Справа № 826/2633/14
Суддя: Мєзєнцев Є.І.
Дата ухвалення: 2014-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
826/2633/14(10 томах) Головуючий
у 1-й інстанції: Федорчук А.Б.
Суддя-доповідач: Мєзєнцев Є.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд в складі:
головуючого - судді Мєзєнцева Є.І.,
суддів - Файдюка В.В., Чаку Є.В., при
секретарі - Войтковській Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Альфред С.Топфер
Інтернешенал (Україна)" на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 07 травня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Альфред
С.Топфер Інтернешенал (Україна)" до
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центрального офісу з
обслуговування великих платників
податків, за участю третьої особи яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на боці позивача
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ферко» про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень
№, №, та № від 21.01.2014р.,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Альфред С.Топфер
Інтернешенал (Україна)" звернулося до
суду з позовом до Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центрального офісу з обслуговування
великих платників податків про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень
№, №, та № від 21.01.2014р.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 07
травня 2014 року в задоволені
адміністративного позову відмовлено
повністю.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин та порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
просить скасувати вказане судове
рішення і прийняти нову постанову, якою
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

В судовому засіданні 21 липня 2014 року
було залучено Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ферко» в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
боці позивача.

Представник третьої особи в судовому
засіданні підтвердив факт реальності
господарських операцій між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Ферко» та позивачем,
у зв'язку з чим просив скасувати
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 07 травня 2014 року та
прийняту нову, якою скасувати
податкові повідомлення - рішення
№, №, та № від 21.01.2014р.

Перевіривши повноту встановлення
окружним адміністративним судом
фактичних обставин справи та
правильність застосування ним норм
матеріального і процесуального права,
суд дійшов наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що
Міжрегіональним головним управлінням
Міністерства доходів і зборів України -
Центрального офісу з обслуговування
великих платників було проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ТОВ "АСТІ (Україна)" (код за
) з питань дотримання вимог
податкового законодавства по
взаємовідносинах з ТОВ "Ферко" (код за
) за період з 01.01.2012р. по
31.10.2013р., за результатами якої складено
Акт від 31.12.2013 р. №54/40-50/20027449 (надалі - Акт
перевірки).

В Акті перевірки зазначено, що
позивачем порушено: п.138.2 ст.138, пп. 139.1.9
п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України
від 2 грудня 2010 року N°2755-VI (із змінами та
доповненнями), неправомірно віднесено
до складу валових витрат у 2012 році
витрати пов'язані з придбанням товарів
у ТОВ "Ферко", які не спричиняють
реального настання правових наслідків
на загальну суму 19 736 458 грн., у тому
числі за 1 квартал 2012 року у сумі 4 476 954
грн., за 2 квартал 2012 року у сумі 2 212 936
грн., за 3 квартал 2012 року у сумі 10 184 748
грн., за 4 квартал 2012 року у сумі 2 861 820
грн., що призвело до заниження податку
на прибуток на загальну суму 4 144 656 грн.,
в т.ч. за 2012 рік на суму 4 144 656 грн.; п.185.1
ст. 185, п.198.3, п 198.6 ст.198, Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI зі
змінами і доповненнями, що призвело до
завищення суми податкового кредиту в
розмірі 1 667 971 грн., а саме: за лютий 2012
року в сумі 79 307 грн.; за березень 2012 року
в сумі 593 939 грн.; за квітень 2012 року в
сумі 413 557 грн.; за липень 2012 року в сумі
168 980 грн.; за серпень 2012 року в сумі 353 957
грн.; за вересень 2012 року в сумі 58 231 грн.;
п.200.1, п.200.3 ст.200 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року №2755-VІ зі
змінами і доповненнями, що призвело до
завищення від'ємного значення різниці
між сумою податкового зобов'язання та
сумою податкового кредиту в розмірі 1 588
664 грн., а саме: за березень 2012 року в
сумі 593 939 грн.; за квітень 2012 року в сумі
413 557 грн.; за липень 2012 року в сумі 168 980
грн.; за серпень 2012 року в сумі 353 957 грн.;
за вересень 2012 року в сумі 58 231 грн.;
п.п.14.1.18 п.14.1 ст.14, п.200.4 ст. 200 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI зі
змінами і доповненнями, що призвело до
завищення суми бюджетного
відшкодування на загальну суму ПДВ в
розмірі 1 588 664 грн., яка підлягає
зменшенню, а саме: за квітень 2012 року в
сумі 1 007 496 грн.; за серпень 2012 року в
сумі 168 980 грн.; за вересень 2012 року у
сумі 353 957 грн.; за жовтень 2012 року у сумі
58 231 грн.; п.200.1, п. 200.2, п.200.3 ст. 200
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження суми ПДВ, яка
підлягає сплаті в бюджет за лютий 2012
року в розмірі 79 307 грн.

Не погоджуючись з висновками
викладеними в Акті перевірки Позивачем
було подано заперечення, за
результатами розгляду заперечень
Податковий орган Листом від 16.01.2014 р.
№1521/10/40-523, було залишено без змін
висновки викладені в Акті перевірки, а
заперечення без задоволення.

Податковим органом на підставі Акту
перевірки прийнято податкові
повідомлення-рішення: № від 21
січня 2014 року, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток підприємств, створених за
участю іноземних інвесторів на суму 4 144
656,00 грн., та нараховані штрафні санкції
у розмірі 2 072 328,00 грн.; № від 21
січня 2014 року, яким зменшено суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість у розмірі 1 588 664,00
грн. та нараховані штрафі санкції у
розмірі 1 419 684,00 грн.; № від 21 січня
2014 року, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 79 307,00 грн., та
нараховані штрафні санкції у розмірі 39
653,50 грн.

Основним нормативно-правовим актом, що
регулює спірні правовідносини є
Податковий кодекс України від 02.12.2010
року № 2755-VI (далі - Податковий кодекс
України, ПК України).

Відповідно до пункту 200.1 статті 200
Податкового кодексу України сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Згідно пункту 200.3 статті 200 Податкового
кодексу України передбачено, що при
від'ємному значенні суми, розрахованої
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така
сума враховується у зменшення суми
податкового боргу з податку, що виник
за попередні звітні (податкові) періоди
(у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до цього
Кодексу), а в разі відсутності
податкового боргу - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду.

Пункт 200.4 статті 200 Податкового кодексу
України встановлює, якщо в наступному
податковому періоді сума, розрахована
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має
від'ємне значення, то: а) бюджетному
відшкодуванню підлягає частина такого
від'ємного значення, яка дорівнює сумі
податку, фактично сплаченій
отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг; б) залишок
від'ємного значення попередніх
податкових періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат,
зокрема, витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
ПК України)

Відповідно до ч.ч. 1 - 3 ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факт
здійснення господарської операції.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Питання, пов'язані з формуванням
платником податку на додану вартість
податкового кредиту, врегульовано ст.
198 Податкового кодексу України.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України
передбачено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.
Згідно пункту 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту
198.3 статті 198 Податкового кодексу
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Згідно пункту 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
За змістом
наведених правових норм податковий
кредит для визначення об'єкта
оподаткування податком на додану
вартість має бути підтверджений
належним чином оформленими
податковими накладними та складеними
первинними документами, що
відображають реальність господарської
операцій, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника.

Як вбачається з матеріалів справи, та
встановлено судом першої інстанції між
Позивачем (Покупець), з одного боку, та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Ферко" (Продавець), з
іншого боку, було укладено ряд Договір
купівлі-продажу: №170/1-080541 від 31.08.2012 р.,
Продавець зобов'язується поставити та
передати у власність, а Покупець
прийняти та оплатити пшеницю 3 класу,
врожаю 2012 p., (надалі - „Товар"),
кількість Товару складає 270,040 тонн;
№170/1-078395 від 08.08.2012 р., Продавець
зобов'язується поставити та передати у
власність, а Покупець прийняти та
оплатити пшеницю 2 класу, врожаю 2012 p.,
(надалі - „Товар"), кількість Товару
складає 40,840 тонн; №170/1-079702 від 21.08.2012 р.,
Продавець зобов'язується поставити та
передати у власність, а Покупець
прийняти та оплатити пшеницю 2 класу,
врожаю 2012 p., (надалі - „Товар"),
кількість Товару складає 39,380 тонн;
№170/1-079829 від 22.08.2012 р., Продавець
зобов'язується поставити та передати у
власність, а Покупець прийняти та
оплатити пшеницю 2 класу, врожаю 2012 p.,
(надалі - „Товар"), кількість Товару
складає 29,280 тонн; №510/1-080271 від 29.08.2012 р.,
Продавець зобов'язується поставити та
передати у власність, а Покупець
прийняти та оплатити сою нестандартну
українського походження, врожаю 2012 p.,
(надалі - „Товар"), кількість Товару
складає 70,000 тонн (+/-5%); №170/1-080023 від
23.08.2012 р., Продавець зобов'язується
поставити та передати у власність, а
Покупець прийняти та оплатити пшеницю 2
класу, врожаю 2012 p., (надалі - „Товар"),
кількість Товару складає 41,260 тонн (+/-5%);
№510/1-079843 від 23.08.2012 р., Продавець
зобов'язується поставити та передати у
власність, а Покупець прийняти та
оплатити сою нестандартну
українського походження, врожаю 2012 p.,
(надалі - „Товар"), кількість Товару
складає 110,000 тонн (+/-5%); №170/1-079562 від
20.08.2012 р., Продавець зобов'язується
поставити та передати у власність, а
Покупець прийняти та оплатити пшеницю3
класу, врожаю 2012 p., (надалі - „Товар"),
кількість Товару складає 100,980 тонн (+/-5%);
№170/1-079828 від 22.08.2012 р., Продавець
зобов'язується поставити та передати у
власність, а Покупець прийняти та
оплатити пшеницю 3 класу, врожаю 2012 p.,
(надалі - „Товар"), кількість Товару
складає 58,620 тонн (+/-5%); №170/1-080236 від
28.08.2012 р., Продавець зобов'язується
поставити та передати у власність, а
Покупець прийняти та оплатити пшеницю 3
класу, врожаю 2012 p., (надалі - „Товар"),
кількість Товару складає 49,160 тонн (+/-5%);
№510/1-077910 від 03.08.2012 р., Продавець
зобов'язується поставити та передати у
власність, а Покупець прийняти та
оплатити сою нестандартну
українського походження, врожаю 2012 p.,
(надалі - „Товар"), кількість Товару
складає 38,300 тонн (+/-5%); №624/1-078788 від
14.08.2012 р., Продавець зобов'язується
поставити та передати у власність, а
Покупець прийняти та оплатити насіння
льону олійного, українського
походження, врожаю 2012 p., (надалі -
„Товар"), кількість Товару складає 26,500
тонн (+/-5%); №519/1-078814 від 13.08.2012 р.,
Продавець зобов'язується поставити та
передати у власність, а Покупець
прийняти та оплатити ріпак 1 класу,
врожаю 2012 p., (надалі - „Товар"),
кількість Товару складає 36,460 тонн (+/-5%);
№185/1-078392 від 08.08.2012 р., Продавець
зобов'язується поставити та передати у
власність, а Покупець прийняти та
оплатити пшеницю 5 класу, врожаю 2012 p.,
(надалі - „Товар"), кількість Товару
складає 27,660 тонн (+/-5%); №521/1-079403 від
17.08.2012 р., Продавець зобов'язується
поставити та передати у власність, а
Покупець прийняти та оплатити ріпак
вищого класу, врожаю 2012 p., (надалі -
„Товар"), кількість Товару складає 34,400
тонн (+/-5%); №624/1-079722 від 22.08.2012 р.,
Продавець зобов'язується поставити та
передати у власність, а Покупець
прийняти та оплатити насіння льону
олійного, українського походження,
врожаю 2012 p., (надалі - „Товар"),
кількість Товару складає 31,302 тонн (+/-5%);
№519/1-080237 від 28.08.2012 р., Продавець
зобов'язується поставити та передати у
власність, а Покупець прийняти та
оплатити ріпак 1 класу, врожаю 2012 p.,
(надалі - „Товар"), кількість Товару
складає 68,980 тонн (+/-5%); №170/1-079400 від
17.08.2012 р., Продавець зобов'язується
поставити та передати у власність, а
Покупець прийняти та оплатити пшеницю 3
класу, врожаю 2012 p., (надалі - „Товар"),
кількість Товару складає 218,380 тонн (+/-5%);
№185/1-078656 від 10.08.2012 р., Продавець
зобов'язується поставити та передати у
власність, а Покупець прийняти та
оплатити пшеницю 5 класу, врожаю 2012 p.,
(надалі - „Товар"), кількість Товару
складає 49,880 тонн (+/-5%); №170/1-079084 від
15.08.2012 р., Продавець зобов'язується
поставити та передати у власність, а
Покупець прийняти та оплатити пшеницю 3
класу, врожаю 2012 p., (надалі - „Товар"),
кількість Товару складає 39,480 тонн (+/-5%);
№940/1-079842 від 23.08.2012 р., Продавець
зобов'язується поставити та передати у
власність, а Покупець прийняти та
оплатити горох 3-го класу, українського
походження, врожаю 2012 p., (надалі -
„Товар"), кількість Товару складає 60,000
тонн (+/-5%); №519/1-079564 від 21.08.2012 р.,
Продавець зобов'язується поставити та
передати у власність, а Покупець
прийняти та оплатити ріпак 1 класу,
врожаю 2012 p., (надалі - „Товар"),
кількість Товару складає 52,600 тонн (+/-5%);
№170/1-078655 від 10.08.2012 р., Продавець
зобов'язується поставити та передати у
власність, а Покупець прийняти та
оплатити пшеницю 3 класу, врожаю 2012 p.,
(надалі - „Товар"), кількість Товару
складає 65,240 тонн (+/-5%); №624/1-078396 від
09.08.2012 р., Продавець зобов'язується
поставити та передати у власність, а
Покупець прийняти та оплатити насіння
льону олійного, українського
походження, врожаю 2012 p., (надалі -
„Товар"), кількість Товару складає 150,000
тонн (+/-5%); №180/1-079085 від 15.08.2012 р.,
Продавець зобов'язується поставити та
передати у власність, а Покупець
прийняти та оплатити пшеницю 6 класу,
врожаю 2012 p., (надалі - „Товар"),
кількість Товару складає 100,740 тонн (+/-5%).

Крім того, на підтвердження
взаємовідносин с означеним
контрагентом, позивач надав до суду
першої інстанції податкові декларації,
податкові накладні, видаткові
накладні, рахунки - фактури, виписки з
рахунків, складські квитанції, товарно
- транспортні накладні, акти приймання -
передачі, тощо.

Надані позивачем первинні документи,
відповідають вимогам передбачених ст. 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
України».

Незважаючи на наявність вказаних
документів відповідачем в акті
перевірки зроблено формальний
висновок про нереальність
господарських операцій між позивачем
та його контрагентами, а висновки
ґрунтувались відповідно до обставин
зазначених в інших Актах перевірки
контрагентів позивача.

Аналіз наданих позивачем первинних
документів свідчить про дотримання
позивачем спеціальних вимог щодо
документального підтвердження сум
податкового кредиту по операціям з ТОВ
"Ферко" які були предметом перевірки.

Судом першої інстанції зазначено, що
перевезення пшениці, ячменю, кукурудзи
та ріпака в межах України здійснюється
виключно у супроводі карантинного
сертифіката, що видається органами
Державної служби з карантину рослин
України, та який засвідчує карантинний
стан рослин і рослинних продуктів,
визначає маршрут, умови перевезення і
використання їх, тари та їх упаковку.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про
карантин рослин» карантинний
сертифікат - документ, який видається
органами Державної служби з карантину
рослин України та засвідчує
фітосанітарний стан об'єктів
регулювання, що вивозяться та/або
ввозяться у карантинну зону,
транспортуються територією України.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про
карантин рослин» об'єкти регулювання
переміщуються територією України за
наявності карантинного сертифіката у
випадках: 1)вивезення та/або ввезення
об'єктів регулювання у карантинну зону;
2) транспортування імпортованих
об'єктів регулювання, які зберігалися,
перепаковувалися, розділялися на
частини, змішувалися з іншими
вантажами.

Враховуючи, що поставки товару
здійснювались в межах України та за
відсутності карантинних зон, колегія
суддів критично сприймає висновок суду
першої інстанції стосовно ненадання
позивачем карантинних сертифікатів.

Крім того, карантинні сертифікати не є
первинними документами в розумінні ст.
9 Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» та ст. 19 Закону України «Про
карантин рослин».

Аналогічна позиція викладена в ухвалі
Вищого адміністративного суду України
від 14.12.2011 року у справі № К/9991/68597/11.

Водночас, колегія суддів зазначає, що
відповідно до положень статті 204
Цивільного кодексу України діє
презумпція правомірності правочину,
тобто правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.
Вчинення платником податків дій, що
мають своїм результатом одержання
податкової вигоди (звільнення від
оподаткування, зменшення бази або
ставки оподаткування, одержання права
на залік або відшкодування податку на
додану вартість тощо), саме по собі по
собі не означає, що відповідні
правочини були вчинені з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства.

Тому, для встановлення факту вчинення
правочину з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, зокрема, з метою ухилення
від сплати податків, необхідно
встановити необґрунтованість
отриманої платником податків
податкової вигоди, наприклад,
внаслідок її виникнення не у зв'язку із
здійсненням реальної підприємницької
або іншої економічної діяльності.
Разом з тим, при дослідженні
факту здійснення господарської
операції оцінюватися повинні
відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції, на підставі
якої сформовані дані податкового
обліку.

Головною підставою вважати правочин
нікчемним являється його недійсність,
встановлена законом. Саме законом, а не
актами, які б факти в цьому акті не були
відображені. Вказані ж в акті висновки
є суто суб'єктивною думкою державного
податкового інспектора, оскільки були
зроблені за відсутності інформації,
яка надається в передбаченому
законодавством порядку.

Отже, навіть за наявності ознак
нікчемності правочину податкові
органи мають право лише звертатися до
судів з позовами про стягнення в дохід
держави коштів, отриманих по
правочинах, здійснених з метою, що
свідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, посилаючись на їх
нікчемність.

Інший підхід потенційно надасть
можливість посадовим особам державних
органів на власний розсуд оголошувати
будь-який правочин недійсним
(нікчемним) без звернення до суду, що не
є правильним виходячи з загальних
засад судочинства.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що господарські
операції, внаслідок яких позивачу
виписано податкові накладні його
контрагентом підтверджуються належним
чином складеними первинними
документами.

Беручи до уваги досліджені первинні
документи, які складались у процесі
виконання зобов'язань по відносинам
позивача з ТОВ «Ферко», колегія суддів
не погоджується з висновками суду
першої інстанції про правомірність
прийнятих податкових
повідомлень-рішень, оскільки визначені
ними грошові зобов'язання є
необґрунтованими та протиправними.

Відповідачем всупереч ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, не доведено належним чином
правомірності податкових
повідомлень-рішень, прийнятих на
підставі недостатньо обґрунтованих
висновків про відсутність реального
характеру господарських
взаємовідносин позивача з його
контрагентами.

Зважаючи на викладене та виходячи із
принципу превалювання сутності над
формою, який полягає в тому, що операції
обліковуються відповідно до їх
сутності, а не лише виходячи з
юридичної форми, колегія суддів
констатує, що позивач діяв у межах
визначених податковим законодавством,
а відтак у податкового органу були
відсутні підстави для визначення
позивачу спірних грошових зобов'язань.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. п. 4 КАС
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове
рішення, якщо визнає, що судом порушено
норми матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212,
254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Альфред
С.Топфер Інтернешенал (Україна)" -
задовольнити.
Постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 07 травня 2014 року - скасувати.

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю "Альфред
С.Топфер Інтернешенал (Україна)" -
задовольнити.
Визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення - рішення
Міжрегіонального головного управління
Міністерства доходів і зборів України -
Центрального офісу з обслуговування
великих платників від 21 січня 2014 року
№, №, та №.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Альфред С.Топфер
Інтернешенал (Україна)" судові витрати
у розмірі 2436,00 грн.(дві тисячі чотириста
тридцять шість гривень).

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ферко» судові
витрати у розмірі 2436,00 грн.(дві тисячі
чотириста тридцять шість гривень).

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому статтею 254 КАС
України та може бути оскаржена
безпосередньо до адміністративного
суду касаційної інстанції в порядку і
строки, встановлені статтею 212 КАС
України.

Головуючий суддя

Є.І. Мєзєнцев

суддя

В.В. Файдюк

суддя

Є.В. Чаку

Головуючий суддя

Мєзєнцев Є.І.

Судді:

Файдюк В.В.

Чаку Є.В.