Справа № 817/1129/14
Суддя: Бондарчук І.Ф.
Дата ухвалення: 2014-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Нор
Суддя-доповідач:Бондарчук І.Ф.
УХВАЛА

іменем України

"26" серпня 2014 р.
Справа № 817/1129/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Бондарчука І.Ф.

суддів:
Моніча Б.С.

Хаюка С.М.,

розглянувши в письмовому провадженні
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області на постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від "12" червня
2014 р. у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Рівненський молодіжний житловий
комплекс" до Державної податкової
інспекції у м. Рівному Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області про визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення - рішення ,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2014 року позивач звернувся з
позовом до Державної податкової
інспекції у місті Рівному Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області, в якому просив визнати
протиправними дії податкового органу
щодо проведення перевірки
своєчасності сплати узгодженого
податкового зобов'язання до бюджету, за
наслідками яких складено акт від 12.08.2013
року № 289 та про визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення - рішення форми «Ш» від
21.08.2013 року №.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що податковим органом при
проведенні перевірки не дотримано
вимог п.79.2 ст.79 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року №2755-VI (із
змінами та доповненнями) щодо
прийняття наказу на проведення
перевірки та вручення його посадовим
особам позивача. Також вказує, що у 2009 -
2010 роках всупереч Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженої
постановою Правління Національного
банку України від 21.01.2004 року №22,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
29.03.2004 року за №377/89/76, податковий орган
самостійно змінив призначення
платежів, що визначалися позивачем в
платіжних дорученнях в результаті
чого, штучно у червні, липні, вересні 2011
року виникала заборгованість з податку
на додану вартість із вироблених в
Україні товарів (робіт, послуг), як
наслідок було безпідставно
застосовано штрафні (фінансові)
санкції за несвоєчасну сплату.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 12 червня 2014
року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції у місті
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області форми
"Ш" № від 21.08.2013 року. В решті
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції як таку, що постановлена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права та ухвалити нову
постанову, якою відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції покликався на те, що
не доведено правомірності прийняття
оспорюваного податкового повідомлення
- рішення.

Колегія суддів погоджується з
наведеним висновком, виходячи з
наступного.

Встановлено, що відповідачем проведено
перевірку своєчасності сплати
узгодженого податкового зобов'язання
до бюджету ТОВ «Рівненський МЖК».

За наслідками проведення перевірки ДПІ
у м. Рівному ГУ Міндоходів у
Рівненській області складено акт
перевірки від 12.08.2013 року №289 щодо
своєчасності сплати узгодженого
податкового зобов'язання до бюджету. У
відповідності до акта перевірки
податковим органом встановлено
порушення п.203.2 ст.203 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI
(із змінами та доповненнями), а саме, ТОВ
«Рівненський МЖК» порушено терміни
сплати узгодженого податкового
зобов'язання по податку на додану
вартість за звітні періоди

Колегія суддів погоджується з
висновком суду про протиправність дій
відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.62 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року одним із
способів здійснення податкового
контролю є перевірки та звірки
відповідно до вимог цього Кодексу, а
також перевірки щодо дотримання
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на контролюючі органи
у порядку, встановленому законами
України, що регулюють відповідну сферу
правовідносин.

Статтею 75 Податкового кодексу України
визначено види перевірок, які мають
право проводити органи державної
податкової служби, а саме: камеральні,
документальні, фактичні. У свою чергу,
документальні перевірки можуть бути
плановими або позаплановими, а також
виїзними або невиїзними.

Документальною невиїзною перевіркою
вважається перевірка, яка проводиться
в приміщенні органу державної
податкової служби (пп.75.1.2 п.75.1 ст.75
Податкового кодексу України ).

Особливості проведення документальної
невиїзної перевірки визначено ст.79
Податкового кодексу України.

Так, документальна невиїзна перевірка
здійснюється у разі прийняття
керівником органу державної
податкової служби рішення про її
проведення та за наявності обставин
для проведення документальної
перевірки, визначених статтями 77 та 78
цього Кодексу. Документальна невиїзна
перевірка здійснюється на підставі
зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1
статті 75 цього Кодексу документів та
даних, наданих платником податків у
визначених цим Кодексом випадках, або
отриманих в інший спосіб, передбачений
законом (п.79.1 ст.79 Податкового кодексу
України).

У відповідності до п.79.2 ст.79
Податкового кодексу України
документальна позапланова невиїзна
перевірка проводиться посадовими
особами органу державної податкової
служби виключно на підставі рішення
керівника органу державної податкової
служби, оформленого наказом, та за
умови надіслання платнику податків
рекомендованим листом із
повідомленням про вручення або
вручення йому чи його уповноваженому
представнику під розписку копії наказу
про проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки та
письмового повідомлення про дату
початку та місце проведення такої
перевірки.

Виконання умов цієї статті надає
посадовим особам органу державної
податкової служби право розпочати
проведення документальної невиїзної
перевірки.

Встановлено, що податковим органом
проведено саме документальну невиїзну
позапланову перевірку позивача, однак
рішення керівника органу державної
податкової служби, оформленого наказом
не приймалося та не надсилалося (не
вручалося) посадовим особам позивача.
Копія такого наказу на проведення
перевірки ТОВ «Рівненський МЖК» до
матеріалів справи відповідачем не
долучено.

Судом вірно зазначено, що ТОВ
«Рівненський МЖК» не було обізнане, що
стосовно нього за наявності
відповідних обставин у певний час та у
певному місці здійснюватиметься
документальна невиїзна позапланова
перевірка; податковим органом не
приймалося будь-яке рішення, що
оформлене наказом керівника
податкового органу, про проведення
документальної невиїзної позапланової
перевірки ТОВ «Рівненський МЖК»; копія
наказу про проведення документальної
невиїзної позапланової перевірки не
була вручена (надіслана) посадовим
особам позивача; відповідачем не було
надіслано (вручено) посадовим особам
позивача письмове повідомлення про
дату початку та місце проведення такої
перевірки, а тому є всі підстави
стверджувати, що податковий орган
вийшов за межі наданих йому
повноважень і діяв поза межами
правового поля.

Також, суд першої інстанції вірно
покликався на те, що дії податкового
органу щодо проведення перевірки, на
час розгляду справи, вичерпали своє
правове значення, за результатом
вказаних дій складено акт перевірки та
винесено оскаржуване податкове
повідомлення -рішення, суд приходить до
висновку, що в подальшому предметом
розгляду в суді має бути лише суть
виявлених порушень податкового та
іншого законодавства, дотримання якого
контролюється контролюючими органами.
За таких обставин, вимоги позивача щодо
визнання протиправними дій
податкового органу щодо проведення
перевірки своєчасності сплати
узгодженої суми податкового
зобов'язання, за результатом якої
складено акт від 12.08.2013 року №289 - не
підлягають до задоволення.

Що ж стосується оскарження податкового
повідомлення - рішення форми «Ф»
№ від 21.08.2013 року винесеного за
результатом проведеної перевірки,
колегія суддів зазначає наступне.

Приймаючи оскаржуване податкове
повідомлення - рішення, яким ТОВ
«Рівненський МЖК» зобов'язано сплатити
штраф у розмірі 20% у сумі 15229,85 грн. за
платежем податок на додану вартість із
вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг), ДПІ у м. Рівному ГУ Міндоходів у
Рівненській області стверджує про
несвоєчасність сплати позивачем
узгодженої суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість із
вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг) за червень, липень, вересень 2011
року.

З матеріалів справи вбачається, що
20.07.2011 року ТОВ «Рівненський МЖК»
подано до Державної податкової
інспекції у місті Рівному Рівненської
області Державної податкової служби
податкову декларацію з податку на
додану вартість за червень 2011 року. У
рядку 25 «Сума податку на додану
вартість, яка підлягає нарахуванню та
сплаті в бюджет за підсумками
поточного звітного (податкового)
періоду з урахуванням залишку
від'ємного значення попереднього
звітного періоду (рядок 18 - рядок 21)
задекларовано до сплати 41244,00 грн.
Проте, сплачено у відповідності до
платіжного доручення від 28.07.2011 року
№677 у розмірі 41244,00 грн.

19.08.2011 року ТОВ «Рівненський МЖК» було
подано до ДПІ у м. Рівному Рівненської
області ДПС податкову декларацію з
податку на додану вартість за липень 2011
року. У рядку 25 «Сума податку на додану
вартість, яка підлягає нарахуванню та
сплаті в бюджет за підсумками
поточного звітного (податкового)
періоду з урахуванням залишку
від'ємного значення попереднього
звітного періоду (рядок 18 - рядок 21)
задекларовано до сплати 26090,00 грн. та
сплачено у відповідності до платіжних
доручень.

20.10.2011 року ТОВ «Рівненський МЖК»
подано до ДПІ у м. Рівному Рівненської
області ДПС податкову декларацію з
податку на додану вартість за вересень
2011 року. У рядку 25 «Сума податку на
додану вартість, яка підлягає
нарахуванню та сплаті в бюджет за
підсумками поточного звітного
(податкового) періоду з урахуванням
залишку від'ємного значення
попереднього звітного періоду (рядок 18
- рядок 21) задекларовано до сплати 16148,00
грн. Сплачено у відповідності до
платіжного доручення від 01.11.2011 року
№2015 у розмірі 16200,00 грн.

Сплачені кошти з податку на додану
вартість із вироблених в Україні
товарів (робіт, послуг) за червень,
липень, вересень 2011 року податковим
органом спрямовано в погашення
податкового боргу, що існував у 2009 - 2010
роках.

Суд першої інстанції обґрунтовано не
погодився з такими діями податкового
органу, з огляду на таке.

На момент сплати узгодженої суми
податкового зобов'язання по орендній
платі за земельні ділянки державної та
комунальної власності, а саме за
2009-2010рр., був чинний Закон України "Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами" від
21.12.2000р. №2181-ІІІ (із змінами та
доповненнями).

Пунктом 7.7 ст.7 Закону України "Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами" від
21.12.2000р. №2181-ІІІ (із змінами та
доповненнями) визначений принцип
рівності бюджетних інтересів.
Установлено, що податковий борг
погашається попередньо погашенню
податкових зобов'язань, які не є
податковим боргом, у порядку
календарної черговості його
виникнення, а в разі одночасного його
виникнення за різними податками,
зборами (обов'язковими платежами) - у
рівних пропорціях.

За змістом пп.7.1.1 п.7.7 ст.7 вказаного
Закону, джерелами самостійної сплати
податкових зобов'язань або податкового
боргу платника податку є будь-які
власні кошти такого платника податку.
Отже, грошовий платіж є єдиною формою
сплати податкових зобов'язань і
погашення податкового боргу.

Згідно з п.6 ст.7 Закону України "Про
Національний банк України" від 20.05.1999р.
№679-XIV (із змінами та доповненнями),
національний банк України визначає
систему, порядок і форми платежів.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, затвердженої постановою
Правління Національного банку України
від 21.01.2004р. №22, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 29.03.2004р.
за №377/89/76, кошти з рахунків клієнтів
банки списують лише за дорученнями
власників цих рахунків (включаючи
договірне списання коштів згідно з
главою 6 цієї Інструкції) або на
підставі платіжних вимог стягувачів у
разі примусового списання коштів
згідно з главою 5 цієї Інструкції. При
цьому згідно з п.3.8 зазначеної
Інструкції реквізит "Призначення
платежу" платіжного доручення
заповнюється платником так, щоб
надавати повну інформацію про платіж
та документи, на підставі яких
здійснюється перерахування коштів
отримувачу. Повноту інформації
визначає платник з урахуванням вимог
законодавства України. Платник
відповідає за дані, що зазначені в
реквізиті платіжного доручення
"Призначення платежу". Банк перевіряє
заповнення цього реквізиту на
відповідність установленим вимогам
лише за зовнішніми ознаками.

Із наведеного випливає, що право
визначати призначення платежу
відповідно до чинного законодавства
України належить виключно платнику.
Тому, суми податкових зобов'язань або
податкового боргу з урахуванням пп.16.5.2
п.16.5 ст.16 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» від 21.12.2000 р. №2181-ІІІ
(із змінами та доповненнями) слід
вважати сплаченими у день реєстрації
банківською установою платіжного
документа із зазначеним у ньому
призначенням платежу на сплату
відповідних податкових зобов'язань або
податкового боргу, визначених
платником податків.

Законом України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» від 21.12.2000 №2181-ІІІ (із змінами
та доповненнями), який є спеціальним
законом з питань оподаткування і
установлює порядок погашення
зобов'язань юридичних або фізичних
осіб перед бюджетами та державними
цільовими фондами з податків і зборів
(обов'язкових платежів), нарахування і
сплати пені та штрафних санкцій, що
застосовуються до платників податків,
визначено вичерпний перелік заходів,
які вживаються контролюючим органом з
метою погашення платниками податків
податкового боргу. Серед таких заходів
немає зміни призначення платежу,
самостійно визначеного платником
податків.

Таким чином, судом першої інстанції
вірно зазначено, що у разі недотримання
платником податків порядку погашення
податкового боргу та виконання
податкових зобов'язань, передбаченого
п.7.7 ст.7 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» від 21.12.2000 р. №2181-ІІІ
(із змінами та доповненнями),
податковий орган не наділений правом
чи обов'язком змінювати призначення
платежу, визначене платником податків.

За таких обставин самостійне
зарахування податковим органом
сплачених платником податку сум у
рахунок податкового боргу або тих
податкових зобов'язань, які не вказані
в призначенні платежу під час
перерахування платником податків
коштів до бюджету, є неправомірним.

З аналізу норм Закону України "Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами" від
21.12.2000р. №2181-ІІІ (із змінами та
доповненнями), які встановлюють
відповідальність за порушення
податкового законодавства, вбачається,
що перелік таких порушень є вичерпним і
не підлягає розширеному тлумаченню.
Серед зазначених порушень немає
недотримання порядку погашення
податкового боргу та податкових
зобов'язань, встановленого п.7.7 ст.7
Закону України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" від 21.12.2000р. №2181-ІІІ (із змінами
та доповненнями).

Отже, чинним законодавством України (на
час сплати ТОВ «Рівненським МЖК»
узгодженої суми податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість і по вітчизняних товарах за
2009-2010рр.) не передбачено застосування
спеціальних заходів відповідальності
за порушення платником податків вимог
щодо першочергового погашення
податкового боргу та виконання
податкових зобов'язань у порядку
календарної черговості їх виникнення.
У вказаних випадках до платника
податків вживаються передбачені
Законом України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» від 21.12.2000 №2181-ІІІ (із змінами
та доповненнями) заходи примусового
стягнення податкового боргу, а також
застосовуються штрафні санкції за
порушення граничних строків сплати
податкових зобов'язань.

Аналогічно вказані норми права було
застосовано Верховним Судом України в
постанові від 20.06.2011 у справі №21-80а11.
Відповідно до ст.244-2 КАС України -
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Таким чином, розглядаючи вказану
справу по суті, судом вірно враховано
рішення Верховного Суду України від
20.06.2011 р. у справі №21-80а11.

Крім того, встановлено, що всупереч
приписам пп.66.1.5 п.66.1 ст.66 Податкового
кодексу України податковий орган не
вніс змін до облікових даних платника
податків на підставі рішення суду, що
набрало законної сили, а саме:
постанови Рівненського окружного
адміністративного суду від 12.07.2013 року
у справі №817/1805/13-а за позовом ТОВ
«Рівненський МЖК» до ДПІ у м. Рівному
Рівненської області ДПС про визнання
протиправними дій податкового органу
щодо проведення камеральних перевірок
своєчасності сплати узгодженої суми
податкового зобов'язання по податку на
додану вартість та про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,
залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 23.09.2013 року.

Враховуючи вищевикладене, судом першої
інстанції вірно зазначено, що
відповідачем не дотримано податкового
законодавства щодо зміни призначення
платежів без згоди платника податків у
2009 - 2010 роках. Податковим органом
невірно визначено суму недоїмки на
початок 2011 року, а відповідно
зараховуючи згідно п.87.9 ст.87
Податкового кодексу України поточні
платежі позивача в порядку черговості
виникнення податкового боргу,
податковий орган невірно визначив
погашену суму податкового боргу та
термін затримки сплати узгодженого
податкового зобов'язання по податку на
додану вартість.

У відповідності до постанови
Верховного Суду України від 05.12.2006 року,
суд не може підміняти державний орган,
рішення якого оскаржується, приймаючи
замість рішення, яке визнається
протиправним, інше рішення, яке б
відповідало закону, та давати вказівки,
які б свідчили про вирішення питань,
які б свідчили про вирішення питань,
які належать до компетенції такого
суб'єкта владних повноважень. Рішення,
в якому недійсну частину не можна
виокремити, ідентифікувати, є
недійсним в цілому.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що податкове повідомлення -
рішення ДПІ у м. Рівному ГУ Міндоходів у
Рівненській області форми «Ш» від
21.08.2013 року №, яким ТОВ
«Рівненський МЖК» на підставі
встановленого порушення граничного
строку сплати суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість із вироблених в Україні
товарів (робіт, послуг) визначеного
п.203.2 ст.203 Податкового кодексу України
від 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами та
доповненнями) за затримку на 717, 687 та 634
календарних днів сплати суми грошового
зобов'язання у розмірі 76149,25 грн.
зобов'язано сплатити штраф у розмірі 20%
у сумі 15229,85 грн. за платежем податок на
додану вартість із вироблених в
Україні товарів (робіт, послуг) - є
протиправним та таким, що підлягає
скасуванню в повному обсязі.

Суд першої інстанції дав належну
оцінку обставинам справи, вірно
застосував Законодавство, яке регулює
ці правовідносини та ухвалив правильне
рішення, яке відповідає вимогам
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому апеляційну
скаргу потрібно залишити без
задоволення, а постанову Рівненського
окружного адміністративного суду без
змін.

За таких обставин, доводи, наведені в
апеляційній скарзі, спростовуються
матеріалами справи, а висновок суду
першої інстанції є таким, що
ґрунтується на належних та допустимих
доказах.

Згідно ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області залишити без
задоволення, а постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
"12" червня 2014 р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
І.Ф.Бондарчук

судді: (підпис)
Б.С. Моніч

(підпис)
С.М.Хаюк

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ І.Ф.Бондарчук

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Рівненський молодіжний житловий
комплекс" вул.Данила Галицького,5
кв.1,м.Рівне,33027

3- відповідачу/відповідачам: Державна
податкова інспекція у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області вул.
Відінська,8,м.Рівне,33023

4-третій особі: - ,