Справа № 814/1499/13-а
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2014-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" серпня 2014 р. м. Київ
К/800/21904/14

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Олендера І.Я.,

суддів
Головчук С.В., Ємельянової В.І.,

за участю секретаря
Борілло Ю.В.

та представника позивача
Морозова О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
Вознесенського міськрайонного центру
зайнятості в Миколаївській області на
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 26 березня
2014 року та постанову Миколаївського
окружного адміністративного суду від 20
травня 2013 року в справі за позовом
Вознесенського міськрайонного центру
зайнятості в Миколаївській області до
ОСОБА_3 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2013 року позивач -
Вознесенський міськрайонний центр
зайнятості в Миколаївській області
звернувся до суду з позовом, в якому
просив стягнути з відповідача - ОСОБА_3
безпідставно отриману допомогу по
безробіттю у розмірі 2017,60 грн.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 20 травня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 26 березня
2014 року, в задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Суди попередніх інстанцій мотивували
свої рішення тим, що відповідачем при
зверненні з заявою про отримання
статусу безробітного і отриманні
відповідної допомоги не було порушено
вимог чинного законодавства.

У поданій касаційній скарзі позивач
заявив вимоги про скасування рішень
судів попередніх інстанцій, як таких,
що постановлені із порушенням норм
матеріального і процесуального права,
рішення суду першої інстанції залишити
в силі, ухвалити нову постанову про
задоволення позовних вимог.

У доводах касаційної скарги, позивач
зазначає, що відповідач, перебуваючи на
обліку в центрі зайнятості, відносився
до категорії зайнятого населення - був
зареєстрований як фізична
особа-підприємець, а відтак, незаконно
отримував допомогу по безробіттю.

Касаційний розгляд справи проведено у
відкритому судовому засіданні
відповідно до ст. 221 КАС України.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступні обставини.

07.03.2008 року ОСОБА_3 згідно наказу
Вознесенського МРЦЗ № НТ080307 надано
статус безробітного та була призначена
допомога по безробіттю.

Відповідно до наказу Вознесенського
МРЦЗ № НТ090303 від 03.03.2009 року відповідач
був знятий з обліку 02.03.2009 року у зв'язку
з поданням заяви про відмову від послуг
служби зайнятості.

11.10.2011 року позивачем було отримано
інформацію з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців щодо перебування
ОСОБА_3 в статусі фізичної
особи-підприємця з 06.03.2002 року.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, судова колегія
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню виходячи з
наступних мотивів.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України
застраховані особи, зареєстровані в
установленому порядку як безробітні,
зобов'язані своєчасно подавати
відомості про обставини, що впливають
на умови виплати їм забезпечення та
надання соціальних послуг.

Згідно ч. 3 ст. 36 вказаного Закону сума
виплаченого забезпечення та вартості
наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, підставою для подання
позову стало те, що відповідач мав
статус фізичної особи-підприємця з
06.03.2002 року.

Статтею 38 Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців» встановлено порядок
державної реєстрації припинення
юридичної особи на підставі судового
рішення, що не пов'язане з банкротством
юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців» суд,
який постановив рішення щодо
припинення юридичної особи, що не
пов'язане з банкрутством юридичної
особи, у день набрання таким рішенням
законної сили направляє його копію
державному реєстратору за
місцезнаходженням юридичної особи для
внесення до Єдиного державного реєстру
запису про судове рішення. Дата
надходження відповідного судового
рішення вноситься державним
реєстратором до журналу обліку
реєстраційних дій.

Згідно приписів ст. 36, ч. 10 ст. 38 Закону
України «Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців» державний
реєстратор повинен внести до Єдиного
державного реєстру запис про
проведення державної реєстрації
припинення юридичної особи. Дата
внесення до Єдиного державного реєстру
запису про проведення державної
реєстрації припинення юридичної особи
є датою державної реєстрації
припинення юридичної особи. Строк
державної реєстрації припинення
юридичної особи не повинен
перевищувати трьох робочих днів з дати
надходження документів для проведення
державної реєстрації припинення
юридичної особи.

Як вбачається з довідки з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців (а.с. 11-12),
28.02.2008 року державним реєстратором
внесено судове рішення щодо припинення
підприємницької діяльності фізичної
особи-підприємця, що не пов'язано з її
банкрутством, 06.05.2008 року - внесено
запис про державну реєстрацію
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи-підприємця, що не
пов'язано з її банкрутством.

З огляду на вимоги Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців» та
встановлені обставини справи, суди
попередніх інстнацій дійшли
правильного висновку, що на час
звернення до центру зайнятості,
відповідач як фізична
особа-підприємець перебував у стані
припинення підприємницької
діяльності.

В свою чергу, внесення судового рішення
щодо припинення підприємницької
діяльності фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3, що не пов'язано з її
банкрутством, було здійснено державним
реєстратором 28.02.2008 року, однак,
державна реєстрація припинення
підприємницької діяльності вказаної
особи, відбулась лише 06.05.2008 року, тобто
з порушенням триденного строку
передбаченого Законом України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців» та не з вини
позивача.

Враховуючи вищекладене, суд касаційної
інстанції погоджується з висновками
судів попередніх інстнацій, що
відповідачем при зверненні з заявою
про отримання статусу безробітного і
отриманні відповідної допомоги не було
порушено вимог чинного законодавства.

Доводи касаційної скарги
спростовуються викладеними вище
нормами права та установленими
обставинами справи, у зв'язку з чим
відсутні підстави для її задоволення
та скасування оскаржуваних судових
рішень.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 223 КАС України
суд касаційної інстанції за наслідками
розгляду касаційної скарги має право
залишити касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що з
оскаржуваних судових рішень
вбачається, що при їх ухваленні, суди
попередніх інстанцій не допустили
порушень норм матеріального та
процесуального права, які могли б бути
підставою для скасування чи зміни
судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 221, 223, 224, 231, 254
КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Вознесенського
міськрайонного центру зайнятості в
Миколаївській області залишити без
задоволення, а ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 26 березня 2014 року та постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 20 травня 2013
року в справі № 814/1499/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий
І.Я. Олендер

Судді
С.В.Головчук

В.І. Ємельянова