в межах, передбаченого ст. 99
КАС України, шестимісячного строку
звернення до суду а саме, за період
починаючи з 05 лютого 2011 року.

Законом України «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік» від 14 червня 2011 року N
3491-VI, Прикінцеві положення Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2011 рік» доповнено пунктом 4, яким
установлено, що у 2011 році норми і
положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (Відомості
Верховної Ради України, 1992 р., N 13, ст. 178 з
наступними змінами) застосовуються у
порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України виходячи з
наявного фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання вимог Закону України від 14
червня 2011 року N 3491-VI «Про внесення змін
до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2011 рік» 6 липня 2011
року Кабінетом Міністрів України
прийнято постанову N 745 «Про
встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», яка набрала
чинності 23 липня 2011 року.

З огляду на викладене, статті 39, 50, 51, 52, 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
підлягають застосуванню до набрання
чинності зазначеною постановою
Кабінету Міністрів України, тобто по 22
липня 2011 року включно.

Крім того оскільки відповідно до
підпункту 6 пункту 2.2 Положення про
управління Пенсійного фонду України в
районах, містах і районах у містах,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України 30 квітня 2002
року №80-2, у редакції постанови
правління Пенсійного фонду України від
25 лютого 2008 року №5-5 (зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 13.03.2008
року) саме на управління Пенсійного
фонду України в районах, містах і
районах у місті покладено обов'язок
призначення і виплати пенсії, допомоги
на поховання та інші виплати
відповідно до чинного законодавства,
тому суд першої інстанції правильно
вважав за необхідне зобов'язати
провести перерахунок та виплату пенсії
позивачу саме УПФУ в Золочівському
районі Львівської області, а
твердження відповідача про
відсутність бюджетного фінансування
передбачених Законом розмірів пенсій,
як на причину невиконання державою
взятих на себе зобов'язань, не мають
правового значення, бо реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, а
постанова відповідає нормам
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, ч. 10 ст. 183-2, ст. 197, п. 1 ч. 1
ст. 198, ст. 200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС
України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Золочівському районі Львівської
області - залишити без задоволення,
постанову Золочівського районного
суду Львівської області від 12 вересня
2012 року у справі № 2а-2450/11 - без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
О.О. Большакова

Судді
І.В. Глушко

В.Я. Макарик