Справа № 826/10107/14
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 вересня 2014 року 15:14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Скочок Т.О., при секретарі Новик В.М.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовомПублічного акціонерного
товариства «Альфа-Банк» до 3-тя
особаКомунарського відділу державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції
ОСОБА_1провизнання протиправною та
скасування постанови від 12.09.2013 року,
зобов'язання вчинити певні дії, -
До Окружного адміністративного суду
міста Києва звернулося Публічне
акціонерне товариство «Альфа-Банк»
(надалі - позивач або ПАТ «Альфа-Банк») з
позовом до Комунарського відділу
державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції (надалі - відповідач або Відділ)
за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача, ОСОБА_1 (надалі - третя
особа), в якому просить:
- визнати протиправною та
скасувати постанову Комунарського
відділу державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції про арешт майна та оголошення
заборони на його відчуження від 12.09.2013
року ВП №39663263 в частині накладення
арешту на квартиру під номером АДРЕСА_1,
що належить ОСОБА_1 та перебуває в
іпотеці ПАТ «Альфа-Банк»;
- зобов'язати Комунарський відділ
державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції звільнити заставне майно, а
саме квартиру під номером АДРЕСА_1,
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 17.07.2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі, залучено до
участі у справі третю особу, закінчено
підготовче провадження та призначено
справу до судового розгляду.
В обґрунтування позовних вимог
представник позивача зазначив, що
відповідачем накладено арешт на
нерухоме ОСОБА_1, що порушує права
позивача, як іпотекодержателя,
оскільки квартира під номером АДРЕСА_1
є об'єктом договору іпотеки.
Крім того, як зазначає представник
позивача, про порушення власних прав та
охоронюваних законом інтересів
позивач дізнався лише 07.07.2014 року із
заяви третьої особи.
У судове засідання 11.09.2014 року з'явився
представник позивача, який заявлені
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі та просив суд задовольнити їх з
підстав, викладених у позовній заяві.
Відповідач та третя особа у судове
засідання не з'явилися, явку своїх
представників не забезпечили, хоча
належним чином повідомлені про дату,
час та місце судового розгляду, що
відповідно до вимог ст. 35 Кодексу
адміністративного судочинства України
(надалі - КАС України) підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення та довідкою працівника
поштового відділення із зазначенням
причини повернення, наявних в
матеріалах справи. Про причини неявки у
судове засідання суду не повідомляли,
клопотань чи заяв про розгляд справи
без їхньої участі або про відкладення
судового засідання не заявляли.
Суд у судовому засіданні 11.09.2014 року на
підставі ч. 6 ст.128 КАС України,
враховуючи неприбуття належним чином
повідомлених відповідача та третьої
особи, а також відсутність потреби
заслухати свідка чи експерта, ухвалив
про перехід до розгляду справи у
порядку письмового провадження.
При цьому, 15.09.2014 року від представника
відповідача через канцелярію суду
надійшли витребувані ухвалою від 17.07.2014
року копії матеріалів виконавчого
провадження №39663263.
Розглянувши наявні в матеріалах справи
документи і матеріали, заслухавши
пояснення представника позивача,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд зазначає
Як вбачається з матеріалів справи, між
Відкритим акціонерним товариством
«Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено
кредитний договір №0703/0308/88-056 від 28.03.2008
року, з метою належного виконання якого
між тими самими сторонами укладено
іпотечний договір №0703/0308/88-056-Z-1 від
28.03.2008 року, у відповідності до умов
якого на забезпечення виконання
основного зобов'язання Іпотекодавець
(ОСОБА_1) передає в іпотеку
Іпотекодержателю (ВАТ «Сведбанк»)
належне йому на праві власності майно:
квартира під номером АДРЕСА_1.
Вказане обтяження, яке виникло на
підставі іпотечного договору
№0703/0308/88-056-Z-1 від 28.03.2008 року, у
відповідності до наявної у матеріалах
справи копії витягу про реєстрацію у
Державному реєстрі іпотек,
зареєстровано 28.03.2008 року о 12:17 та,
згідно наявної у матеріалах справи
копії витягу про реєстрацію в Єдиному
реєстрі заборон відлучення об'єктів
нерухомого майна, накладено заборону
на відчуження квартири під номером
АДРЕСА_1, яке зареєстроване 28.03.2008 року о
Надалі, між Публічним акціонерним
товариством «Сведбанк» та Публічним
акціонерним товариством «Дельта Банк»
укладено договір купівлі-продажу прав
вимоги від 25.05.2012 року, а, між Публічним
акціонерним товариством «Дельта Банк»
та Публічним акціонерним товариством
«Альфа-Банк», в свою чергу, укладено
договір купівлі-продажу прав вимоги
від 15.06.2012 року.
Разом з тим, старшим державним
виконавцем Відділу Трифановою Т.В.
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження від 05.09.2013 року
(ВП №39663263) про примусове виконання
виконавчого листа №333/1956/13ц, виданого
09.09.2013 року Комунарським районним судом
про стягнення з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 суми боргу 126 651,00 грн.
Постановою від 12.09.2013 року старшим
державним виконавцем Відділу
Трифановою Т.В. у виконавчому
провадженні №39663263 постановлено
накласти арешт на все майно, що
належить боржнику - ОСОБА_1 - у межах
суми звернення стягнення та заборонено
здійснювати відчуження даного об'єкту
Згідно наявної у матеріалах
виконавчого провадження копії витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію
обтяження, державним реєстратором
13.09.2013 року о 14:08:36 на підставі постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 12.09.2013
року зареєстровано арешт всього
нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1.
При цьому, у межах виконавчого
провадження №39663263 постановою про
повернення виконавчого документа
стягувачеві від 24.12.2013 року старшим
державним виконавцем Відділу
Трифановою Т.В. виконавчий документ:
виконавчий лист №333/1956/13ц, виданий
09.09.2013 року Комунарським районним судом
про стягнення з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 суми боргу 126 651,00 грн., повернуто
стягувачу та у резолютивній частині
даної постанови зазначено, що чинність
арешту майна боржника та інші заходи
примусового виконання рішення не
Вважаючи свої права та охоронювані
законом інтереси порушеними, позивач
звернувся з позовом до суду.
Розглядаючи справу по суті, суд
виходить з наступного.
Нормативно-правовим актом, яким
врегульовано умови і порядок виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), що відповідно до
закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку є Закон України
«Про виконавче провадження» від 21.04.1999
року №606-XIV (надалі - Закон №606).
Відповідно до ст. 1 Закон №606, виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Частиною 1 ст. 6 Закон №606 визначено, що
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Частиною 1 ст. 17 Закон №606 передбачено,
що примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.

Для забезпечення реального виконання
рішення, відповідно до положень ч. 1 ст.
57 Закон №606, застосовується арешт майна
боржника. При цьому, відповідно до
положень ч. 2 ст. 57 Закон №606, арешт на
майно боржника може накладатися
державним виконавцем, зокрема, шляхом
винесення постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження.

У разі закінчення виконавчого
провадження (крім направлення
виконавчого документа за належністю
іншому органу державної виконавчої
служби, офіційного оприлюднення
повідомлення про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури, закінчення виконавчого
провадження за рішенням суду,
винесеним у порядку забезпечення
позову чи вжиття запобіжних заходів, а
також крім випадків нестягнення
виконавчого збору або витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій),
повернення виконавчого документа до
суду або іншого органу (посадовій
особі), який його видав, арешт,
накладений на майно боржника,
знімається, скасовуються інші вжиті
державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення, а також
провадяться інші дії, необхідні у
зв'язку із завершенням виконавчого
провадження. Завершене виконавче
провадження не може бути розпочате
знову, крім випадків, передбачених цим
Законом.

При цьому, приписами ч. 1 ст. 60 Закону №606
передбачено, що особа, яка вважає, що
майно, на яке накладено арешт, належить
їй, а не боржникові, не позбавлена
можливості звернутися до суду з
позовом про визнання права власності
на це майно і про зняття з нього арешту.
У всіх інших випадках незавершеного
виконавчого провадження арешт з майна
чи коштів може бути знятий за рішенням
суду (ч. 5 ст. 60 Закону №606).

Таким чином, суд дійшов висновку, що
відповідач, накладаючи арешт на майно
боржника (третьої особи), діяв у межах
наданих йому повноважень, визначених
положеннями Закону №606, а, відтак,
твердження представника позивача про
протиправність та необхідність
скасування постанови Комунарського
відділу державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції про арешт майна та оголошення
заборони на його відчуження від 12.09.2013
року ВП №39663263 в частині накладення
арешту на квартиру під номером АДРЕСА_1,
що належить ОСОБА_1 та перебуває в
іпотеці ПАТ «Альфа-Банк», є
необґрунтованими.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання
Комунарського відділу державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції звільнити
заставне майно, а саме квартиру під
номером АДРЕСА_1, з-під арешту, суд
зазначає про наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
іпотеку» від 05.06.2003 року №898-ІV (надалі -
Закон №898), іпотека - вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору,
закону або рішення суду. До іпотеки, яка
виникає на підставі закону або рішення
суду, застосовуються правила щодо
іпотеки, яка виникає на підставі
договору, якщо інше не встановлено
законом (ч. 1 ст. 3 Закону №898).

Обтяження нерухомого майна іпотекою
підлягає державній реєстрації
відповідно до закону. Державна
реєстрація застави повітряних та
морських суден, суден внутрішнього
плавання, космічних об'єктів
проводиться у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України (ст. 4
Закону №898).

В свою чергу, приписами ст. 17 Закону №898
визначені підстави для припинення
іпотеки, якими, передбачено, що іпотека
припиняється у разі: припинення
основного зобов'язання або закінчення
строку дії іпотечного договору;
реалізації предмета іпотеки
відповідно до цього Закону; набуття
іпотекодержателем права власності на
предмет іпотеки; визнання іпотечного
договору недійсним; знищення (втрати)
переданої в іпотеку будівлі (споруди),
якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо
предметом іпотечного договору є
земельна ділянка і розташована на ній
будівля (споруда), в разі знищення
(втрати) будівлі (споруди) іпотека
земельної ділянки не припиняється; з
інших підстав, передбачених цим
Законом.

Наступні іпотеки припиняються
внаслідок звернення стягнення за
попередньою іпотекою.

Відомості про припинення іпотеки
підлягають державній реєстрації у
встановленому законодавством порядку.

При цьому, згідно ч. 6 ст. 3 Закону №898, у
разі порушення боржником основного
зобов'язання відповідно до іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити забезпечені нею вимоги за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими особами, права чи вимоги
яких на передане в іпотеку нерухоме
майно зареєстровані після державної
реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет
окремого права чи вимоги на передане в
іпотеку нерухоме майно виникає
відповідно до закону, таке право чи
вимога має пріоритет над вимогою
іпотекодержателя лише у разі його/її
виникнення та реєстрації до моменту
державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на
задоволення забезпечених іпотекою
вимог за рахунок предмета іпотеки
відносно зареєстрованих у
встановленому законом порядку прав чи
вимог інших осіб на передане в іпотеку
нерухоме майно виникає з моменту
державної реєстрації іпотеки.
Зареєстровані права та вимоги на
нерухоме майно підлягають задоволенню
згідно з їх пріоритетом - у черговості
їх державної реєстрації (ч. 7 ст. 3 Закону
№898).

Як вбачається з постави про відкриття
виконавчого провадження від 05.09.2013 року
(ВП №39663263), підставою для відкриття
останнього став виконавчий лист
№333/1956/13ц, виданий 09.09.2013 року, в свою
чергу, обтяження за іпотечним
договором №0703/0308/88-056-Z-1 від 28.03.2008 року
зареєстровано в Єдиному реєстрі
заборон відлучення об'єктів нерухомого
майна 28.03.2008 року о 12:13.

Враховуючи викладене, зважаючи на
черговість виникнення зазначених вище
обтяжень, а також беручи до уваги, що
положеннями Закону №898 щодо вказаних
видів обтяжень не встановлено
особливого пріоритету, суд дійшов
висновку, що позивач, як
іпотекодержатель, володіє переважним
пріоритетом відносно пріоритету
стягувача у виконавчому провадженні
№39663263 на отримання задоволення своїх
прав чи вимог щодо одного й того ж
нерухомого майна.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов
висновку, що накладення арешту на
квартиру під номером АДРЕСА_1, яка
перебуває в іпотеці позивача, обмежує
забезпечене іпотекою право позивача на
задоволення його вимог за іпотечним
договором, у зв'язку з чим вимоги
позивача про зобов'язання
Комунарського відділу державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції звільнити
заставне майно, а саме квартиру під
номером АДРЕСА_1, з-під арешту є
обґрунтованими.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їх посадові і службові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

При цьому, суд, оцінюючи спірні дії
відповідача, виходить з критеріїв
оцінки рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень,
встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до
яких, зокрема, відносяться вчинення дій
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано, обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для вчинення дії.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в
сукупності, проаналізувавши матеріали
справи та надані сторонами докази, суд
дійшов висновку, що з метою належного
захисту прав та інтересів позивача
позовні вимоги підлягають задоволенню
в частині зобов'язання Комунарського
відділу державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції вчинити дії щодо звільнення
з-під арешту заставного майна, а саме:
квартири під номером АДРЕСА_1. В іншій
частині позовних вимог суд дійшов
висновку про відмову у їхньому
задоволенні.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, ч. 6 ст. 128, ст.ст.
158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зобов'язати Комунарський відділ
державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції вчинити дії щодо звільнення
з-під арешту заставного майна, а саме:
квартири під номером АДРЕСА_1.

3. В іншій частині позову
відмовити.

Постанова набирає законної сили в
строк і порядку, передбачені ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
Т.О. Скочок