Справа № 810/4751/14
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2014-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2014 року
810/4751/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі: головуючого судді -
Балаклицького А.І., розглянувши в
порядку письмового провадження в м.
Києві адміністративну справу

за позовомОСОБА_1доМіського відділу
Державної виконавчої служби
Білоцерківського міськрайонного
управління юстиції провизнання
протиправною бездіяльність та
зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського
окружного адміністративного суду з
позовом до Міського відділу Державної
виконавчої служби Білоцерківського
міськрайонного управління юстиції про
визнання протиправною бездіяльність
щодо неповернення виконавчого напису
від 22.04.2014 №670 Товариству з обмеженою
відповідальністю "Кредитні ініціативи"
та зобов'язання повернути Товариству з
обмеженою відповідальністю "Кредитні
ініціативи" виконавчий напис від 22.04.2014
№670, виданий приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу про звернення стягнення на
нерухоме майно - квартиру №188, яка
розташована за адресою: місто Біла
Церква, вул. Пушкінська, буд. 26, про що
винести відповідну постанову.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в
провадженні державного виконавця
міського відділу ДВС Білоцерківського
МРУЮ Кравченко О.Г. знаходиться на
примусовому виконанні виконавчий
документ - виконавчий напис від 22.04.2014
№670, виданий приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу, про звернення стягнення на
квартиру №188, що знаходиться за адресою
м. Біла Церква, вул. Пушкінська, 26, що
належить ОСОБА_1, задоволення вимоги
ТОВ "Кредитні ініціативи" в сумі 512346,48
грн. Позивач в червні 2014 року звернувся
до відповідача із заявою про
необхідність повернення виконавчого
документу заявнику - ТОВ "Кредитні
ініціативи" у зв'язку з набранням
чинності Закону України "Про мораторій
на стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті" від 03.06.2014 3 №1304-VII,
однак, виконавчий документ
відповідачем повернуто не було, що на
думку позивача свідчить про порушення
з боку державного виконавця діючого
законодавства України.

Відповідач позов не визнав, надав суду
письмові заперечення, в яких просив суд
у задоволенні позову відмовити з тих
підстав, що виконавчим документом
вказано майно, на яке необхідно
звернути стягнення, а тому згідно
Закону України "Про виконавче
провадження" відсутні встановлені
законом заборони щодо звернення
стягнення на майно чи кошти боржника та
підстави для повернення ТОВ "Кредитні
ініціативи" виконавчого напису від
22.04.2014 №670 без виконання.

02 вересня 2014 року представник позивача
подав до суду заяву про розгляд справи
за його відсутності в порядку
письмового провадження.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, хоча був повідомлений про
дату, час та місце судового засідання
належним чином.

Згідно ч. 4 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи не
відкладається і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Крім того, частиною шостою статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України передбачено, якщо немає
перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Відповідачем не надано суду доказів
поважності причин неможливості
забезпечення явки представника
відповідача на судове засідання, а тому
суд на підставі ч. 4 та ч. 6 ст.128 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливим розглянути справу в
порядку письмового провадження на
підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши всі фактичні обставини,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
10.06.2008 між ТОВ "Кредитні ініціативи" та
ОСОБА_1 укладено кредитний договір
№2633/0608/45-002, за умовами якого банк надає
позичальнику кредит у розмірі 45000,00
доларів США.

На забезпечення виконання зобов'язання
за вказаним кредитним договором між
позивачем та ТОВ "Кредитні ініціативи"
було укладено договір іпотеки від
10.06.2008, предметом якого є нерухоме майно
- квартира №188, що знаходиться за
адресою м. Біла Церква, вул. Пушкінська,
26.

Також з матеріалів справи вбачається,
що 23.05.2014 головним державним виконавцем
міського відділу ДВС Білоцерківського
МРУЮ за виконавчим написом від 22.04.2014
№670, виданого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу про звернення стягнення на
квартиру №188, що знаходиться за адресою
м. Біла Церква, вул. Пушкінська, 26, що
належить ОСОБА_1, задоволення вимоги
ТОВ "Кредитні ініціативи" в сумі 512346,48
грн., було винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження ВП
№43388709, якою божнику запропоновано
добровільно виконати виконавчий
документ на протязі семи днів з дня
винесення вказаної постанови.

В червні 2014 позивач звернувся до
відповідача із заявою, в якій просив
повернути ТОВ "Кредитні ініціативи"
виконавчий напис від 22.04.2014 №670 та
винести постанову про повернення ТОВ
"Кредитні ініціативи" вказаного
виконавчого напису у зв'язку з
набранням чинності Закону України "Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті" від 03.06.2014 3
№1304-VII.

Листом від 09.07.2014 №11963 відповідач
відмовив позивачу у поверненні
виконавчого напису ТОВ "Кредитні
ініціативи", оскільки Законом України
"Про виконавче провадження" відсутні
підстави для повернення ТОВ "Кредитні
ініціативи" виконавчого напису від
22.04.2014 №670 без виконання.

Проте, не погоджуючись із такими діями
відповідача, позивач звернувся з даним
позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
наступного.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про
виконавче провадження" виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Відповідно до частин 1, 2 статті 8 Закону
України "Про виконавче провадження"
сторонами у виконавчому провадженні є
стягувач і боржник. Стягувачем є
фізична або юридична особа, на користь
чи в інтересах якої видано виконавчий
документ. Боржником є фізична або
юридична особа, визначена виконавчим
документом.

07 червня 2014 року набрав чинності Закону
України від 03.06.2014 № 1304-VII "Про мораторій
на стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті", у статті 1 якого
визначено, що протягом дії цього
Закону: 1) не може бути примусово
стягнуте (відчужене без згоди власника)
нерухоме житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із статтею 4
Закону України "Про заставу" та/або
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України "Про іпотеку", якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що: таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника / майнового поручителя
або є об'єктом незавершеного
будівництва нерухомого житлового
майна, яке перебуває в іпотеці, за
умови, що у позичальника або майнового
поручителя у власності не знаходиться
інше нерухоме житлове майно; загальна
площа такого нерухомого житлового
майна (об'єкта незавершеного
будівництва нерухомого житлового
майна) не перевищує 140 кв. метрів для
квартири та 250 кв. метрів для житлового
будинку.

Як було встановлено судом, позивач є
позичальником перед ТОВ "Кредитні
ініціативи", який передав свою квартиру
№188, що знаходиться за адресою м. Біла
Церква, вул. Пушкінська, 26, в іпотеку за
споживчим кредитом, наданим кредитною
установою - резидентом України в
іноземній валюті. Зазначена квартира
це єдине нерухому майно, що перебуває у
власності позивача, загальна площа
цього нерухомого житлового майна не
перевищує 140 кв. метрів.

Тобто, позивач підпадає під дію статті 1
Закону України від 03.06.2014 № 1304-VII "Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті", а отже,
квартира №188, що знаходиться за адресою
м. Біла Церква, вул. Пушкінська, 26,
протягом дії цього Закону не може бути
примусово відчужена.

Поряд із тим, суд не погоджується із
твердженнями позивача про те, що на
підставі ст. 47 Закону України "Про
виконавче провадження" виконавчий
напис нотаріуса від 22.04.2014 №670 у зв'язку
із набранням чинності Закону України
від 03.06.2014, № 1304-VII "Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті" підлягає поверненню
стягувачу, через наступне.

В силу приписів ст. 47 Закону України
"Про виконавче провадження" виконавчий
документ, на підставі якого відкрито
виконавче провадження, за яким
виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо:

1) є письмова заява стягувача;

2) у боржника відсутнє майно, на яке може
бути звернуто стягнення, а, здійснені
державним виконавцем відповідно до
цього Закону заходи щодо розшуку
такого майна виявилися
безрезультатними;

3) стягувач відмовився залишити за
собою майно боржника, не реалізоване
під час виконання рішення;

4) стягувач перешкоджає провадженню
виконавчих дій або не здійснив
авансування витрат на організацію та
проведення виконавчих дій, авансування
яких передбачено цим Законом,
незважаючи на попередження державного
виконавця про повернення йому
виконавчого документа;

5) у результаті вжитих державним
виконавцем заходів неможливо
встановити особу боржника, з'ясувати
місцезнаходження боржника - юридичної
особи, місце проживання, перебування
боржника - фізичної особи (крім
випадків, коли виконанню підлягають
виконавчі документи про стягнення
аліментів, відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом чи іншим
ушкодженням здоров'я, у зв'язку з
втратою годувальника, а також
виконавчі документи про відібрання
дитини, за якими мають бути стягнуті
кошти чи інше майно, та інші виконавчі
документи, що можуть бути виконані за
безпосередньої участі боржника);

6) у боржника відсутнє визначене
виконавчим документом майно, яке він за
виконавчим документом має передати
стягувачу, або майно, на яке необхідно
звернути стягнення з метою погашення
заборгованості (крім коштів), а
здійснені державним виконавцем
відповідно до цього Закону заходи щодо
розшуку такого майна виявилися
безрезультатними;

7) боржник - фізична особа (крім
випадків, коли виконанню підлягають
виконавчі документи про стягнення
аліментів, відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом чи іншим
ушкодженням здоров'я, у зв'язку з
втратою годувальника, а також
виконавчі документи про відібрання
дитини) чи майно боржника, розшук яких
здійснювався органами внутрішніх
справ, не виявлені протягом року з дня
оголошення розшуку;

8) коштів, що надійшли від реалізації
заставленого майна, недостатньо для
задоволення вимог
стягувача-заставодержателя за
виконавчим документом, на підставі
якого звернуто стягнення на заставлене
майно;

9) наявна встановлена законом заборона
щодо звернення стягнення на майно чи
кошти боржника, якщо у нього відсутнє
інше майно чи кошти, на які можливо
звернути стягнення, а також щодо
проведення інших виконавчих дій
стосовно боржника, що виключає
можливість виконання відповідного
рішення.

Згідно статті 3 Закону України "Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті" цей Закон
набирає чинності з дня його
опублікування та втрачає чинність з
дня набрання чинності законом, який
врегульовує питання особливостей
погашення основної суми
заборгованості, вираженої в іноземній
валюті, порядок погашення (урахування)
курсової різниці, що виникає у
бухгалтерському та/або податковому
обліку кредиторів та позичальників, а
також порядок списання пені та штрафів,
які нараховуються (були нараховані) на
таку основну суму заборгованості.

З аналізу вище зазначених норм чинного
законодавства України встановлено, що
даний закон має тимчасову дію, а на
теперішній час положеннями цього
Закону не встановлено певного
механізму та порядку розгляду таких
заяв державними виконавцями при
здійснені виконавчих дій, які
полягають у примусовому стягнені
нерухомого житлового майна, яке
вважається предметом застави, а також
те, що даний Закон втратить свою силу з
дня набрання чинності законом, який
врегульовує питання особливостей
погашення основної суми
заборгованості, вираженої в іноземній
валюті, порядок погашення (урахування)
курсової різниці, що виникає у
бухгалтерському та/або податковому
обліку кредиторів та позичальників, а
також порядок списання пені та штрафів,
які нараховуються (були нараховані) на
таку основну суму заборгованості.

Тобто, до врегулювання питання
особливостей погашення основної суми
заборгованості, вираженої в іноземній
валюті, порядку погашення (урахування)
курсової різниці, що виникає у
бухгалтерському та/або податковому
обліку кредиторів та позичальників, а
також порядку списання пені та штрафів,
які нараховуються (були нараховані) на
таку основну суму заборгованості,
державний виконавець не має
повноважень повернути стягувачу
виконавчий документ, оскільки
заборона, накладена Законом від 03.06.2014
№1304-VІІ має тимчасовий характер.

Крім того, суд зазначає, що строк
пред'явлення виконавчого напису від
22.04.2014 №670 до виконання один рік.

Відповідно до положень статті 91 Закону
України "Про нотаріат" виконавчий напис
може бути пред'явлено до примусового
виконання протягом одного року з
моменту його вчинення.

Поновлення пропущеного строку для
пред'явлення виконавчого напису
здійснюється відповідно до Закону
України "Про виконавче провадження".

Так, положеннями статті 24 Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець відмовляє у
прийнятті до провадження виконавчого
документа, строк пред'явлення для
примусового виконання якого
закінчився, про що виносить відповідну
постанову. Стягувач, який пропустив
строк пред'явлення виконавчого
документа до виконання, має право
звернутися із заявою про поновлення
строку пред'явлення до суду, який видав
виконавчий документ, або до суду за
місцем виконання. Суд розглядає таку
заяву в десятиденний строк, якщо інше
не передбачено законом. Для інших
виконавчих документів пропущений
строк поновленню не підлягає.

Тобто, в разі повернення зазначеного
виконавчого напису, стягувач - ТОВ
"Кредитні ініціативи" буде позбавлений
можливості звернутися повторно з даним
документом до виконавчої служби.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог у частині визнання
протиправною бездіяльність Міського
відділу Державної виконавчої служби
Білоцерківського міськрайонного
управління юстиції щодо неповернення
виконавчого напису від 22.04.2014 №670 ТОВ
"Кредитні ініціативи" та зобов'язання
повернути ТОВ "Кредитні ініціативи"
виконавчий напис від 22.04.2014 №670, виданий
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу про
звернення стягнення на нерухоме майно -
квартиру №188, яка розташована за
адресою: місто Біла Церква, вул.
Пушкінська, буд. 26.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

При цьому, суд не підміняє суб'єкта
владних повноважень в реалізації
відповідних управлінських функцій у
вирішенні питань, віднесених до
виключної компетенції такого суб'єкта.

Питання прийняття постанови віднесено
виключно до компетенції державного
виконавця та не входить до компетенції
суду, а тому вказані позовні вимоги є
такими, що не відповідають нормам
матеріального та процесуального права.

Водночас, частиною 2 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за
позовною заявою, поданою відповідно до
цього Кодексу, і не може виходити за
межі позовних вимог. Суд може вийти за
межі позовних вимог тільки в разі, якщо
це необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.

Таким чином, враховуючи положення
Закону України "Про виконавче
провадження", Закону України "Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті", з метою
повного захисту прав, свобод та
інтересів позивача, суд вважає за
можливе вийти за межі позовних вимог та
зобов'язати Міський відділ Державної
виконавчої служби Білоцерківського
міськрайонного управління юстиції
розглянути питання щодо зупинення
виконавчого провадження за виконавчим
написом від 22.04.2014 №670, виданого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу про
звернення стягнення на нерухоме майно -
квартиру №188, яка розташована за
адресою: місто Біла Церква, вул.
Пушкінська, буд. 26, у зв'язку із
набранням чинності Закону України "Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті" до
прийняття Закону, який врегульовує
питання особливостей погашення
основної суми заборгованості,
вираженої в іноземній валюті, порядок
погашення (урахування) курсової
різниці, що виникає у бухгалтерському
та/або податковому обліку кредиторів
та позичальників, а також порядок
списання пені та штрафів, які
нараховуються (були нараховані) на таку
основну суму заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона по справі повинна
доказати ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги.

З урахуванням викладеного вище, суд
доходить до висновку, що
адміністративний позов підлягає
задоволенню в частині зобов'язання
Міського відділу Державної виконавчої
служби Білоцерківського
міськрайонного управління юстиції
розглянути питання щодо зупинення
виконавчого провадження за виконавчим
написом від 22.04.2014 №670, виданого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу про
звернення стягнення на нерухоме майно -
квартиру №188, яка розташована за
адресою: місто Біла Церква, вул.
Пушкінська, буд. 26, у зв'язку із
набранням чинності Закону України "Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті". Решта
позовних вимог задоволенню не
підлягає.

На підставі викладеного, керуючись
статтею 124 Конституції України,
статтями 11, 69-71, 158-163, 167, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Зобов'язати Міський відділ Державної
виконавчої служби Білоцерківського
міськрайонного управління юстиції
розглянути питання щодо зупинення
виконавчого провадження за виконавчим
написом від 22.04.2014 №670, виданого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу про
звернення стягнення на нерухоме майно -
квартиру №188, яка розташована за
адресою: місто Біла Церква, вулиця
Пушкінська, буд. 26, у зв'язку із
набранням чинності Закону України "Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті".

У задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Київського
апеляційного адміністративного суду
через Київський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня її проголошення, а у разі
проголошення лише вступної та
резолютивної частини постанови або
прийняття постанови у письмовому
провадженні - протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови.

Суддя
Балаклицький А. І.