Справа № 2а-8156/11
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

18 вересня 2014 року Справа №
9104/103580/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:
Старунського Д.М.

суддів:
Багрія В.М., Рибачука А.І.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в м.Луцьку Волинської області
на постанову Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 05 вересня
2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
м.Луцьку Волинської області про
зобов'язання провести нарахування та
виплату підвищення до пенсії, як дитині
війни,-

встановив:

У липні 2011 року позивач звернулася в
суд з позовом в якому просить
зобов'язати відповідача виплатити
недоплачену надбавку до пенсії як
дитині війни за періоди з 09.07.2007 року по
31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 30.09.2008 року
відповідно до постанови Луцького
міськрайонного суду Волинської
області.

Позивач свої позовні вимоги мотивував
тим, що відповідно до статті 1 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» є дитиною війни. Згідно з
статтею 6 цього закону дітям війни
повинна виплачуватись щомісячна
державна соціальна допомога у розмірі
30% мінімальної пенсії за віком, однак
така допомога виплачувалась в не
повному обсязі. Просив позов
задоволити.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 20 липня 2011 року
адміністративний позов в частині
позовних вимог за період з 01.01.2011 року
по 18.01.2011 року залишено без розгляду.

Оскаржуваною постановою позов
задоволено частково. Зобов'язано
відповідача провести позивачу
перерахунок та виплату підвищення до
пенсії як дитині війни за період з
19.01.2011 року в розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком на
підставі положень ст. 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни», із
урахуванням вимог ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» та проведених
виплат за вказаний період.

Постанову суду оскаржив відповідач.
Вважає, що постанова прийнята з
неповним з'ясуванням обставин справи
та з порушенням норм матеріального і
процесуального права та підлягає
скасуванню з підстав викладених в
апеляційній скарзі. Просить скасувати
постанову та прийняти нову, якою
відмовити позивачу в задоволенні
позову повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що
залишається невизначеним порядок
обчислення спірної доплати та його
розмір. Просить врахувати, що
встановлений ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» мінімальний
розмір пенсії за віком застосовується
виключно для визначення розміру
пенсій, призначених відповідно до
зазначеного Закону, і не може
враховуватися для перерахунків або
підвищень інших пенсій. Стверджує, що
при ухваленні оскаржуваного рішення
судом не були враховані положення
бюджетного законодавства України, а
також видаткові можливості основного
фінансового документу держави і
Пенсійного фонду України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України
колегія суддів вважає доцільним
розглядати справу в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційну скаргу апелянта слід
задовольнити частково, а оскаржувану
постанову скасувати з наступних
підстав.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що позивач є
дитиною війни, оскільки статтею 1
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» визначено, що дитиною
війни є особа, яка є громадянином
України та якій на час закінчення (2
вересня 1945 року) Другої світової війни
було менше 18 років.

Згідно ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, яка виплачується
замість пенсії, підвищується на 30 %
мінімальної пенсії за віком, розмір
якої визначається прожитковим
мінімумом для осіб, які втратили
працездатність, що урегульовано ч. 1 ст.
28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Як слідує із матеріалів справи,
постановою Луцького міськрайонного
суду Волинської області
адміністративний позов позивача
задоволено частково. Зобов'язано
відповідача провести нарахування з
09.07.2007 року до 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року
до 31.12.2008 року включно підвищення
пенсії у розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком на
підставі положень статті 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни». В задоволенні інших позовних
вимог відмовлено.

Відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
зазначена постанова Луцького
міськрайонного суду Волинської
області набрала законної сили.

09.03.2011 року був виданий виконавчий лист
№ 2а-1979.

Оскільки суд не зобов'язав відповідача
здійснити виплату зазначеного
підвищення до пенсії, відповідачем
відмовлено позивачу у виплаті
підвищення пенсії як дитині війни.

Право позивача на отримання
підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком відповідно
до ст. 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" за періоди з 09.07.2007
року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по
30.12.2008 року встановлене зазначеною вище
постановою, яка набрала законної сили,
тому відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
зазначені обставини під час розгляду
даної адміністративної справи не
досліджуються.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що
передбачене ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" право
позивача на отримання підвищення до
пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком, може бути реалізоване лише у
випадку фактичної виплати йому такого
підвищення.

Тому відмова відповідача виплатити
позивачу нараховане йому підвищення до
пенсії як дитині війни в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком відповідно
до ст. 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" за періоди з 09.07.2007
року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по
30.12.2008 року є неправомірною, оскільки
порушує право позивача на отримання
передбаченої законодавством та
встановленої судом соціальної виплати.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування"нараховані суми
пенсії, не отримані з вини органу, що
призначає і виплачує пенсію,
виплачуються за минулий час без
обмеження будь-яким строком.

Задовольняючи позовні вимоги за 2008 рік,
суд вийшов за межі таких, оскільки
відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд
розглядає адміністративні справи не
інакше як за позовною заявою. Суд може
вийти за межі позовних вимог тільки в
разі, якщо це необхідно для повного
захисту прав, свобод та інтересів
сторін чи третіх осіб, про захист яких
вони просять.

Крім того, згідно із законодавством
розмір мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає. Тому правильними є
висновки суду першої інстанції щодо
неприйняття до уваги положень ч. 3 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», відповідно до якої
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання підвищення до
пенсії дітям війни.

Відсутність бюджетного фінансування,
на яку вказує відповідач, не може бути
підставою невиконання відповідним
суб'єктом владних повноважень
покладених на нього обов'язків. В свою
чергу реалізація особою права на
отримання соціальних виплат не може
бути поставлена у залежність від
наявності відповідних бюджетних
асигнувань.

Враховуючи викладене, суд апеляційної
інстанції вбачає підстави для
скасування постанови суду першої
інстанції та прийняття нового рішення.

Керуючись ст.ст. 195, 197,198, 202, 205, 206, 254
КАС України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м.Луцьку
Волинської області задовольнити
частково, а постанову Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 05 вересня 2011 року у справі
№ 2а-8156/11 скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
м.Луцьку Волинської області про
зобов'язання провести виплату
підвищення до пенсії, як дитині війни
задовольнити.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в м.Луцьку Волинської
області здійснити виплату на користь
ОСОБА_1 передбаченого ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» підвищення до пенсії, як дитині
війни, у розмірі 30 % мінімальної пенсії
за віком, обчисленої виходячи з вимог ч.
1 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» за період з 09.07.2007 року по
31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 30.12.2008 року
із урахуванням проведених виплат.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі.

Постанова є остаточною та оскарженню
не підлягає.

Головуючий:
Д.М. Старунський

Судді:
В.М. Багрій

А.І. Рибачук