Справа № 872/16481/13
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

09 квітня 2014 рокусправа № 804/8127/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Чабаненко С.В.

суддів: Іванова
С.М. Шлай А.В.

за участю секретаря судового
засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Дніпродзержинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 27
вересня 2013 року у справі № 804/8127/13-а за
адміністративним позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до
Дніпродзержинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії , -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернувся до суду з адміністративним
позовом, в якому просив скасувати
податкові повідомлення-рішення №
від 16.04.2013р. про визначення позивачеві
податкового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб в сумі 77782, 20 грн.
та № від 16.04.2013р. про визначення
позивачеві податкового зобов'язання з
податку на додану вартість у розмірі
73045,80 грн.; визнати протиправними дії
Дніпродзержинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області щодо
коригування податкової звітності, а
саме: внесення до інформаційних баз
відомостей про результати проведеної
документальної перевірки позивача,
оформленої актом №2555/295/17.2-26/НОМЕР_1 від
29.03.2013р. в частині встановлених
завищень податкових зобов'язань з ПДВ
на суму 28 356,08 грн. та податкового
кредиту з ПДВ на суму ПДВ 80 981,42 грн.;
зобов'язати Дніпродзержинську
об'єднану державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області вилучити з
інформаційних баз даних відомості про
результати проведеної документальної
перевірки позивача. В обґрунтування
позовних вимог зазначив, що спірні
податкові повідомлення-рішення
прийняті податковим органом на
підставі акту перевірки від 29.03.2013р., за
висновками якого податковий орган
зазначив, що позивачем здійснювалася
діяльність, спрямована на ухилення від
сплати податків, здійснення операцій,
пов'язаних з наданням податкової
вигоди третім особам у зв'язку з не
підтвердженням податкового кредиту з
ПДВ; у позивача відсутні об'єкти
оподаткування податком на додану
вартість по операціях з придбання
товарів (робіт, послуг) у
підприємств-постачальників та
відсутність об'єктів оподаткування по
операціях з продажу цих товарів (робіт,
послуг) підприємствам-покупцям у
лютому, березні, квітні, травні, червні,
серпні, жовтні 2012р. Також позивач
вказує і на те, що податковим органом
під час проведення перевірки було
порушено строки проведення перевірки,
оскільки вона фактично тривала 33
робочих дні (з 11.02.2013р. по 28.03.2013р.), що не
відповідає приписам статті 82 ПКУ, якими
встановлено термін проведення
перевірки - не більше 15 робочих днів. До
того ж, як зазначив позивач ним
правомірно було сформовано податковий
кредит та відповідні суми включені до
складу податкових зобов'язань як
позивачем, так і його контрагентами за
первинними бухгалтерськими
документами, які наявні у позивача та
підтверджують реальність
господарських операцій, а тому, на
думку позивача, у податкового органу не
було жодних підстав для донарахування
позивачеві податкових зобов'язань з
ПДВ.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 27
вересня 2013 року адміністративний позов
задоволено частково. Скасовано
оспорюванні податкові
повідомлення-рішення від 16.04.2013р.. В
іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись із судовим рішенням,
Дніпродзержинська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області звернулась
з апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати оскаржену постанову
та прийняти нове рішення, яким у
задоволенні адміністративного позову
відмовити у повному обсязі. Апелянт
зазначає, що судом першої інстанції не
прийнято до уваги доводи відповідача
про нікчемність договорів позивача з
його контрагентом, що укладені без мети
настання реальних наслідків.

У судовому засіданні представник
позивача проти апеляційної скарги
заперечував, просив рішення суду
першої інстанції залишити без змін як
законне та обґрунтоване.

Відповідач, належним чином
повідомлений про день, місце і час
розгляду апеляційної скарги, доказом
чого є повідомлення про вручення
рекомендованого поштового
відправлення, у судове засідання не
прибув, про причини неприбуття не
повідомили.

Відповідно до частини 4 статті 196
Кодексу адміністративного судочинства
України неприбуття у судове засідання
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги,
дійшла висновку про відсутність
підстав для її задоволення, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено письмовими доказами,
що містяться в матеріалах справи,
ОСОБА_1 зареєстрований як фізична
особа-підприємець у виконавчому
комітеті Дніпродзержинської міської
ради 19.07.2005р., є платником податку на
додану вартість, що підтверджується
даними акту перевірки (а.с.29 том 1). З
28.02.2013р. по 28.03.2013р. податковою
інспекцією на підставі наказу від
28.01.2013р. №138, направлень від 28.02.2013р. №150
та від 06.02.2013р. № 162, які були вручені
позивачеві під розписку 28.02.2013р. та
06.03.2013р., згідно із ст.77, ст.81, п.82.1 ст.82
Податкового кодексу України проведена
документальна планова перевірка
позивача питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства України за період з
01.01.2010р. по 31.12.2012р., за результатами
якої встановлено порушення позивачем:

- п.177.2,п.177.4 ст.177 Кодексу №2755
донараховано податку на доходи
фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності всього в
сумі 62225,76 грн.;

-пп.7.3.1 п.7.3, пп.7.7.1, п.7.7 ст.7 Закону №168.
Донараховано податку на додану
вартість в сумі 3926 грн.;

-п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового
кодексу України донараховано податок
на додану вартість всього в сумі 54511,12
грн.;

- ч.5 ст.203, ч.1,2 ст.215, ст.216,ст.662,655 та 656 ЦК
України в частині недодержання в
момент вчинення правочину вимог, які не
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, які обумовлені
ними (п.5 ст.203 ЦК України) по
правочинах; п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1
ст.188, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового
кодексу України завищено податкові
зобов'язання по «ймовірному» вигодо
набувачу на суму ПДВ 28356,08 грн., завищено
податковий кредит на суму ПДВ 80981,42 грн.
(а.с.17-59 том 1).

16.04.2013р. податковим органом на
підставі акту перевірки від 29.03.2013р.
були прийняті два податкові
повідомлення-рішення форми «Р», а
саме:

- № за яким позивачеві збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на доходи фізичних осіб за
результатами річного декларування у
загальній сумі 77782,20 грн. (а.с.64-65 том 1);

-№ за яким позивачеві збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість у загальній сумі
73045,80 грн. (а.с.66-67 том 1).

Частково задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції дійшов висновку
про протиправність спірних податкових
повідомлень-рішень.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції та
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Податковим органом встановлено, що за
період, що ним перевірявся, позивач
здійснював такі види господарської
діяльності як виробництво кріпильних і
винтонарізних виробів, оптова торгівля
метисними виробами. За висновками
акту перевірки позивача від 29.03.2013р.
підставами для встановлення
порушення позивачем вимог податкового
законодавства стали акти перевірок
його контрагентів-постачальників та
податковою інспекцією зроблено
висновок про те, що позивач є
«транзитером» по ланцюгу постачання
товарів (робіт, послуг) від ТОВ
«Арсаон», ТОВ «Акопт», ТОВ «Дайкор
торг», ТОВ «Браво СРЛ» у лютому,
березні, квітні, травні, червні, серпні,
вересні 2012р., та здійснював діяльність,
спрямовану на ухилення від сплати
податків, здійснення операцій,
пов'язаних з наданням податкової
вигоди третім особам, а також
зазначено, що у зв'язку з не
підтвердженням податкового кредиту з
ПДВ у позивача відсутні об'єкти
оподаткування податком на додану
вартість по операціях з придбання
товарів (робіт, послуг) у підприємства
постачальника та відсутність об'єктів
оподаткування по операціях з продажу
цих товарів (робіт, послуг)
підприємствам-покупцям у лютому,
березні, квітні, травні, червні, серпні,
жовтні 2012р. (а.с.58 том 1).

Проте, з такими висновками колегія
суддів погодитись не може з огляду на
наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій формі,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Згідно підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті
138 ПКУ, витрати операційної діяльності
включають собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей
142 і 143 та інших статей цього Кодексу,
які прямо визначають особливості
формування витрат платника податків.

За приписами підпункту 138.4 статті 138 ПКУ
витрати, що формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, визнаються витратами
того звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно підпункту 139.1.1, 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 ПКУ не включаються до складу
витрат витрати, не пов'язані з
провадженням господарської діяльності
та не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Підпунктом 14.1.56 п.14.1 ст.14 Податкового
кодексу України визначено, що доходи -
загальна сума доходу платника податку
від усіх видів діяльності, отриманого
(нарахованого) протягом звітного
періоду в грошовій, матеріальній або
нематеріальній формахяк на території
України, її континентальному шельфі у
виключній (морській) економічній зоні,
так і за її межами.

Відповідно до п.177.2 ст. 177 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
є чистий оподатковуваний дохід, тобто
різниця між загальним оподатковуваним
доходом (виручка у грошовій та не
грошовій формі) і документально
підтвердженими витратами, пов'язаними
з господарською діяльністю такої
фізичної особи-підприємця.

За приписами п.177.4 ст.177 Податкового
кодексу України встановлено, що до
переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом Ш цього Кодексу.

У відповідності до підпункту «а»
пункту 185.1 статті 185 ПКУ об'єктом
оподаткування є операції платника
податку з постачання товарів, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 цього Кодексу, у тому числі
операції з передачі права власності на
об'єкти застави позичальнику
(кредитору), на товари, що передаються
на умовах товарного кредиту, а також з
передачі об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю.

Нормами підпункту 14.1.191 пункту 14.1
статті 14 ПКУ передбачено, що постачання
товарів - це будь-яка передача права на
розпорядження товарами як власник, у
тому числі продаж, обмін чи дарування
такого товару, а також постачання
товарів за рішенням суду.

Право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій , зокрема, з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; - п.198.1 ст.
198 ПКУ.

Пунктом 198.2 ст. 198 вказаного вище
Кодексу, визначено, що датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

За приписами пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного
податкового періоду, а також від
того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПКУ
не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.4, 201.6 статті 201
ПКУ податкова накладна виписується у
двох примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг. Податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Якщо фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.
Господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни у структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства, тобто,
господарська операція повинна
спричиняти реальні зміни майнового
стану платника податків.

У відповідності до п.2 ст. 3 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Правила податкового обліку
визначаються відповідними
нормативними документами, що
регламентують порядок оподаткування в
Україні.

Згідно ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкуванням оброблених даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95р. № 88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від
05.06.95р. за № 168/704, первинні документи - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Пунктом 2.4 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку № 88, який
наведено вище, встановлено, що первинні
документи ( на паперових і
машинозчитуваних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Як встановлено судом першої інстанції
із наданих документів, а також
підтверджується і змістом акту
перевірки від 29.03.2013р., позивач мав
взаємовідносини з ТОВ «АВ Мітал-Груп» у
серпні, вересні, грудні 2010р. з приводу
придбання у даного підприємства
товару (кругу 36 мм) (а.с.34-38 том 1). Вказані
взаємовідносини між сторонами
відбулися на підставі усного договору
поставки шляхом виписування ТОВ «АВ
Мітал-Груп» рахунків на оплату товару,
видаткових накладних та податкових
накладних, а позивачем вказані рахунки
було оплачені, що свідчить про
укладення договору у спосіб,
передбачений ст. 181 Господарського
кодексу України.

Факт реальності здійснення
господарської операції за
вищевказаним усним договором
підтверджується дослідженими як судом
у ході судового розгляду справи, так і
податковим органом під час перевірки
та відображеними в акті перевірки
первинними бухгалтерськими
документами, а саме: рахунками на
оплату по замовленню, видатковими
накладними, податковими накладними, а
також копіями виписок банку та копіями
платіжних доручень про оплату
позивачем на користь ТОВ «АВ
Мітал-Груп» коштів за придбаний товар
(круг 36 мм) де у складі придбаного
товару позивачем була сплачена і сума
ПДВ(а.с.114-120,126-129 том 1).

Аналогічного змісту у позивача були
взаємовідносини з ПП «Мітал-Сіті» та
ТОВ «Дайкор торг» за якими за умовами
усних договорів позивачем було
придбано у вказаних підприємств товар
(круг ф 30, болти, гайки), що
підтверджується копіями
рахунку-фактури, видаткових накладних,
податкових накладних, а також копіями
виписок по рахунку та копією
платіжного доручення про оплату
позивачем за придбаний товар, де у
складі суми придбаного товару
позивачем було сплачено і суму ПДВ
(а.с.122-125, 237-252 том 1).

З матеріалів справи вбачається, що між
позивачем (замовником) та ТОВ «Райкор»
(виконавцем) було укладено договір на
виготовлення продукції із
давальницької сировини №140812-01 від
14.08.2012р. за умовами якого ТОВ «Райкор»
взяло на себе зобов'язання виготовити
для позивача із давальницької сировини
позивача (металу) готову продукцію -
пробки, гайки, а позивач зобов'язувався
дану роботу оплатити та прийняти
готову продукцію (а.с. 130 том 1). Факт
реальності здійснення господарської
операції підтверджено відповідною
копією договору, копією акту
приймання-передачі давальницької
сировини, копіями актів
здачі-приймання робіт (надання
послуг), копіями податкових накладних,
а також виписками банку по рахунку
позивача з якого вбачається, що
позивачем було здійснено оплату за
надані послуги на користь ТОВ «Райкор»,
де у складі придбаних робіт та послуг
позивачем було сплачено і суму ПДВ
(а.с.130-161, 241-243 том 1).

Аналогічного змісту договірні
відносини з приводу виготовлення
продукції у позивача відбулися і з ТОВ
«Акопт», які також підтверджуються
первинними бухгалтерськими
документами, а саме: копією договору,
актами здачі-приймання, актами
прийому-передачі готової продукції,
копіями податкових накладних, а також
копіями виписок банку, з яких видно, що
позивачем у складі вартості
придбаного товару (робіт, послуг) було
сплачено і суму ПДВ у розмірі 20%
(а.с.177-205, 244-247 том 1). Окрім того, між ТОВ
«Акопт» ( постачальником) та позивачем
(покупцем) було укладено договори
поставки №240412-1 від 24.04.2012р., №180612-1 від
18.06.2012р. за якими позивач придбав у ТОВ
«Акопт» товар ( болти, гайки, токарний
патрон та ін.). Факт реальності
здійснення господарських операцій за
вказаними договорами підтверджується
копіями договорів, видатковими та
податковими накладними, а також
виписками банку, де у складі придбаного
товару позивачем було сплачено і суму
ПДВ (а.с.206-225 том 1).,

Судом першої інстанції встановлено, що
між ТОВ «Браво СРЛ» (продавцем) та
позивачем (покупцем) було укладено
договір № 250812-01 від 25.08.2012р. за умовами
якого позивач придбав у вказаного
підприємства метизні вироби, що
підтверджується копією вказаного
договору, копією видаткових та
податкових накладних, а також
виписками банку про оплату за
придбаний товар, де позивачем у складі
вартості товару було сплачено і суму
ПДВ (а.с.162-176, 241-243 том 1).

Крім того, були досліджені і
взаємовідносини позивача ( замовника) з
ТОВ «Бізнесстандарт ЛТД» (виконавця) за
договором на виготовлення продукції із
давальницької сировини №280312-1 від
28.03.2012р. Факт реальності здійснення
вказаних господарських операцій
підтверджений первинними
бухгалтерськими документами, копіями
актів здачі-приймання робіт, актів
приймання-передачі готової
продукції,виписками банку, які
свідчать про перерахування позивачем
коштів на користь ТОВ «Бізнесстандарт
ЛТД», де у складі вартості товару
позивачем сплачена і сума ПДВ (а.с.226-252
том 1).

Взаємовідносини позивача як покупця
товару та ТОВ «Арсаон» (продавця)
підтверджуються копією договору №010212-1
від 01.02.2012р., видатковими та податковими
накладними, а також виписками банку про
перерахування позивачем коштів, де у
складі придбаного товару позивачем
сплачено і суму ПДВ (а.с.232-252 том 1). Окрім
того, з матеріалів справи вбачається
також, що позивач, в подальшому
зазначений товар продав
контрагентам-покупцям (Ерастівська
дослідна станція Інституту сільського
господарства степової зони НААН
України, ТОВ
«Желдормаштехкомплект-Україна», ТОВ
«Укрспецметиз»). При цьому, факт
здійснення вказаних господарських
операцій підтверджується первинними
бухгалтерськими документами, а також
позивачем надані докази сплати сум ПДВ
як продавцем до бюджету (а.с.3-249 том 2, 1-64
том 3). Позивач вищевказані придбані
товари зберігав в орендованому ним
нежитловому приміщенні площею 200 кв.м.,
яке розташоване за адресою: м.
Дніпродзержинськ, вул.Западний проїзд
1а, що підтверджується копією договору
№ 5 суборенди від 01.01.2011р. (а.с.94-96 том 2).

У спірному періоді позивачем було
отримано прибуток від здійснення
господарської діяльності, що
підтверджується відповідними
деклараціями (а.с.101-111 том 2).

Однак, незважаючи на зазначені факти,
що були представлені податковому
органу під час перевірки, ним зроблені
висновки про порушення позивачем ч.5
ст.203, ч.1,2 ст.215, ст.216,ст.662,655 та 656 ЦК
України в частині недодержання в
момент вчинення правочину вимог, які не
спрямовані на реальне настання
правових наслідків. Відтак, зазначені
висновки відповідача спростовуються
вищевикладеним.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи, вірно застосований
матеріальний закон та не допущено
порушень процесуального права,
оскаржене судове рішення має бути
залишено без змін.

Керуючись статтями 195-196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця Дніпродзержинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 27
вересня 2013 року у справі № 804/8127/13-а -
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
з моменту її проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складення
її тексту у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
С.В. Чабаненко

Суддя:
С.М. Іванов

Суддя:
А.В. Шлай