Справа № 826/6847/14
Суддя: Мєзєнцев Є.І.
Дата ухвалення: 2014-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/6847/14
1-й інстанції: Кротюк О.В.
Суддя-доповідач: Мєзєнцев Є.І.
У Х В А Л А

Іменем України

15 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд в складі:
головуючого - судді Мєзєнцева Є.І.,
суддів - Файдюка В.В., Чаку Є.В. при
секретарі - Войтковській Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Київського міського відділення Фонду
соціального захисту інвалідів на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 10 червня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
Київського міського відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "БЕРШКА УКРАЇНА" про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
в розмірі 384 052, 28 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Київське міське відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
звернулося до суду з адміністративним
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю "БЕРШКА УКРАЇНА" про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу по створенню
робочих місць для працевлаштування
інвалідів за 2013 рік у розмірі 380 966,45
грн. та пені за порушення строків
сплати зазначеної суми санкцій у
розмірі 3 085,83 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 10
червня 2014 року в задоволенні
адміністративного позову відмолено
повністю.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
а також на порушення норм
матеріального права, просить
скасувати вказане судове рішення і
прийняти нове, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши повноту встановлення
окружним адміністративним судом
фактичних обставин справи та
правильність застосування ним норм
матеріального і процесуального права,
суд дійшов наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що
ТОВ "БЕРШКА УКРАЇНА" подало до
Київського міського відділення Фонду
соціального захисту інвалідів звіт про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів за 2013 рік, у якому вказано, що
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу
становить 158 осіб, відповідно до 4%
нормативу на підприємстві повинно бути
працевлаштовано 6 осіб з інвалідністю,
але працевлаштовано було 1 особу. Таким
чином, відповідачем не було
працевлаштовано 5 осіб з інвалідністю,
за що йому було нараховано
адміністративно-господарській санкції
та пеню.

Протягом 2013 року відповідачем до
відповідного районного центру
зайнятості було подано звітність за
формою № 3-ПН (затвердженою наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України № 420 від 19.12.2005;
Наказом Міністерства соціальної
політики України від 31.05.2013 N 316) з
інформацією про наявність вакантних
посад для осіб з інвалідністю.

Київський міський центр зайнятості
також повідомив суд першої інстанції
про те, що в 2013 році інваліди до ТОВ
"БЕРШКА УКРАЇНА" не направлялись, адже
особи з інвалідністю, які перебували на
обліку в 2013 р., не відповідали вимогам
роботодавця.

Статтею 4 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" передбачено, що діяльність
держави щодо інвалідів виявляється у
створенні правових, економічних,
політичних, соціальних, психологічних
та інших умов для забезпечення їхніх
прав і можливостей нарівні з іншими
громадянами для участі в суспільному
житті

Стаття 18 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" встановлює, що забезпечення
прав інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється
переважно на підприємстві, де настала
інвалідність, з урахуванням побажань
інваліда, наявних у нього професійних
навичок і знань, а також рекомендацій
медико-соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Інвалідам, які не мають змоги працювати
на підприємствах, в установах,
організаціях, державна служба
зайнятості сприяє у працевлаштуванні з
умовою про виконання роботи вдома.

Інваліди можуть залучатися до
оплачуваних громадських робіт за їх
згодою.

Стаття 18-1 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" встановлює, що інвалід, який не
досяг пенсійного віку, не працює, але
бажає працювати, має право бути
зареєстрованим у державній службі
зайнятості як безробітний.

Рішення про визнання інваліда
безробітним і взяття його на облік для
працевлаштування приймається центром
зайнятості за місцем проживання
інваліда на підставі поданих ним
рекомендації МСЕК та інших
передбачених законодавством
документів.

Державна служба зайнятості здійснює
пошук підходящої роботи відповідно до
рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда
кваліфікації та знань, з урахуванням
його побажань.

Державна служба зайнятості може за
рахунок Фонду соціального захисту
інвалідів надавати дотацію
роботодавцям на створення спеціальних
робочих місць для інвалідів,
зареєстрованих у державній службі
зайнятості, а також проводити
професійну підготовку, підвищення
кваліфікації і перепідготовку цієї
категорії інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до положень частини 1 та 2
статті 19 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні", для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.

Порядок реєстрації у Фонді соціального
захисту інвалідів, його відділеннях,
строки подання йому звітів про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів, зарахування кількості
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, контролю за виконанням
нормативів робочих місць та перевірки
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, щодо їх реєстрації у
Фонді соціального захисту інвалідів,
його відділеннях, подачі щорічного
звіту, а також надання державній службі
зайнятості інформації, необхідної для
організації працевлаштування
інвалідів, визначаються Кабінетом
Міністрів України(частина 7 статті 19
Закону).

Статтею 20 Закону встановлено обов'язок
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 цього Закону,
щороку сплачувати відповідним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.
Положення цієї частини не поширюється
на підприємства, установи і
організації, що повністю утримуються
за рахунок коштів державного або
місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені. Пеня
обчислюється виходячи з 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки за весь її строк.

Сплату адміністративно-господарських
санкцій і пені підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю,
проводять відповідно до закону за
рахунок прибутку, який залишається в їх
розпорядженні після сплати всіх
податків і зборів (обов'язкових
платежів).

Адміністративно-господарські санкції
розраховуються та сплачуються
підприємствами, установами,
організаціями, у тому числі
підприємствами, організаціями
громадських організацій інвалідів,
фізичними особами, зазначеними в
частині першій цієї статті, самостійно
в строк до 15 квітня року, наступного за
роком, в якому відбулося порушення
нормативу, встановленого частиною
першою статті 19 цього Закону. При цьому
до правовідносин із стягнення
адміністративно-господарських
санкцій, передбачених цим Законом, не
застосовуються строки, визначені
статтею 250 Господарського кодексу
України.

У разі несплати
адміністративно-господарських санкцій
або пені чи неможливості їх сплати за
рішенням суду їх стягнення в
примусовому порядку може бути звернено
на майно підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, в порядку,
передбаченому законом.

Частиною третьою статті 19 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
встановлено, що підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю,
самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів, виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.

Поряд з цим, статтею 18 Закону "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" встановлено, що: 1)
забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
в тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості; 2)
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані: виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця;
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством;
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Таким чином, законом покладено
обов'язок на підприємства, установи чи
організації виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, а інваліду надано право на
працевлаштування та оплачувану роботу,
шляхом їх безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості. Однак, як
вірно зазначено судом першої
інстанції, нормами Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні", зокрема, статтею
18, не передбачено обов'язку працедавця
здійснювати безпосередній пошук
інвалідів з метою працевлаштування.

Крім того, держава у відповідності до
норм законів "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" та
"Про зайнятість населення" гарантує
особі право, а не обов'язок праці, при
цьому гарантії у реалізації
зазначеного права забезпечуються
особам-інвалідам, які не досягли
пенсійного віку, відповідно до їх
професійних навичок, знань,
індивідуальної програми реабілітації
та з урахуванням побажань щодо умов
праці.

Отже, статус інваліда та безробітного
забезпечує реалізацію державних
гарантій та права особи на працю, а тому
механізм працевлаштування інвалідів
кореспондує з обов'язком працедавця
згідно з положенням статті 18 та частині
3 статті 19 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні", відповідно до якого,
працевлаштування реалізується шляхом
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій, або
до державної служби зайнятості. За
наведеного, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що законом не передбачено
обов'язку працедавця шукати
працездатних осіб-інвалідів з метою їх
працевлаштування.

Відповідно до статті 19 Конституції
України правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено
законодавством.

Враховуючи те, що протягом 2013 року
відповідачем була подана звітність за
формою № 3-ПН з інформацією про
наявність вакантних посад для осіб з
інвалідністю, а Київським міським
центром зайнятості в 2013 році інваліди
до ТОВ "БЕРШКА УКРАЇНА" не направлялись,
адже особи з інвалідністю, які
перебували на обліку в 2013 р., не
відповідали вимогам роботодавця,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
перелік обов'язків, визначних статтею 18
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні",
реалізований відповідачем належним
чином та в повному обсязі, а тому на
відповідача не може бути покладена
відповідальність у вигляді
адміністративно-господарських
санкцій.

Доводи апеляційної скарги зазначених
вище висновків суду попередньої
інстанції не спростовують і не дають
підстав для висновку, що судом першої
інстанції при розгляді справи
неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права.

За правилами ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись статтями 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Київського міського
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів залишити без задоволення, а
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 10 червня 2014 року - без
змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку,
встановленому статтею 254 КАС України та
може бути оскаржена безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції в порядку і строки,
встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя

Є.І.Мєзєнцев

суддя

В.В.Файдюк

суддя

Є.В.Чаку

Головуючий суддя
Мєзєнцев Є.І.

Судді:
Файдюк В.В.

Чаку Є.В.