Справа № 872/14544/13
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2014-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

04 вересня 2014 рокусправа № 804/8211/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Бишевської Н.А.

суддів: Добродняк
І.Ю Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Новошицької О.О.,

без представників сторін

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Реєстраційної
служби Дніпродзержинського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 16
серпня 2013 р. у справі № 804/8211/13-а

за позовом Римо-католицької парафії

до Державного реєстратора прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Дніпродзержинського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області Івашини Анатолія Андрійовича,
Реєстраційної служби
Дніпродзержинського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області

про визнання рішення неправомірним та
зобов'язання вчинити дії, -, -

ВСТАНОВИВ:

01.07.2013 р. Римо-католицька парафія
звернулась до суду з адміністративним
позовом до Державного реєстратора прав
на нерухоме майно реєстраційної служби
Дніпродзержинського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області Івашини Анатолія Андрійовича ,
Реєстраційної служби
Дніпродзержинського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області, в якому, з урахуванням
уточнень позовних вимог від 23.07.2013 р.
(а.с.39), просила:

- визнати неправомірним рішення
Держреєстратора прав на нерухоме
майно реєстраційної служби
Дніпродзержинського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області Івашини А. А. № 3078969 від 12.06.2013 р.
про відмову у задоволенні заяви
позивача про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень;

- зобов'язати Реєстраційну
задовольнити заяву позивача та
провести державну реєстрацію прав
власності на об'єкти нерухомого майна:
костьол, парафіяльний будинок,
будинок підсобних приміщень, гараж за
Римо-католицькою парафією.

Позовні вимоги обґрунтовані
безпідставністю відмови у проведенні
державної реєстрації права власності
на об'єкти нерухомого майна, оскільки
надані позивачем разом із заявою
документи повністю підтверджують
правовий статус об'єктів нерухомого
майна.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 16
серпня 2013 р. у справі № 804/8211/13-а
вищевказаний адміністративний позов
задоволено.

Постанову суду мотивовано тим, що
позивачем до державної реєстрації
подано всі необхідні документи,
правовий статус об'єктів нерухомого
майна підтверджується наданим
технічним паспортом на вказані
споруди, відповідно відмова у
проведенні державної реєстрації є
необґрунтованою та протиправною.

Не погодившись з постановою суду,
Реєстраційною службою подано
апеляційну, скаргу, згідно якої
скаржник просить скасувати постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 16 серпня 2013
р. у справі № 804/8211/13-а, як таку що
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Скаржник вважає, що суд першої
інстанції неповно з'ясував обставини
по справі та не врахував, що відповідач,
відмовляючи у проведенні
реєстраційних дій, діяв у
відповідності до чинного
законодавства. Скаржник вказує на те,
що рішення Виконкому
Дніпродзержинської міської ради
народних депутатів від 19.01.1994 р. № 38,
яким позивачу передано спірні об'єкти
нерухомого майна, не містить
необхідних даних форми власності, типу
об'єкту нерухомого майна, відомостей
про складові частини об'єктів та їх
призначення, а також інших відомостей,
що встановлюють правовий статус
об'єкту нерухомості. Заявник
апеляційної скарги вважає помилковим
посилання суду на технічний паспорт
спірних об'єктів, як на документ, що
встановлює правовий статус об'єкту
нерухомого майна, оскільки технічний
паспорт - це інформаційно-довідковий
документ, що відображає технічний стан
об'єкту нерухомості на момент
проведення технічної інвентаризації
та не є правовстановлюючим документом,
яким може визначатись правовий статус
нерухомого майна.

Сторони по справі про час і місце
апеляційного розгляду справи
повідомлені належним чином, що
підтверджується повідомленнями про
вручення поштового відправлення.

До судового засідання не з'явились
представники сторін. Жодних клопотань,
повідомлень про причини неявки до суду
не надходило, підстави відсутності
представників суду не повідомлені.

З урахуванням наявних в справі
матеріалів, нез'явлення в судове
засідання представників не
перешкоджає розгляду скарги.

Матеріалами справи підтверджується
наступне:

Позивач - Римо-католицька парафія,
зареєстрована як юридична особа (а. с.8,
9).

17.06.92 р. виконавчим комітетом
Дніпродзержинської міської ради
народних депутатів Дніпропетровської
області прийнято рішення № 484, згідно
п.2 якого Римо-католицькій громаді
м.Дніпродзержинська передано у
довгострокову безоплатну оренду
приміщення католицького костьола по
вул.Коваленка, 3 і прилеглу територію з
будівлями (а. с.11).

19.01.94 р. на виконання вимог Указу
Президента України від 04.03.92 р. № 125 «Про
заходи щодо повернення релігійним
організаціям культового майна»
виконкомом Дніпродзержинської
міськради народних депутатів прийнято
рішення № 38, яким Римо-католицькому
костьолу передано у повну власність
релігійній громаді будинок
римо-католицького костьолу по
вул.Коваленко, 3 з прилеглими до нього
будівлями; надано в постійне
користування римо-католицькій громаді
земельну ділянку площею 0,7392 га, в т. ч. у
тимчасове користування земельні
ділянки інших землекористувачів
строком на 1 рік площею 0,0380 га (а. с.12).

Право позивача на постійне
користування вищевказаною земельною
ділянкою підтверджується відповідним
Держаним актом, виданим 17.02.94 р. (а. с.13,
14).

В 2012 році після державної реєстрації
змін до установчих документів парафії
виявлено розбіжності в назві позивача,
в результаті чого 26.07.2012 р. прийнято
рішення № 290, в якому виконком
Дніпродзержинської міськради вирішив
внести до рішення виконавчого комітету
Дніпродзержинської міської ради
народних депутатів від 19.01.92 р. № 38
зміни, а саме: «читати у відповідних
відмінках за текстом замість слів
«римо-католицька громада» слова
«римо-католицька парафія».

31.08.2012 р. ОКП «Дніпродзержинське бюро
технічної інвентаризації» проведено
технічну інвентаризацію об'єктів
нерухомого майна: костьолу літ.А-1,
загальною площею 747,1 кв. м;
парафіяльного будинку літ.Д-1,
загальною площею 317, 5 кв. м; будинку
підсобних приміщень літ.Е-1, загальною
площею 136,8 кв. м.; будинку підсобних
приміщень літ.К-1, загальною площею 242,1
кв. м; гаражу літ.П-1, загальною площею 49,9
кв. м, проведення якої оформлено
технічним паспортом (а. с.16-29).

Римо-католицька парафія звернулась до
Реєстраційної служби з заявою про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно - будівлю костьолу,
парафіяльного будинку та інших
підсобних приміщень.

12.06.2013 р. Держреєстратор Івашина А. А.
виніс рішення № 3078969, яким відмовлено
позивачу у державній реєстрації права
власності на вищевказаний об'єкт
нерухомого майна (а. с.30).

Дане рішення з посиланням на Порядок
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
Постановою КМУ від 22 червня 2011 р. № 703,
мотивовано тим, що «визначити на
підставі наданих для реєстрації права
власності документів, правовий статус
об'єкту нерухомого майна розташованого
за адресою: Дніпропетровська область,
місто Дніпродзержинськ, вулиця
Коваленко, будинок 3, не надається
можливим».

Римо-католицька парафія, вважаючи
рішення від 12.06.2013 р. № 3078969 незаконним,
звернулась з позовом до суду.

Перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга Реєстраційної
служби не підлягає задоволенню з таких
підстав:

Завданням адміністративного суду є
перевірка правомірності (легальності)
рішень суб'єкта владних повноважень з
огляду на чіткі критерії, які зазначені
у частині 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
з урахуванням закріпленого статтею 9
Кодексу адміністративного судочинства
України принципу законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Так, згідно ч.1 ст.8 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" від
01.07.2004 р. № 1952-IV (в редакції на момент
виникнення спірних відносин) (далі -
Закон № 1952) орган державної реєстрації
прав: проводить державну реєстрацію
прав та їх обтяжень або відмовляє у їх
реєстрації.

У відповідності п.2 ч.2 ст.9 Закону
№ 1952 державний реєстратор: приймає
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень, про відмову в
державній реєстрації, про її зупинення,
внесення змін до Державного реєстру
прав.

Державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень це
офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення прав на нерухоме
майно, обтяження таких прав шляхом
внесення відповідного запису до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно (ч.1 ст.2 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень" від
01.07.2004 р. № 1952-IV (в редакції на момент
виникнення спірних відносин) (далі -
Закон № 1952).

Згідно ч.5 ст.3 Закону № 1952 державна
реєстрація прав є публічною,
проводиться органом державної
реєстрації прав, який зобов'язаний
надавати інформацію про зареєстровані
права та їх обтяження в порядку,
встановленому цим Законом. Державна
реєстрація прав та їх обтяжень
проводиться в порядку черговості
надходження заяв.

Частина 1 статті 15 Закону № 1952
визначає, що державна реєстрація прав
та їх обтяжень проводиться в такому
порядку:

1) прийняття і перевірка документів,
що подаються для державної
реєстрації прав та їх обтяжень,
реєстрація заяви;

2) встановлення факту
відсутності підстав для відмови в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень, зупинення розгляду заяви про
державну реєстрацію прав та/або їх
обтяжень;

3) прийняття рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, відмову в ній або зупинення
державної реєстрації;

4) внесення записів до
Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право
власності на нерухоме майно у
випадках, встановлених статтею 18 цього
Закону;

6) надання витягів з
Державного реєстру прав про
зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Отже, відповідач-1, приймаючи рішення
від 12.06.2013 р. № 3078969, діяв у межах,
визначених чинним законодавством.

Разом з тим, колегія судів звертає
увагу, що оскільки підставою прийняття
відповідачем-1 спірного рішення про
відмову у державній реєстрації стали
висновки відповідача-2, здійснені при
дослідженні наданого позивачем для
такої реєстрації пакету документів, то
для вирішення спору необхідним є
дослідження правомірності та
обґрунтованості саме цих висновків.

Як зазначено вище, при відмові у
задоволенні заяви позивача про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень (щодо права власності)
відповідач-1 послався лише на Порядок
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 22 червня 2011 р. № 703 (далі - Порядок №
703), без посилання на певну норму даного
Порядку.

Проте, згідно п.23 Порядку № 703 (в
редакції на момент винесення рішення
про відмову) державний реєстратор
приймає рішення про відмову в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень виключно за наявності підстав
для відмови в державній реєстрації
прав, що визначені у Законі України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже, п.23 Порядку № 703 є відсильною
нормою, з якою виливає, що відмова в
державній реєстрації прав повинна
ґрунтуватись на положеннях Закону №
1952.

В свою чергу, у ч.1 ст.24 Закону № 1952
визначено, що у державній реєстрації
прав та їх обтяжень може бути
відмовлено у разі, якщо:

1) заявлене право, обтяження не
підлягає державній реєстрації
відповідно до цього Закону;

2) об'єкт нерухомого майна,
розміщений на території іншого органу
державної реєстрації прав;

3) із заявою про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень
звернулася неналежна особа;

4) подані документи не
відповідають вимогам, встановленим цим
Законом, або не дають змоги
встановити відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують;

5) заяву про державну
реєстрацію прав, пов'язаних з
відчуженням нерухомого майна, подано
після державної реєстрації обтяжень,
встановлених щодо цього майна,
крім випадків, встановлених частиною
дев'ятою статті 15 цього Закону;

5-1) заяву про державну
реєстрацію обтяжень речових прав на
нерухоме майно щодо попереднього
правонабувача подано після державної
реєстрації права власності на таке
майно за новим правонабувачем;

5-2) заяву про державну
реєстрацію речових прав, похідних від
права власності, подано за відсутності
державної реєстрації права власності,
крім випадків, установлених частиною
дев'ятою статті 15 цього Закону;

5-3) під час подання заяви про
державну реєстрацію права власності
на підприємство як єдиний майновий
комплекс, житловий будинок, будівлю,
споруду (їх окремі частини), що
виникло на підставі документа, за
яким правонабувач набуває також
право власності на земельну ділянку,
не подано заяву про державну
реєстрацію права власності на земельну
ділянку;

5-4) після завершення
п'ятиденного строку з дня отримання
заявником письмового повідомлення про
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав не усунено обставин,
що були підставою для прийняття такого
рішення;

5-5) заяву про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень під час
вчинення нотаріальної дії з
нерухомим майном, об'єктом
незавершеного будівництва подано не до
нотаріуса, який вчинив таку дію;

5-6) заяву про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень в
електронній формі подано особою, яка
не є державним кадастровим
реєстратором або державним виконавцем;

6) заявником подано ті самі
документи, на підставі яких заявлене
право та обтяження такого права вже
зареєстровано у Державному реєстрі
прав.

У рішенні від 14.03.2013 р. Державний
реєстратор Івашина А. А. не визначив які
саме обставини, визначені у ч.1 ст.24
Закону № 1952, стали підставою для
відмови позивачу у державній
реєстрації права власності.

Разом з тим, у ч.1 ст.24 Закону № 1952
наведений вичерпний перелік підстав
для відмови у проведенні державної
реєстрації права.

За приписами ч.1 ст.195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Скаржник в апеляційній скарзі
наполягає на правомірності відмови
відповідача-1 у реєстрації права
власності позивача на вищевказаний
об'єкт нерухомого майна з огляду на те,
що з наданого позивачем рішення
виконкому Дніпродзержинської
міськради народних депутатів № 38 від
19.01.94 р., не зазначено необхідні
відомості про: тип об'єкту нерухомого
майна (житловий будинок, будівля,
споруда, квартира, житлове приміщення,
нежитлове приміщення, тощо);
призначення об'єкта нерухомого майна
(житловий або нежитловий) тощо, що, в
свою чергу, фактично унеможливлює
внесення даних до Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно.

Відповідно по підпункту 14 пункту 27
Порядку № 703, документом, що
підтверджує виникнення, перехід та
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно, є
рішення уповноваженого законом органу
державної влади про повернення об'єкта
нерухомого майна релігійній
організації.

З огляду на вищевикладене, а також
погоджуючись з позицією суду першої
інстанції про те, що правовий статус
нерухомого майна можливо визначити з
технічного паспорту на костьол та інші
парафіяльні будівлі, відповідно до
якого всі об'єкти, розташовані на
земельній ділянці по вул.Коваленко, 3 у
м.Дніпродзержинську, є об'єктами
завершеного будівництва з визначеним
функціональним статусом - будинки і
споруди громадського призначення,
колегія суддів наведені доводи
скаржника відхиляє.

Отже, відповідачами, як суб'єктами
владних повноважень, не доведена
правомірність рішення від 12.06.2013 р. №
3078969 щодо відмови позивачу у
задоволенні заяви про держреєстрацію
права власності за Римо-Католицької
парафії на об'єкт нерухомого майна,
розташованого за адресою:
м.Дніпродзержинськ, вул.Коваленко, б.3.

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
вважає цілком правомірним задоволення
судом першої інстанції позовних вимог
Римо-Католицької парафії, оскільки
відповідач-1, виносячи спірне рішення,
діяв не у спосіб, передбачений чинним
законодавством.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не спростовують правового
обґрунтування, покладеного в основу
судового рішення, тому не можуть бути
підставою для скасування постанови
суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Реєстраційної
служби Дніпродзержинського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 16 серпня
2013 р. у справі № 804/8211/13-а - залишити без
задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
16 серпня 2013 р. у справі № 804/8211/13-а -
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
відповідно до ст. 254 КАС України та може
бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС
України.

Головуючий:
Н.А. Бишевська

Суддя:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Я.В. Семененко