Справа № 336/2872/14-а (6-а/336/41/2014)
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2014-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

20 серпня 2014 рокусправа № 336/2872/14-а
6-а/336/41/2014

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Баранник Н.П.

суддів: Малиш Н.І.
Щербака А.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження у м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя на
ухвалу Шевченківського районного суду
м. Запоріжжя від 17 квітня 2014 року у
справі № 336/2872/14-а (6-а/336/41/2014) за
поданням Відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Запорізькій
області про зміну способу і порядку
виконання постанови Шевченківському
районі м. Запоріжжя від 09 листопада 2010
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя
про визнання бездіяльності
неправомірною та зобов'язання вчинити
певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Шевченківському
районі м. Запоріжжя від 09 листопада 2010
року визнано незаконною бездіяльність
Управління Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя
(далі-відповідач) щодо непризначення,
не нарахування та невиплати ОСОБА_1
(далі-позивач) підвищення до пенсії
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», за
період з 27 квітня 2010 року по 09 листопада
2010 року, зобов'язано відповідача
призначити, нарахувати та виплатити
позивачу підвищення до пенсії у
розмірі 30 % від мінімальної пенсії,
виходячи із розміру мінімальної пенсії
за віком, визначеного залежно від
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність
відповідно до ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з урахуванням різниці,
яка була виплачена, за період з 27 квітня
2010 року по 09 листопада 2010 року.

15 квітня 2014 року Старший
державний виконавець звернувся до суду
з поданням, яким просить змінити спосіб
і порядок виконання рішення суду, на
підставі якого Шевченківським
районним судом м. Запоріжжя видано
виконавчий лист № 2а-5915/10 від 05.11.2013 року
на стягнення з відповідача на користь
позивача коштів в сумі 1367,10 грн.

Ухвалою Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 17
квітня 2014 року подання Старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Запорізькій області - задоволено.

Не погодившись з ухвалою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на неповне з'ясування судом обставин
справи, просить скасувати ухвалу та
прийняти нову ухвалу, якою відмовити у
задоволенні подання.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість ухвали
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Статтею 14 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що судове рішення, яким
закінчується розгляд справи в
адміністративному суді, ухвалюється
іменем України. Постанови та ухвали
суду в адміністративних справах, що
набрали законної сили, є обов'язковими
до виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

З матеріалів справи вбачається,
що постановою Шевченківському районі
м. Запоріжжя від 09
листопада 2010 року позовні вимоги
задоволено частково, у тому числі й
стосовно зобов'язання відповідача
здійснити перерахунок та виплатити
позивачу підвищення пенсії, згідно ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», за період з 27.04.2010 року по
09 листопада 2010 року, в розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком
з урахуванням різниці, яка була
виплачена у цей період.

За приписами пункту другого
частини четвертої статті 105 КАС України
адміністративний позов може містити
вимоги про зобов'язання відповідача -
суб'єкта владних повноважень прийняти
рішення або вчинити певні дії. У разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).

Аналіз резолютивної частини
постанови та наведених процесуальних
норм дають підстави зробити висновок
про те, що зобов'язання, покладені на
відповідача цим судом, є позовними
вимогами як обраним судом видом
захисту порушених прав позивача, які
суд задовольнив.

За таких обставин державний
виконавець просив змінити не спосіб
виконання постанови суду, а судове
рішення по суті позовних вимог і
вирішити додаткову позовну вимогу про
стягнення коштів, яка не була предметом
розгляду та дослідження
адміністративного суду під час
прийняття цієї постанови.

Відтак суд першої інстанції,
задовольняючи заяву про зміну способу
та порядку виконання постанови
Шевченківському районі м. Запоріжжя
від 09 листопада 2010 року, не звернув
увагу та не врахував відмінності між
позовною вимогою як обраним судом
видом захисту порушених прав позивача
від способу виконання судового рішення
як одного з його заходів, чим змінив
постанову суду по суті за відсутності
на це процесуальних повноважень.

Крім того, частиною першою статті
263 КАС України встановлено, що за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання судового рішення
(відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Таким чином, для відстрочення,
розстрочення виконання рішення та
зміни способу його є такі підстави: для
розстрочення та відстрочення -
обставини, що ускладнюють виконання, а
для зміни способу і порядку виконання -
обставини, які роблять виконання
неможливим.

З матеріалів справи вбачається,
що виконання постанови суду першої
інстанції неможливе через відсутність
коштів, виплата яких буде здійснена за
наявності відповідного фінансування з
Державного бюджету України.

Отже, виконання постанови суду
фактично можливе, хоча й за певних умов,
тому відсутні підстави для зміни
способу виконання рішення суду першої
інстанції.

З урахуванням того, що фактичні
обставини справи судом першої
інстанції встановлено повно та
правильно, але неправильно застосовано
норми процесуального права, колегія
суддів вважає за необхідне судове
рішення скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
заяви про зміну способу та порядку
виконання постанови.

Керуючись ст.ст. 196, 199, 204, 205,206 КАС
України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя -
задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2014 року у
справі № 336/2872/14-а (6-а/336/41/2014) -
скасувати.

Подання Відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Запорізькій
області - залишити без задоволення.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення її копій особам, які
беруть участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
чинності.

Головуючий:
Н.П. Баранник

Суддя:
Н.І. Малиш

Суддя:
А.А. Щербак