Справа № 441/9401/12(2а/215/2/14)
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2014-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

30 липня 2014 рокусправа № 441/9401/12(2а/215/2/14)

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Баранник Н.П.

суддів: Малиш Н.І.
Щербака А.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
виконкому Тернівської районної у
м.Кривому Розі ради на постанову
Тернівського районного суду м. Кривого
Рогу від 4 лютого 2014 року у справі №
441/9401/14 (2а/215/2/14) за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального
захисту населення виконкому
Тернівської районної у м.Кривому Розі
ради про визнання дій неправомірними
та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Тернівського районного
суду м. Кривого Рогу від 4 лютого 2014 року
адміністративний позов ОСОБА_1
(далі-позивача) було задоволено
частково. Визнано дії Управління праці
та соціального захисту населення
виконкому Тернівської районної у
м.Кривому Розі ради (далі-відповідача)
щодо нездійснення перерахунку та
виплати позивачу щорічної допомоги на
оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
за 2011 рік - протиправними. Зобов'язано
відповідача здійснити перерахунок та
виплатити щорічну допомогу на
оздоровлення позивачу відповідно до
ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» із розрахунку трьох
мінімальних заробітних плат за 2011 рік з
урахуванням фактично сплачених за
вказані періоди сум.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просить
постанову суду скасувати та прийняти
нову, якою відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач
перебуває на обліку у відповідача як
учасник ліквідації наслідків аварії на
ЧАЕС 3 категорії, що підтверджується
копією посвідчення серії НОМЕР_1. (а.с.6)
Щорічна допомога на оздоровлення за 2011
рік виплачувалась в січні 2012 року в
розмірі 75 грн. відповідно до Постанови
КМУ від 12.07.2005 №562 «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (а.с. 8).

Задовольняючи позовні вимоги позивача
суд першої інстанції обґрунтовано
виходив з того, що позивач як учасник
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 3 категорії в 2011
році має право на отримання щорічної
допомоги на оздоровлення в розмірі
трьох мінімальних заробітних плат на
момент виплати відповідно до Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
а не у розмірі щорічної допомоги,
виплаченої відповідачем відповідно до
Постанови Кабінету Міністрів України
№ 562 від 12.07.2005 р.

Постановою Кабінету Міністрів України
№ 562 від 12.07.2005 року встановлено
конкретні розміри допомоги на
оздоровлення у визначеній (твердій)
грошовій сумі, що суперечить вимогам
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Проте, відповідно до вимог ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
щорічна допомога на оздоровлення
виплачується учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
3 категорії, у розмірі трьох
мінімальних заробітних плат, при цьому
частиною 7 цієї ж статті передбачено, що
розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Виходячи з пріоритетності законів над
урядовими нормативними актами, при
вирішенні даного спору, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає, що при визначенні
розміру щорічної допомоги на
оздоровлення, застосуванню підлягають
норми ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991 року з
наступними змінами та доповненнями, а
не положення постанови Кабінету
Міністрів України за № 562 від 12.07.2005 р.

Дія частини 4 статті 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» зупинялась
Законом України «Про державний бюджет
України на 2006 рік», Законом України
«Про державний бюджет України на 2007
рік» та Законом України «Про державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України». Проте рішеннями
Конституційного Суду України від 09.07.2007
у справі №6рп/2007 та від 22.05.2008 року у
справі № 10-рп/2008 такі зупинення визнано
неконституційним. Відповідно до статті
73 Закону України «Про Конституційний
Суд України», в разі якщо акти або їх
окремі положення визнаються такими, що
не відповідають Конституції України,
вони оголошуються нечинними і
втрачають чинність від дня прийняття
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність. Відповідно
до статті 69 Закону України «Про
Конституційний Суд України», рішення і
висновки Конституційного Суду України
рівною мірою є обов'язковими до
виконання.

В подальшому змін та доповнень до ст.48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» не вносилось та не
приймалося. Тому ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» діє в
редакції до внесення відповідних змін
Законом України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
та передбачає виплату щорічної
допомоги на оздоровлення в розмірі
кратному мінімальній заробітній платі.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
необхідність задоволення позовних
вимог.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновок суду першої
інстанції в частині задоволених
позовних вимог, а тому колегія суддів
вважає за необхідне апеляційну скаргу
залишити без задоволення, а постанову
суду - без змін.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206
КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
виконкому Тернівської районної у
м.Кривому Розі ради - залишити без
задоволення.

Постанову Тернівського районного суду
м. Кривого Рогу від 4 лютого 2014 року у
справі № 441/9401/14 (2а/215/2/14) - залишити без
змін

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення її копій особам, які
беруть участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
чинності.

Головуючий:
Н.П. Баранник

Суддя:
Н.І. Малиш

Суддя:
А.А. Щербак