Справа № 817/2044/14
Суддя: Дорошенко Н.О.
Дата ухвалення: 2014-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/2044/14

08 вересня 2014 року 13год. 45хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Дорошенко Н.О. за
участю секретаря судового засідання
Лютко М.В. та сторін і інших осіб, які
беруть участь у справі:

позивача: представник Дудкіна О.А., Лис
Н.В.,

відповідача: представник Собчук М.В.,

третьої особи позивача: представник
Ганов О.О.,

третьої особи відповідача:
представник не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Рівненський міжрайонний прокурор з
нагляду за додержанням законів у
природоохоронній сфері

третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача Рівненська обласна
державна адміністрація

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мізоцький лісовик"
третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача Львівська
державна лісовпорядна експедиція
про визнання дій протиправними,
зобов'язання утриматись від вчинення
певних дій , -ВСТАНОВИВ :

Рівненський міжрайонний прокурор з
нагляду за додержанням законів у
природоохоронній сфері звернувся до
Рівненського окружного
адміністративного суду з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мізоцький лісовик"
про визнання протиправними дій щодо
виготовлення матеріалів
лісовпорядкування та зобов'язання
утриматись від незаконних дій, що
полягають у виготовлені матеріалів
лісовпорядкування.

В обґрунтування позову зазначає, що
проведеною Рівненською міжрайонною
прокуратурою з нагляду за додержанням
законів у природоохоронні сфері
перевіркою виявлено порушення в
діяльності Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мізоцький лісовик".
Так, за результатами перевірки
встановлено, що ТОВ "Мізоцький лісовик"
є правонаступником ЗАТ "Лісовик", що
припинив свою діяльність 26.07.2011.
Відповідно до рішення Рівненської
обласної ради №241 від 01.03.2001 ЗАТ
"Лісовик" було надано у постійне
користування землі лісогосподарського
призначення загальною площею 5210,27 га на
територіях Здолбунівського та
Дубенського районів. Право постійного
користування посвідчено відповідними
державними актами.

На підставі правонаступництва,
відповідно до вимог ст.108 Цивільного
кодексу України, п.3 ч.2 ст.19, ст.47
Лісового кодексу України ТОВ
"Мізоцький лісовик" як постійним
лісокористувачем укладено договір №
29-13 від 04.09.2013 з Львівською державною
лісовпорядною експедицією на
проведення польових і камеральних
робіт по базовому лісовпорядкування
ТОВ "Мізоцький лісовик".

Водночас, позивач вважає, що дії ТОВ
"Мізоцький лісовик" з виготовлення
матеріалів лісовпорядкування
суперечать вимогам закону і підлягають
припиненню, оскільки відповідно до п.
"в" ст.141 Земельного кодексу України у
разі припинення діяльності державних
чи комунальних підприємств, установ та
організацій їх право постійного
користування земельною ділянкою
припиняється.

Також підставою припинення права
використання лісових ресурсів, згідно
з п.3 ч.1 ст.78 Лісового кодексу України є
припинення діяльності
лісокористувачів, яким було надано
право використання лісових ресурсів.

Покликаючись на ч.ч.3, 4 ст.17 Лісового
кодексу України, ст.123, ст.125 Земельного
кодексу України, позивач вказує, що
норми Земельного та Лісового кодексів
України не передбачають автоматичний
перехід права постійного користування
землями лісового фонду і користування
наявним на них лісом, видачу нового
державного акту на право постійного
користування земельною ділянкою у разі
перетворення лісокористувача.

ТОВ "Мізоцький лісовик" у визначеному
законом порядку право постійного
користування землями лісового фонду та
відповідно лісами не набув та не
посвідчив.

Водночас, лісовпорядкування включає
комплекс заходів, спрямованих на
забезпечення ефективної організації
та науково обгрунтованого ведення
лісового господарства, охорони,
захисту, раціонального використання,
підвищення екологічного та ресурсного
потенціалу лісів, культури ведення
лісового господарства, отримання
достовірної і всебічної інформації про
лісовий фонд України (ст.45 Лісового
кодексу України). Ведення лісового
господарства на основі матеріалів
лісовпорядкування є обов'язком, а
самостійно господарювати у лісах є
правом постійного лісокористувача
відповідно до ст. 19 Лісового кодексу
України.

Окрім того, нормою ч.1 ст.57 Земельного
кодексу України встановлено, що
земельні ділянки лісогосподарського
призначення за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування надаються в постійне
користування спеціалізованим
державним або комунальним
лісогосподарським підприємствам,
іншим державним і комунальним
підприємствам, установам та
організаціям, у яких створено
спеціалізовані підрозділі для ведення
лісового господарства.

Аналогічна вимога міститься у ст.17
Лісового кодексу України, згідно з якою
у постійне користування ліси на землях
державної власності для ведення
лісового господарства без
встановлення строку надаються
спеціалізованим державним
лісогосподарським підприємствам,
іншим державним підприємствам,
установам та організаціям, у яких
створено спеціалізовані
лісогосподарські підрозділи.

Приписами частини 2 статті 92 Земельного
кодексу України визначено вичерпний
перелік суб'єктів, що мають право
набувати в постійне користування землі
лісового фонду, і товариства з
обмеженою відповідальністю до них не
належать.

Враховуючи наведене, позивач вважає, що
дії ТОВ "Мізоцький лісовик" по
виготовленню матеріалів
лісовпорядкування суперечать вимогам
ст.17, п.3 ч.2 ст.19, ст.47 Лісового кодексу
України. На усунення виявлених
порушень 11.06.2014 прокуратурою внесено
подання до ТОВ "Мізоцький лісовик",
однак 02.07.2014 вказане подання
підприємством відхилено.

Статтею 23 Закону України "Про
прокуратуру" передбачено право
прокурора на звернення до суду у разі
відхилення подання прокурора повністю
або частково, зокрема з вимогами щодо
визнання протиправними дій чи
бездіяльності, зобов'язання вчинити
певні дії або утриматись від вчинення
певних дій.

Представники позивача в судовому
засіданні адміністративний позов
підтримали з наведених у ньому підстав,
просили задовольнити повністю.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача Рівненська обласна державна
адміністрація позов прокурора
підтримала, подала письмове пояснення
(а.с.124-126 т.1). Представник третьої особи
в судовому засіданні пояснив, що право
постійного використання землі - це
право володіння і користування землею,
але ніяк не розпорядження нею. Від
імені Українського народу права
власника здійснюють органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
Конституцією України. Зазначив, що при
реорганізації ЗАТ "Лісовик" в ТОВ
"Мізоцький лісовик" були взяті на себе
повноваження органів державної влади,
чи органів місцевого самоврядування.
Вказав, що після реорганізації
юридичним особам, які використовували
земельні ділянки на праві постійного
користування, необхідно звернутися до
відповідного органу виконавчої влади
або місцевого самоврядування для
переоформлення права користування
земельними ділянками на умовах оренди
землі, оскільки правонаступництво
права постійного користування
земельною ділянкою чинним земельним
законодавством не передбачено. На
підставі викладеного просив позов
прокурора задовольнити повністю.

Відповідач Товариство з обмеженою
відповідальністю "Мізоцький лісовик"
позов не визнав, подав письмове
заперечення (а.с.103-106 т.1). Представник
відповідача в судовому засіданні
пояснив, що в результаті реорганізації
ЗАТ "Лісовик" у ТОВ "Мізоцький лісовик"
до останнього перейшли усе майно, усі
права та обов'язки попередньої
юридичної особи, в тому числі і право
постійного користування земельними
ділянками для ведення лісового
господарства загальною площею 5211 га,
посвідчене Державними актами на право
постійного користування землею,
виданих раніше для ЗАТ "Лісовик".
Зазначив, що на даний момент відсутнє
рішення уповноваженого органу, до
повноважень якого входить
розпорядження земельними ділянками
для ведення лісового господарства, про
припинення ТОВ "Мізоцький лісовик"
права постійного користування
земельними ділянками на загальній
площі 5211 га. Оскільки позивач на
законних підставах користується
земельними ділянками
лісогосподарського призначення, то
виготовлення матеріалів
лісовпорядкування здійснюється у
відповідності до чинного
законодавства.

З наведених підстав представник
відповідача в задоволенні позову
просив відмовити повністю за
безпідставністю вимог.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача Львівська державна
лісовпорядна експедиція в судове
засідання не прибула, причини
неприбуття суду не повідомила. Про
дату, час та місце судового розгляду
справи повідомлена належним чином.
Судом не визнавалась обов'язковою
участь третьої особи відповідача в
судовому засіданні. За таких обставин
суд вважає за можливе розглянути
справу без участі представника третьої
особи відповідача.

Заслухавши пояснення представників
сторін та третьої особи позивача,
встановивши фактичні обставини справи,
перевіривши їх доказами, дослідженими
в судовому засіданні, оцінивши їх у
сукупності, відповідно до вимог закону,
суд дійшов висновку, що позов до
задоволення не підлягає з таких
підстав.

Суд встановив, що 29.05.2014 за № 40-654вих.14
Рівненським міжрайонним прокурором з
нагляду за додержанням законів у
природоохоронній сфері винесено
постанову про проведення перевірки в
порядку прокурорського нагляду за
додержанням та застосуванням законів у
ТОВ "Мізоцький лісовик" щодо додержання
Лісового та Земельного кодексів
України, яку під підпис вручено
представнику ТОВ "Мізоцький лісовик"
(а.с.6-7 т.1).

За результатами перевірки Рівненською
міжрайонною прокуратурою з нагляду за
додержанням законів у
природоохоронній сфері директору ТОВ
"Мізоцький лісовик" внесено подання про
припинення незаконних дій від 11.06.2014 №
40-706вих.14, яким вимагається припинити
незаконні дії, що полягають у
виготовленні матеріалів
лісовпорядкування ТОВ "Мізоцький
лісовик" (а.с.36-39 т.1).

ТОВ "Мізоцький лісовик" подання
прокурора було відхилене, про що
повідомлено письмово 27.06.2014 за № 12
(а.с.40-44 т.1).

Підставою для звернення позивача з
даним адміністративним позовом
слугувала стаття 23 Закону України "Про
прокуратуру", відповідно до якої у разі
відхилення подання в цілому чи
частково або неповідомлення прокурора
про результати розгляду подання, а
також якщо подання не вносилося,
прокурор може звернутися до суду щодо,
зокрема, визнання протиправними дій чи
бездіяльності, зобов'язання вчинити
певні дії або утриматися від вчинення
певних дій.

Перевіряючи обгрунтованість позовних
вимог та заперечень проти
адміністративного позову, суд
встановив та врахував наступне.

04.09.2013 між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Мізоцький лісовик"
(Замовник) та Львівською державною
лісовпорядною експедицією (Виконавець)
укладено договір № 29-13 на проведення
польових і камеральних робіт по
базовому лісовпорядкуванню лісів ТОВ
"Мізоцький лісовик", відповідно до
якого та додатків, які є невід'ємною
частиною договору, термін виконання
польових робіт по базовому
лісовпорядкуванню на площі 5211 га
визначено 05.09.2013, термін виконання
камеральних робіт по базовому
лісовпорядкуванню на площі 5211 га
визначено 30.12.2013. Пунктом 3.2 договору
сторони погодили, що з дня підписання
договору Замовник здійснює Виконавцю
попередню оплату в розмірі 40% від суми
договору для розгорнення робіт.
Відповідно до пункту 4.1 договору сума
договору складає 180154,69 грн. (а.с.152-153 т.1).

Платіжним дорученням № 13 від 13.03.2014
відповідачем оплачено для Львівської
державної лісовпорядної експедиції
кошти в сумі 20000,00 грн. (а.с.154 т.1).

Представник відповідача пояснив, що на
час судового розгляду справи договір №
29-13 від 04.09.2013 не виконаний через
відсутність у підприємства коштів на
його оплату.

Підставою для укладення ТОВ "Мізоцький
лісовик" договору № 29-13 від 04.09.2013 з
Львівською державною лісовпорядною
експедицією на проведення польових і
камеральних робіт по базовому
лісовпорядкуванню лісів слугували
Державні акти на право постійного
користування землею, видані Закритому
акціонерному товариству "Лісовик" для
ведення лісового господарства
відповідно до рішення Рівненської
обласної ради народних депутатів від
01.03.2001 № 241, загальною площею 5210,27 га, а
саме:

І-РВ № 001408 від 15.12.2001 на площу 202,56 га на
території Урвенської сільської ради
Здолбунівського району, зареєстровано
в Книзі записів державних актів на
право постійного користування землею
за № 181,

І-РВ № 001407 від 15.12.2001 на площу 153,50 га на
території Спасівської сільської ради
Здолбунівського району, зареєстровано
в Книзі записів державних актів на
право постійного користування землею
за № 180,

І-РВ № 001406 від 15.12.2001 на площу 372,60 га на
території Бушанської сільської ради
Здолбунівського району, зареєстровано
в Книзі записів державних актів на
право постійного користування землею
за № 179,

І-РВ № 001405 від 15.12.2001 на площу 808,60 га на
території Новомощаницької сільської
ради Здолбунівського району,
зареєстровано в Книзі записів
державних актів на право постійного
користування землею за № 178,

І-РВ № 001404 від 15.12.2001 на площу 328,97 га на
території Дермансько-Другої сільської
ради Здолбунівського району,
зареєстровано в Книзі записів
державних актів на право постійного
користування землею за № 177,

І-РВ № 001403 від 15.12.2001 на площу 255,20 га на
території Дермансько-Першої сільської
ради Здолбунівського району,
зареєстровано в Книзі записів
державних актів на право постійного
користування землею за № 176,

І-РВ № 001402 від 15.12.2001 на площу 555,57 га на
території Маломощаницької сільської
ради Здолбунівського району,
зареєстровано в Книзі записів
державних актів на право постійного
користування землею за № 175,

І-РВ № 001393 від 15.12.2001 на площу 445,20 га на
території Уїздецької сільської ради
Здолбунівського району, зареєстровано
в Книзі записів державних актів на
право постійного користування землею
за № 174,

І-РВ № 001392 від 15.12.2001 на площу 67,90 га на
території Новосілківської сільської
ради Здолбунівського району,
зареєстровано в Книзі записів
державних актів на право постійного
користування землею за № 173,

І-РВ № 001391 від15.12.2001 на площу 288,00 га на
території Глинської сільської ради
Здолбунівського району, зареєстровано
в Книзі записів державних актів на
право постійного користування землею
за № 172,

І-РВ № 001389 від 15.12.2001 на площу 182,00 га на
території Мізоцької сільської ради
Здолбунівського району, зареєстровано
в Книзі записів державних актів на
право постійного користування землею
за № 171,

І-РВ № 001387 від 15.12.2001 на площу 594,30 га на
території Ступнівської сільської ради
Здолбунівського району, зареєстровано
в Книзі записів державних актів на
право постійного користування землею
за № 170,

І-РВ № 001385 від 15.12.2001 на площу 295,30 га на
території Півченської сільської ради
Здолбунівського району, зареєстровано
в Книзі записів державних актів на
право постійного користування землею
за № 168,

І-РВ № 001381 від 15.12.2001 на площу 269,30 га на
території Старомощаницької сільської
ради Здолбунівського району,
зареєстровано в Книзі записів
державних актів на право постійного
користування землею за № 164,

І-РВ № 001380 від 15.12.2001 на площу 245,57 га на
території Білашівської сільської ради
Здолбунівського району, зареєстровано
в Книзі записів державних актів на
право постійного користування землею
за № 163,

І-РВ № 000237 від 26.12.2001 на площу 145,70 га на
території Майданської сільської ради
Дубенського району, зареєстровано в
Книзі записів державних актів на право
постійного користування землею за № 134
(а.с.164-247 т.1, а.с.1-58 т.2).

Статутом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мізоцький лісовик",
затвердженим загальними зборами
учасників ТОВ "Мізоцький лісовик",
державну реєстрацію змін до установчих
документів проведено 03.08.2012 номер
запису 1000894, стверджується, що ТОВ
"Мізоцький лісовик" створене шляхом
реорганізації Закритого акціонерного
товариства "Лісовик" і є
правонаступником ЗАТ "Лісовик" та
правонаступником Здолбунівського
міжгосподарського лісгоспу (а.с.86-98 т.1).

Відповідно до витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців Товариство з
обмеженою відповідальністю "Мізоцький
лісовик" ідентифікаційний код
юридичної особи 05439114 є
правонаступником юридичної особи:
Закрите акціонерне товариство
"Лісовик" ідентифікаційний код 05430114
(а.с.136-137 т.1).

Також витягом з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців стверджено, що
юридична особа ТОВ "Мізоцький лісовик"
код 05439114 утворена в результаті
перетворення (запис 1); Закрите
акціонерне товариство "Лісовик", код
05439114, 26.07.2011 припинено за рішенням
засновників (запис 2) (а.с.45-46 т.1).

Таким чином, відповідно до відомостей з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
ідентифікаційний код Закритого
акціонерного товариства "Лісовик" та
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мізоцький лісовик" є
05439114.

Відповідно до Положення про Єдиний
державний реєстр підприємств та
організацій України, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
N 118 від 22.01.1996, зі змінами та
доповненнями, Єдиний державний реєстр
підприємств та організацій України
(ЄДРПОУ) - це автоматизована система
збирання, накопичення та опрацювання
даних про юридичних осіб всіх форм
власності та організаційно-правових
форм господарювання, відокремлені
підрозділи юридичних осіб, що
знаходяться на території України, а
також відокремлені підрозділи
юридичних осіб України, що знаходяться
за її межами (пункт 1).

Ідентифікаційний код зберігається за
суб'єктом, якому він присвоєний,
протягом усього періоду його існування
і є єдиним.

У разі перетворення юридичної особи,
крім центральних органів виконавчої
влади, за правонаступником
зберігається її ідентифікаційний код.

У разі припинення юридичної особи
шляхом приєднання до іншої юридичної
особи та створення на базі юридичної
особи, що припинилася, відокремленого
підрозділу ідентифікаційний код такої
юридичної особи залишається за
відокремленим підрозділом.

В інших випадках припинення юридичної
особи присвоєння її ідентифікаційного
коду новоствореним суб'єктам
забороняється (пункт 6).

Відповідно до частин першої, п'ятої
статті 59 Господарського кодексу
України припинення діяльності суб'єкта
господарювання здійснюється шляхом
його реорганізації (злиття, приєднання,
поділу, перетворення) або ліквідації -
за рішенням власника (власників) чи
уповноважених ним органів, за рішенням
інших осіб - засновників суб'єкта
господарювання чи їх правонаступників,
а у випадках, передбачених цим
Кодексом, - за рішенням суду. У разі
перетворення одного суб'єкта
господарювання в інший до
новоутвореного суб'єкта
господарювання переходять усі майнові
права і обов'язки попереднього суб'єкта
господарювання.

Частиною 1 статті 104 Цивільного кодексу
України передбачено, що юридична особа
припиняється в результаті
реорганізації (злиття, приєднання,
поділу, перетворення) або ліквідації. У
разі реорганізації юридичних осіб
майно, права та обов'язки переходять до
правонаступників.

Відповідно до статті 108 Цивільного
кодексу України перетворенням
юридичної особи є зміна її
організаційно-правової форми.

У разі перетворення до нової юридичної
особи переходять усе майно, усі права
та обов'язки попередньої юридичної
особи.

Відповідно до статті 87 Закону України
"Про акціонерні товариства" N 514-VI від
17.09.2008, зі змінами та доповненнями,
перетворенням акціонерного товариства
визнається зміна
організаційно-правової форми
акціонерного товариства з його
припиненням та передачею всього майна,
прав і обов'язків підприємницькому
товариству - правонаступнику згідно з
передавальним актом.

Акціонерне товариство може
перетворитися лише на інше
господарське товариство або
виробничий кооператив.

Підстави припинення права
користування земельною ділянкою
визначені в статті 141 Земельного
кодексу України, а саме:

а) добровільна відмова від права
користування земельною ділянкою;

б) вилучення земельної ділянки у
випадках, передбачених цим Кодексом;

в) припинення діяльності релігійних
організацій, державних чи комунальних
підприємств, установ та організацій;

г) використання земельної ділянки
способами, які суперечать екологічним
вимогам;

ґ) використання земельної ділянки не за
цільовим призначенням;

д) систематична несплата земельного
податку або орендної плати;

е) набуття іншою особою права власності
на жилий будинок, будівлю або споруду,
які розташовані на земельній ділянці;

є) використання земельної ділянки у
спосіб, що суперечить вимогам охорони
культурної спадщини.

Таким чином, чинне законодавство не
передбачає припинення права на
земельну ділянку внаслідок
перетворення юридичної особи, відтак
застосуванню підлягають спеціальні
положення, що визначають момент
переходу прав при перетворенні,
зокрема ч.2 ст.108 Цивільного кодексу
України, ч. 5 ст. 59 Господарського
кодексу України, ч. 1 ст. 87 Закону
України "Про акціонерні товариства".

Зазначені правові норми передбачають
безумовний перехід при перетворенні
прав і обов'язків до правонаступника.

Відтак, суд вважає, що право на земельну
ділянку переходить до правонаступника
відповідно до спеціальних правил про
перетворення, визначених ч.2 ст.108
Цивільного кодексу України, ч. 5 ст. 59
Господарського кодексу України, ч. 1 ст.
87 Закону України "Про акціонерні
товариства".

Суд враховує правову позицію
Верховного Суду України, наведену в
постанові від 21.02.2011 у справі № 21-3а11, в
якій зазначено, що в ч.1 ст.141 Земельного
кодексу України наведені підстави
припинення права користування
земельною ділянкою. Зокрема, у пункті
"в" цієї частини (у редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин)
такою підставою визначено припинення
діяльності державних чи комунальних
підприємств, установ та організацій.

На думку Верховного Суду України,
наведені приписи слід розуміти таким
чином, що припинення права
користування земельною ділянкою з
підстави припинення установи
допускається лише у випадку, коли
припинення останньої виключає
правонаступництво.

Зібраними у справі належними й
допустимими доказами підтверджено, що
ТОВ "Мізоцький лісовик" створене
внаслідок перетворення ЗАТ "Лісовик",
зазначені відомості внесені до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, а відтак до
відповідача як правонаступника
перейшли усе майно, усі права та
обов'язки попередньої юридичної особи,
у тому числі й право постійного
користування земельними ділянками,
оформлене відповідними Державними
актами.

Відповідно до частини другої статті 8
Основного Закону України Конституція
України має найвищу юридичну силу.
Закони та інші нормативно-правові акти
приймаються на основі Конституції
України і повинні відповідати їй.

Згідно з частиною четвертою статті 13
Основного Закону України держава
забезпечує захист прав усіх суб'єктів
права власності і господарювання,
соціальну спрямованість економіки. Усі
суб'єкти права власності рівні перед
законом.

Конституція України гарантує право
власності на землю, яке набувається і
реалізується громадянами, юридичними
особами та державою виключно
відповідно до закону (стаття 14).

У відповідності до ч. 2 ст. 78 Земельного
кодексу України право власності на
землю набувається та реалізується на
підставі Конституції України,
Земельного кодексу України, а також
інших законів, що видаються відповідно
до них.

Стосовно права постійного
користування земельними ділянками діє
механізм захисту, гарантований
статтями 13, 14, 41, 55 Конституції України.

Суб'єктивне право на земельну ділянку
виникає і реалізується на підставах і в
порядку, визначених Конституцією
України, Земельним кодексом України та
іншими законами України, що регулюють
земельні відносини.

Підставою для виникнення права на
земельну ділянку є відповідний
юридичний факт. Чинний Земельний
кодекс України серед підстав набуття
права на землю громадянами та
юридичними особами не називає
оформлення чи переоформлення прав на
земельні ділянки.

Частиною першою статті 57 Земельного
кодексу України встановлено, що
земельні ділянки лісогосподарського
призначення за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування надаються в постійне
користування спеціалізованим
державним або комунальним
лісогосподарським підприємствам,
іншим державним і комунальним
підприємствам, установам та
організаціям, у яких створено
спеціалізовані підрозділи, для ведення
лісового господарства.

Аналогічна норма закріплена в статті 17
Лісового кодексу України, відповідно
до якої у постійне користування ліси на
землях державної власності для ведення
лісового господарства без
встановлення строку надаються
спеціалізованим державним
лісогосподарським підприємствам,
іншим державним підприємствам,
установам та організаціям, у яких
створено спеціалізовані
лісогосподарські підрозділи.

У постійне користування ліси на землях
комунальної власності для ведення
лісового господарства без
встановлення строку надаються
спеціалізованим комунальним
лісогосподарським підприємствам,
іншим комунальним підприємствам,
установам та організаціям, у яких
створені спеціалізовані
лісогосподарські підрозділи.

Пунктом 6 розділу 10 Земельного кодексу
України встановлено, що громадяни та
юридичні особи, які мають у постійному
користуванні земельні ділянки, але за
цим Кодексом не можуть мати їх на
такому праві, повинні до 01 січня 2008 року
переоформити у встановленому порядку
право власності або право оренди на
них.

В рішенні Конституційного Суду України
№ 5-рп/2005 від 22.09.2005 (пункти 5.3, 5.4
мотивувальної частини) зазначено, що
чинний Кодекс (2768-14), прийнятий 25 жовтня
2001 року, визначив право постійного
користування земельною ділянкою як
право володіння і користування
земельною ділянкою, яка перебуває у
державній або комунальній власності,
без встановлення строку (частина перша
статті 92).

Права постійного користування
земельною ділянкою із земель державної
та комунальної власності набувають
лише підприємства, установи та
організації, що належать до державної
або комунальної власності, а також
громадські організації інвалідів
України, їх підприємства (об'єднання),
установи та організації.

Використання терміна "набувають", що
означає "ставати власником чого-небудь,
здобувати що-небудь", після набрання
чинності статтею 92 Кодексу (2768-14)
свідчить, що ця норма не обмежує і не
скасовує діюче право постійного
користування земельними ділянками,
набуте громадянами в установлених
законодавством випадках за станом на 1
січня 2002 року до його переоформлення.
Тому підстав визнавати статтю 92
Кодексу (2768-14) неконституційною немає.

Конституційний принцип правової
держави передбачає встановлення
правопорядку, який повинен гарантувати
кожному утвердження і забезпечення
прав і свобод. Конституція України
(254к/96-ВР) закріпила рівність суб'єктів
права власності перед законом,
гарантії права власності та обов'язки
власників, положення про те, що сама
власність не повинна
використовуватися на шкоду людині і
суспільству (статті 13, 41 Конституції
України).

Із конституційних принципів рівності і
справедливості випливає вимога
визначеності, ясності і недвозначності
правової норми, оскільки інше не може
забезпечити її однакове застосування,
не виключає необмеженості трактування
у правозастосовній практиці і неминуче
призводить до сваволі.

Так, поняття "набувають права" за
змістом частини другої статті 92 та
частини першої статті 116 Кодексу (2768-14) в
аспекті вимоги переоформлення права
користування земельною ділянкою не
відповідає вимозі ясності і
визначеності правової норми: зазначені
положення припускають поширення цього
поняття лише на випадки первинного
отримання земельної ділянки із земель
державної та комунальної власності
підприємствами, установами та
організаціями, що належать до
державної або комунальної власності, а
також громадянами та юридичними
особами, які набувають права власності
та користування земельними ділянками.

Натомість у пункті 6 Перехідних
положень Кодексу (2768-14) йдеться про
переоформлення права власності або
оренди громадянами та юридичними
особами, які мають у постійному
користуванні земельні ділянки, але за
цим Кодексом не можуть мати їх на
такому праві. Переоформлення також має
два значення: повторити оформлення і
оформити заново, за новими правилами.

Таким же невизначеним є
словосполучення "переоформити у
встановленому порядку" без посилання
на відповідні норми Кодексу (2768- 14) або
інших законів. При цьому в Кодексі (2768-14)
та інших законах немає спеціальних
норм щодо такого порядку
переоформлення права постійного
користування.

Оскільки переоформлення може означати
оформлення за тих самих умов, що й
раніше, а також за новими, іншими
умовами, то ці умови мають бути
зазначені в Перехідних положеннях
Кодексу. Відсутність розмежування
надання земельної ділянки і зміни
титулу прав на земельні ділянки
ускладнює переоформлення і на практиці
вирішується довільно.

Рішенням Конституційного Суду
України№ 5-рп/2005 від 22.09.2005 положення
пункту 6 розділу 10 Земельного кодексу
України втратили чинність, як такі, що
не відповідають Конституції України (є
неконституційними) в частині
зобов'язання переоформити право
постійного користування земельною
ділянкою на право власності або право
оренди без відповідного законодавчого,
організаційного та фінансового
забезпечення.

Відповідно до статті 150 Конституції
України рішення Конституційного Суду
України є обов'язковими до виконання на
території України, остаточними і не
можуть бути оскаржені. Згідно зі
статтею 8 Основного Закону України
норми Конституції України є нормами
прямої дії. Зазначене підкреслює
безумовність їх виконання будь-якими
суб'єктами права.

Таким чином, особи, які користуються
землею на підставі державного акту на
право постійного користування
земельною ділянкою, не зобов'язані
вчиняти дії, пов'язані із
переоформленням їх права постійного
користування.

Про відсутність обов'язкових приписів
щодо переоформлення права постійного
користування йдеться і в постанові
Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 №
449 "Про затвердження форм державного
акта на право власності на земельну
ділянку та державного акта на право
постійного користування земельною
ділянкою", а саме зазначено, що раніше
видані державні акти на право
приватної власності на землю, державні
акти на право власності на землю та
державні акти на право постійного
користування землею залишаються
чинними і підлягають заміні у разі
добровільного звернення громадян або
юридичних осіб.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що
на час вирішення даного
адміністративного спору відсутнє
рішення уповноваженого органу, до
повноважень якого входить
розпорядження земельними ділянками
для ведення лісового господарства, про
припинення ТОВ "Мізоцький лісовик"
права постійного користування
вказаними земельними ділянками на
загальній площі 5210 га, суд дійшов
висновку, що ТОВ "Мізоцький лісовик"
здійснює землекористування на
підставі Державних актів на право
постійного користування, виданих ЗАТ
"Лісовик", у відповідності до чинного
законодавства.

Щодо законності виготовлення ТОВ
"Мізоцький Лісовик" матеріалів
лісовпорядкування, яке здійснюється
Львівською державною лісовпорядною
експедицією відповідно до договору на
проведення польових і камеральних
робіт по базовому лісовпорядкуванню
лісів ТОВ "Мізоцький лісовик" від 04.09.2013
№ 29-13, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.5 Лісового кодексу
України до земель лісогосподарського
призначення належать лісові землі, на
яких, розташовані лісові ділянки, та
нелісові землі, зайняті
сільськогосподарськими угіддями,
водами й болотами, спорудами,
комунікаціями, малопродуктивними
землями тощо, які надані в
установленому порядку та
використовуються для потреб лісового
господарства.

Статтею 19 Лісового кодексу України
визначені права та обов'язки постійних
лісокористувачів, зокрема, право
самостійно господарювати в лісах
(пункт 1 частини 1).

Відповідно до ч.2 ст.19 Лісового кодексу
України постійні лісокористувачі
зобов'язані, зокрема, вести лісове
господарство на основі матеріалів
лісовпорядкування, здійснювати
використання лісових ресурсів
способами, які забезпечують збереження
оздоровчих і захисних властивостей
лісів, а також створюють сприятливі
умови для їх охорони, захисту та
відтворення.

З огляду на наведене, суд вважає, що
виготовлення ТОВ "Мізоцький лісовик"
матеріалів лісовпорядкування не
суперечить приписам чинного
законодавства, а їм відповідає.

Відповідно до статті 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких грунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За результатами судового розгляду
адміністративної справи суд дійшов
висновку, що у спірних правовідносинах
ТОВ "Мізоцький лісовик" не порушено
вимог чинного законодавства при
виготовленні матеріалів
лісовпорядкування, відтак суд вважає
відсутніми підстави для задоволення
адміністративного позову,
пред'явленого прокурором у зв'язку з
відхиленням подання.

Підстави для розподілу судових витрат
відсутні.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рівненському міжрайонному прокурору з
нагляду за додержанням законів у
природоохоронній сфері в позові до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мізоцький лісовик"
про визнання дій протиправними,
зобов'язання утриматись від вчинення
певних дій - відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Дорошенко Н.О.