Справа № 807/1711/14
Суддя: Шинкар Т.І.
Дата ухвалення: 2014-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2014 р.
Справа № 876/7209/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Шинкар Т.І.,

суддів
Ільчишин Н.В., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 02 червня 2014
року по справі №807/1711/14 за позовом
Державної фінансової інспекції в
Закарпатській області до Державного
підприємства «Великолазівський» про
зобов'язання виконати вимогу,-

В С Т А Н О В И В :

14.05.2014р. Державна фінансова інспекція в
Закарпатській області (далі-ДФІ)
звернулася з адміністративним позовом
в суд до Державного підприємства
«Великолазівський»
(далі-Підприємствро), просила
зобов'язати ДП «Великолазівський»
виконати вимогу від 21.10.2013р. №07-07-6-14/6974
щодо усунення виявлених ревізією
порушень законодавства з питань
використання і збереження державних
фінансових ресурсів та майна, що
призвели до збитків, на загальну суму 269
988,37 грн.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 02 червня 2014
року адміністративний позов
задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції ОСОБА_1 оскаржила його в
апеляційному порядку. В апеляційній
скарзі апелянт просить постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 02 червня 2014
року скасувати та прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
адміністративного позову. Апеляційну
скаргу обґрунтовує тим, що судом при
винесенні постанови порушено та
невірно застосовано норми
матеріального та процесуального права.
Вказує на те, що вона є суб'єктом
правовідносин у сфері дії вимоги ДФІ, а
саме як особа за заявою якої
проводилась ревізія
фінансово-господарської діяльності ДП
«Великолазівський». Зазначає, що суд
першої інстанції відмовив їй в
задоволенні клопотання про залучення
її у справу як третьої особи, а тому не
мала можливості подати суду доказів
того, що перевірка ДФІ проведена з
порушення вимог Закону України «Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні».

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, хоча належним чином
повідомленні про місце та час розгляду
справи.

Вирішуючи клопотання апелянта про
відкладення розгляду справи з підстав
перебування її адвоката ОСОБА_2 у
щорічній відпустці, колегія суддів
таке відхиляє з тих підстав, що ОСОБА_3
до клопотання про відкладення розгляду
справи не долучено ні ордеру, ні угоди
про надання юридичної допомоги, ні
доручення. За таких обставин вважає
можливим розглянути дану справу згідно
з п.2 ч.1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши наявні в справі матеріали,
доводи апеляційної скарги в їх
сукупності, на основі наявних у справі
доказів, колегія суддів приходить до
переконання, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін з
наступних підстав.

Статтею 2 Закону України «Про основні
засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні»
законодавцем визначено головні
завданнями органу державного
фінансового контролю. Державний
фінансовий контроль забезпечується
органом державного фінансового
контролю через проведення державного
фінансового аудиту, перевірки
державних закупівель та інспектування.

Згідно положень ст. 4 Закону України
«Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні», інспектування здійснюється
органом державного фінансового
контролю у формі ревізії та полягає у
документальній і фактичній перевірці
певного комплексу або окремих питань
фінансово-господарської діяльності
підконтрольної установи, яка повинна
забезпечувати виявлення наявних
фактів порушення законодавства,
встановлення винних у їх допущенні
посадових і матеріально
відповідальних осіб. Результати
ревізії викладаються в акті.

Як встановлено судом першої інстанції,
відповідно до Плану контрольно -
ревізійної роботи Державної
фінансової інспекції в Закарпатській
області на III квартал 2013 року,
працівниками ДФІ проведено планову
ревізію фінансово господарської
діяльності Підприємства за період з
01.04.2011 року по 30.06.2013 року та окремих
питань фінансово-господарської
діяльності за період з 01.01.2010 року по
01.04.2011 року, результати якої
відображені в акті від 30.09.2013р. №07-07/42 та
відповідно до п.7 ст. 10 Закону України
«Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні» керівником ДФІ пред'явлено
вимоги щодо усунення порушень і
недоліків, виявлених ревізією
господарської діяльності Підприємства
від 21.10.2013 року №07-07-6-14/6974, якими
зобов'язано у встановлений термін до
21.11.2013р. на адресу ДФІ надіслати
інформацію про вжиті заходи разом з
копіями завірених первинних,
розпорядчих та інших документів.

Однак, станом день звернення з позовом
до суду, вимоги на загальну суму 269
988,37грн. залишаються невиконаними, що
стало підставою звернення до суду.

Перевіряючи законність та
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції колегія суддів виходить з
наступного.

Як вбачається з поданого на адресу суду
апеляційної інстанції заперечення на
апеляційну скаргу ДФІ зазначає, що
твердження апелянта про те, що рішення
у справі безпосередньо стосується її
прав та законних інтересів не
підтверджено жодними належними та
допустимими доказами, оскільки вимога
ДФІ від 21.10.202013р. підлягає до виконання
саме Підприємством, а не апелянтом.
Щодо п.16 вимоги зазначило, що при
виконанні даного пункту жодного
негативного наслідку для апелянта не
настає, а навпаки Підприємство
зобов'язано після проведення
взаємозвірки, збільшити
заборгованість перед апелянтом. Щодо
покликання апелянта на неналежне
дослідження під час перевірки питання
щодо асфальтованої ділянки на
території господарського двору
Підприємства то таке спростовується
актом ревізії в якому зазначено, що
одержані від ОСОБА_1 кошти в сумі 12
000,00грн. при відсутності підтверджуючих
документів щодо надання послуг,
віднесено до доходів Підприємства, та,
відповідно, безпідставно зменшено
кредиторську заборгованість по
розрахунку з ОСОБА_1

Так, ревізією з питання правильності
оформлення та наявності первинних
банківських документів та ревізією
операцій по списанню коштів з рахунків
встановлено, що згідно даних виписки
банку по рахунку 0670, значиться
перерахування ПП ОСОБА_5 коштів в
сумі 1900,00 грн., призначення платежу
«згідно рахунку 00010 від 26.02.2013 р.». По
даних бухгалтерського обліку вказану
суму при відсутності первинних
документів (накладних, актів
приймання-передачі, тощо) списано на
адміністративні витрати, що є
порушенням п.1 ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», чим Підприємству
завдано матеріальної шкоди (збитків) на
вказану суму.

Ревізією правильності виплати
заборгованості по заробітній платі
встановлено, що згідно відомостей про
нарахування заробітної плати станом на
01.04.2011р. по розрахунках із колишньою
працівницею підприємства ОСОБА_6
значилась кредиторська заборгованість
в сумі 9227,97 грн., в тому числі: за 2008 - 1100,69
грн., за 2009 - 3372,03 грн., за 2010 - 4755,25 грн. В
ревізійному періоді з каси
Підприємства значиться виплачено
ОСОБА_6 заборгованість по заробітній
платі в загальній сумі 2500,69 грн. В той
же час, на підставі копії розпорядження
№4-1004/12 ВП №30230742 від 02.12.2011 про
погашення заборгованості по
заробітній платі ОСОБА_6 по судовому
наказу №2-Н-2422/11, виданому 12.07.2011 р.
Ужгородським міськрайонним судом по
даних бухгалтерського обліку
підприємства відображено зменшення
заборгованості по заробітній платі
ОСОБА_6 в сумі 9527,97 грн.

Так при наявній за даними
бухгалтерського обліку Підприємства
станом на 01.04.2011 р. заборгованості по
заробітній платі перед ОСОБА_6 в сумі
9227,97 грн., на протязі ревізійного
періоду їй виплачено заборгованість в
загальній сумі 12028,66 грн., отже зайво
виплачено 2800,69 грн., що є порушенням ст.1
Закону України «Про оплату праці».
Внаслідок допущеного порушення
підприємству завдано матеріальної
шкоди (збитків) на суму 2800,69 грн.

Ревізією наявності простроченої
дебіторської заборгованості
встановлено, що в бухгалтерському
обліку Підприємства за даними рахунку
631 «Розрахунки з вітчизняними
постачальниками» по розрахунках із ДП
«Ужгородський» рахується дебіторська
заборгованість термін позовної
давності за якою минув, за якою не
вжито передбачених законодавством
заходів щодо її стягнення в загальній
сумі 822,00 грн. Внаслідок не вжиття
передбачених законодавством заходів
по погашенню дебіторської
заборгованості, що призвело до
пропуску строку позовної давності,
втрачено активів в сумі 822,00 грн., чим
Підприємству завдано матеріальної
шкоди (збитків) на вказану суму.

Ревізією достовірності дебіторської
та кредиторської заборгованості за
наявними на об'єкті контролю
документами встановлено, що згідно
наданих до ревізії договорів,
укладених Підприємством з ПП ОСОБА_7 та
з ПП ОСОБА_8 в бухгалтерському обліку
Підприємства нарахування плати за
надані їм послуги відображено не у
повній сумі та, відповідно, оплату за
отримані послуги вказаними
підприємцями також проведено не у
повній сумі.

Підприємством надано ПП ОСОБА_7 послуг
по зберіганню автотранспорту на
площадці на загальну суму 20 400,00 грн. із
розрахунку 1200,00 грн. в місяць. (17 місяців
х 1200,00 грн.), проте ревізією
розрахункових операцій встановлено, що
за період 01.02.2012 року по 30.06.2013 р. по
розрахунках із ПП ОСОБА_7 нараховано
плату за надані послуги в сумі 2000,00 грн.,
тоді як згідно умов договору належало
нарахувати 20400,00 грн., або нараховано на
18400,0 грн. менше, отже оплата за надані
послуги ПП ОСОБА_7 за період з квітня 2012
р. по червень 2013 р. в сумі 18400,00 грн. не
надійшла.

Аналогічно, по договору між
Підприємством та ПП ОСОБА_8, за період з
01.04.2011 по 30.06.2013 надано послуги
господарського двору на загальну суму
27 000,00грн. (по 1000,00 грн. у місяць). Проте,
ревізією розрахункових операцій
встановлено, що за період 01.04.2012 року по
30.06.2013 р. нараховано плату за надані
послуги в сумі 15000,00 грн., тоді як згідно
умов договору належало нарахувати
27000,00грн., або нараховано на 12000,00 грн.
менше, що є порушенням вимог п.5 ст.9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», п.2 ст.18 Господарського
кодексу України: в бухгалтерському
обліку заборгованість за надані
послуги не відображено та
Підприємством не здійснювались
належні дії щодо стягнення вказаної
заборгованості, що призвело до
недоотримання доходів Підприємством в
загальній сумі 30 400,00 грн., та як
наслідок нанесення Підприємству
збитків в зазначеній сумі.

Ревізією витрачання підзвітних коштів
на закупівлю пального встановлено, що
згідно трьох звітів про використання
коштів, наданих на відрядження або під
звіт директору ОСОБА_9 за січень, лютий,
березень 2013 року по даних
бухгалтерського обліку підприємства
проведено витрат на загальну суму 4663,72
грн. Однак, із вищевказаних витрат не
підтверджено первинними документами
(фіскальними чеками) витрати щодо
придбання дизпалива на суму 983,68 грн., що
є порушенням п.1 ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні».

В порушення п.6 Порядку відчуження
об'єктів державної власності,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 06.06.2007р. №803,
відчуження будівель складу запчастин
та навісу, пилорами, заправки,
приміщення механізаторів, вагової та
корівника-свинарника оціночною
вартістю на загальну суму 166 200,0 грн.
проведено при відсутності на це згоди
або дозволу суб'єкта управління майном
- Міністерства аграрної політики і
продовольства України. Аналогічно, без
дозволу суб'єкта управління майном та
без належної оцінки відчужено 16
найменувань основних засобів
первісною вартістю на загальну суму 51
724,23 грн. та нульовою залишковою
вартістю.

Як встановлено судом першої інстанції,
на адресу ДФІ надійшов лист-заява від
ОСОБА_1 про надання матеріалів до акту
ревізії Підприємства (вхідний номер
від 04.09.2013 № 14-6-1902), до якого додано
копію договору від 01.03.2011 р. без номера,
укладеного між радгосп-заводом
«Великолазівський» - Виконавець, в
особі директора ОСОБА_10 та фізичною
особою ОСОБА_1 - Замовник. Предметом
даного договору є надання Виконавцем
послуг Замовнику із зберігання та
стоянки транспортних засобів. Місцем
зберігання є частина господарського
двору Виконавця, а саме частина земної
поверхні з твердим асфальтовим
покриттям та оглядовою ямою для
транспортних засобів, загальною площею
2000 кв.м, що межує із навісом для
сільськогосподарських машин,
заправкою ПММ та складом запчастин, які
належать замовнику на праві приватної
власності.

Відповідно до п.3.1 та 4.1 Договору від
01.03.2012 р. розмір плати за надання послуг
передбачено в сумі 1000,00 грн. за базовий
місяць, строк надання послуг 35 місяців.
Невід'ємною частиною Договору є
акт-приймання-передачі послуг від
01.03.2011р. №22. Як вище зазначено, по даних
бухгалтерського обліку Підприємство
по розрахунках із ОСОБА_1 у вересні 2011
року відображено поступлення оплати
від ОСОБА_1 згідно прибуткового
касового ордеру від 23.09.2011р. №115 в сумі
12000,00грн. за послуги господарського
двору за період з 01.03.2011 р. по 01.03.2012 р. та
відображено нарахування плати за
послуги також в сумі 12000,00 грн.

Однак, підтверджуючі первинні
документи, а саме, акти
приймання-передачі послуг за період з
01.03.2011 р. по 01.03.2012 року на суму 12000,0 грн.
Підприємство до ревізії не надано.
Отже, в порушення п.1 ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність» сума 12000,00 грн. при
відсутності підтверджуючих документів
щодо надання послуг, віднесено до
доходів Підприємства та, відповідно,
безпідставно зменшено кредиторську
заборгованість по розрахунках із
ОСОБА_1 на вказану суму.

В ході ревізії організації фактичного
контролю за збереженням необоротних
активів відповідно до наказу по
Підприємству від 01.07.2013р. №1 проведено
інвентаризацію основних засобів,
біологічних активів та запасів, що
обліковувались у підзвіті ОСОБА_11
станом на 01.07.2013 року. За результатами
інвентаризації виявлено залишки
основних засобів на суму 54882,00 грн.
Проведеною в ході ревізії контрольною
перевіркою інвентаризації основних
засобів та оборотних активів виявлено
неякісне проведення інвентаризації
основних засобів: виявлено у наявності
шість будівель (склад запчастин з
навісом, заправка, пилорама, вагова,
корівник-свинарник приміщення для
механізаторів), які у період 2010-2012 років
значаться продані фізичній особі
ОСОБА_1, як будівельні матеріали
отримані від ліквідації вказаних
будівель.

Проте, в ході контрольної перевірки
інвентаризації цінностей станом на
11.07.2013р., проведеної комісією
Підприємства встановлено, що на
господарському дворі останнього
(с.В.Лази, вул. Стуса, 34, мікрорайон
Горяни), в наявності є дві будівлі, які
не зазначені в інвентаризаційних
описах станом на 01.07.2013р. та які по
бухгалтерському обліку Підприємства
на балансовому рахунку 10 «Основні
засоби» або субрахунку 151 «Капітальне
будівництво» не рахуються. На письмове
звернення ревізора вказані будівлі
об'єктом контролю не оцінено, що є
порушенням підпунктів а) і б) п.7
Інструкції по інвентаризації основних
засобів, нематеріальних активів,
товарно-матеріальних цінностей,
грошових коштів і документів та
розрахунків, затвердженої наказом
Міністерства фінансів України від
11.08.2004р. № 69 в частині внесення
недостовірних даних до
інвентаризаційних описів основних
засобів станом на 01.07.2013р.

Як встановлено судом першої інстанції
у відповідності до вимог п.7 ст.10, ст.15
Закону України «Про основні засади
здійснення державного фінансового
контролю в Україні» ДФІ направлено
Підприємству вимогу від 21.10.2013р.
№07-07-6-14/6974, якою зобов'язано у
встановлений термін до 21.11.2013р. вжити
заходи щодо усунення виявлених
ревізією порушень та проінформувати
про виконання вимог, однак, станом як на
день подання позову до суду так і на
день прийняття рішення вимоги на
загальну суму 269 988,37 грн. залишалися не
виконаними.

Слід зауважити, що дії або
бездіяльність посадових осіб органу
державного фінансового контролю
можуть бути оскаржені в судовому або
адміністративному порядку згідно ч.1
ст.13 Закону України «Про основні засади
здійснення державного фінансового
контролю в Україні», проте вимога ДФІ
від 21.10.2013р. №07-07-6-14/6974 не була
відповідачем у встановленому порядку
оскаржена, відповідно є чинна, а
згідно ст. 15 Закону України «Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні» є
обов'язковою для виконання службовими
особами об'єктів, що контролюються.

Окрім того, аналізуючи вимоги ДФІ
колегія суддів зауважує, що згідно п.13
вимоги, зобов'язано Підприємство
повернути ОСОБА_1 222 016,00грн. коштів за
нереалізовані будівельні матеріали;
згідно п.16 вимог зобов'язано
Підприємство збільшити кредиторську
заборгованість на суму 12 000,00грн.
(вартість ненаданих послуг) по
взаємовідносинах з ОСОБА_1

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
ухвалу чи постанову без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Аналізуючи чинне законодавство та
обставини справи, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції обґрунтовано задовольнив
позовні вимоги в спосіб, визначений
ст.162 КАС України. Доводи апеляційної
скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 207, 212,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення, а постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 02 червня 2014
року по справі №807/1711/14- без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Т.І. Шинкар

Судді:
Н.В. Ільчишин

М.А. Пліш