Справа № 806/191/14
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Шидловський В.Б.
УХВАЛА

іменем України

"11" вересня 2014 р.
Справа № 806/191/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Шидловського В.Б.

суддів:
Євпак В.В.

Капустинського М.М.,

при секретарі
Городнюк В. М. ,

за участю сторін:

позивача ОСОБА_3

представника позивача ОСОБА_4

представника відповідача Юхимчук О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від "16" червня
2014 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до
Корольовського районного відділу в
м.Житомирі Управління Державної
міграційної служби України в
Житомирській області, Управління
Державної міграційної служби України
в Житомирській області про визнання
дій та бездіяльності
незаконними,стягнення моральної шкоди
,

ВСТАНОВИВ:

16 січня 2014 року ОСОБА_3 звернувся з
адміністративним позовом до
Корольовського РВ у м.Житомирі УДМС
України в Житомирській області, УДМС
України в Житомирській області в якому,
з урахуванням заяви про уточнення
адміністративного позову, просив
визнати дії, що виразилися у наданні
недостовірної інформації про порядок
оформлення нового паспорта, замість
втраченого ОСОБА_6 та відмові в
прийнятті необхідних документів
посадовими особами Корольовського
районного відділу у м.Житомирі УДМС
України в Житомирській області
незаконними; визнати бездіяльність, що
виразилася у порушенні строків при
оформленні нового паспорта, замість
втраченого ОСОБА_6 посадовими особами
Корольовського районного відділу у
м.Житомирі УДМС України в Житомирській
області незаконною; стягнути з
Управління Державної міграційної
служби України в Житомирській області
280 000 гривень заподіяної йому моральної
шкоди.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 16 червня 2014
року адміністративний позов
задоволено частково.

Визнано неправомірними дії посадових
осіб Корольовського районного відділу
у м.Житомирі УДМС України в
Житомирській області у наданні
недостовірної інформації про порядок
оформлення паспорта, замість
втраченого на ім`я ОСОБА_6 та
неприйнятті документів поданих для
оформлення паспорта.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою
ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
вищевказану постанову в частині
відмови в задоволенні позову та
прийняти нову, якою позов задовольнити
в повному обсязі. В апеляційній скарзі
відповідач посилається на
незаконність, необ'єктивність та
необґрунтованість оскаржуваного
рішення, порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, що є підставою
для скасування постанови суду першої
інстанції в частині оскарження.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення позивача та
представників сторін, перевіривши
законність та обґрунтованість
судового рішення, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, згідно із
рішенням Корольовського районного
суду м.Житомира від 01 квітня 2009 року,
призначений опікуном ОСОБА_6, якого цим
же судовим рішенням визнано
недієздатним і над яким встановлено
опіку. Також цей факт підтверджено
посвідченням виданим виконавчим
комітетом Корольовської районної ради
м.Житомира від 18.06.2012 року № 08/1-19.

Позивач у січні 2013 року звернувся до
Корольовського РВ у м.Житомирі УДМС
України в Житомирській області із
документами на оформлення паспорта
ОСОБА_6, оскільки його паспорт
громадянина України було втрачено.
Однак, посадова особа Корольовського
РВ у м.Житомирі УДМС України в
Житомирській області повернула
документи позивачу та в усній бесіді
повідомила, що йому для оформлення
необхідно звертатися за місцем
перебування його брата ОСОБА_6, а саме
місцем лікування, до територіального
підрозділу Державної міграційної
служби в Дніпропетровській області.

Ці обставини були викладені позивачем
у заяві адресованій прокурору
м.Житомира від 31.03.2013 року, копія якої
направлена начальнику Корольовського
РВ у м.Житомирі УДМС України Клочку С.І.

Листом від 05.04.2013 року за вих. № 86п
заступник прокурора м.Житомира
повідомив позивача про те, що його
звернення направлено за належністю
начальнику Корольовського РВ у
м.Житомирі УДМС України, яким буде
повідомлено про результати його
розгляду.

Не отримавши жодної відповіді від
начальника Корольовського РВ у
м.Житомирі УДМС України, позивач 17
липня 2013 року звернувся до Управління
Державної міграційної служби України в
Житомирській області із листом, який
отримано останнім 18.07.2013 року, в якому
він просив, зокрема, зобов'язати
начальника Корольовського РВ у
м.Житомирі УДМС України дати відповіді
на його звернення направлене 01.04.2013
року та скероване до нього
Прокуратурою м.Житомира звернення
позивача від 05.04.2013 року. До листа було
додано заяву від 31.03.13 року і лист
Прокуратури м.Житомира 05.04.2013 року № 86п.

17.08.2013 року позивач звернувся до
Корольовського РВ у м.Житомирі УДМС
України в Житомирській області щодо
видачі паспорта для його брата,
опікуном якого він являється. Проте, в
усній формі йому знову ж таки було
відмовлено у прийнятті документів та
видачі документа. У зв'язку з чим
позивачем направлено до відповідача
заяву з проханням письмово пояснити
причини неприйняття документів для
оформлення паспорта замість
втраченого.

21 серпня 2013 року за вих. № 2582 начальник
Корольовського РВ у м.Житомирі УДМС
України Клочко С.І. листом
проінформував позивача, що паспорт
громадянина України видається за
місцем проживання. Одночасно вказав, що
для оформлення документів про втрату
паспорта громадянина України братом
позивача ОСОБА_6 необхідно надати заяву
особою, яка визнана судом законним
опікуном, до підрозділу Державної
міграційної служби України за місцем
фактичного місця проживання, або
перебування особи.

У зв'язку з тим, що із такої відповіді
позивачу було незрозуміло, який же
підрозділ ДМСУ повинен видавати
паспорт його брату, який знаходиться на
лікуванні за межами Житомирської
області, позивачем подано заяву
(повторно) від 29 жовтня 2013 року на ім'я
начальника Корольовським РВ у
м.Житомирі УДМС України. У цій заяві
позивач просив надати йому як опікуну
ОСОБА_6 інформацію стосовно того, яким
територіальним підрозділом ДМСУ
повинен видаватися паспорт
громадянина України замість
втраченого його брату ОСОБА_6, який
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, але
проходить примусові заходи медичного
характеру і лікування в Українській
психіатричній лікарні з суворим
наглядом МОЗ України в
м.Дніпропетровськ, вул.Чичеріна,84.
Повідомити які документи та до якого
територіального підрозділу ДМСУ він
повинен подати для отримання паспорта
громадянина України замість його
брата. Відповідь просив надати з
посиланням на конкретні статті, пункти
наказу Міністерства внутрішніх справ
України від 13.04.2012 року № 320.

Задовольняючи позовні вимоги в даній
частині суд першої інстанції дійшов
висновку, що посадовими особами
Корольовського районного відділу у
м.Житомирі УДМС України в Житомирській
області під час інформування позивача
щодо порядку оформлення паспорта
замість втраченого на ім'я ОСОБА_6, а
саме при зазначені позивачу про
необхідність звернення до підрозділів
державної міграційної служби України
за місцем лікуванням недієздатного,
було надано недостовірну інформацію,
відтак такі дії посадових осіб є
неправомірними.

Окрім цього, ураховуючи те, що зібрані
ОСОБА_3 документи для оформлення
паспорта ОСОБА_6 не були прийняті
Корольовським районним відділом у
м.Житомирі УДМС України в Житомирській
області, оскільки не підлягають
розгляду останнім, а також враховуючи,
що інших доказів наявності
обґрунтованих причин неприйняття у
позивача цих документів, відповідачем
суду надано не було, суд вважає, що дії
посадових осіб Корольовського
районного відділу у м.Житомирі УДМС
України в Житомирській області, які
виразилися у неприйняті документів,
поданих для оформлення паспорта, є
протиправними.

Рішення суду в цій частині є чинним та
ніким не оскаржене.

Щодо позовних вимог про визнання
бездіяльності, яка виразилася у
порушені строків при оформленні нового
паспорта замість втраченого ОСОБА_6
посадовими особами Корольовського
районного відділу у м.Житомирі УДМС
України в Житомирській області
незаконною, колегія суддів зазначає
наступне.

Порядок видачі паспортів замість
утрачених або викрадених обумовлено
розділом VI Порядку № 320.

Відповідно до п.6.1 розділу 6 Порядку №
320, для оформлення паспорта замість
утраченого або викраденого особа
подає: заяву про втрату або викрадення
паспорта за зразком, наведеним у
додатку 8 до цього Порядку (далі - заява
про втрату паспорта); заяву; дві (три - у
разі одержання втраченого паспорта в
іншому територіальному підрозділі)
фотокартки розміром 3,5 х 4,5 см;
платіжний документ з відміткою банку
про сплату державного мита або копію
документа про звільнення від сплати
державного мита; документи, на підставі
яких у паспорті проставляються
відмітки, визначені в пункті 2.3 розділу
II цього Порядку (пред'являє за
наявності); копію постанови про
порушення або відмову в порушенні
кримінальної справи за заявою особи до
органів внутрішніх справ про
викрадення паспорта (пред'являє за
наявності).

В силу приписів пункту 6.2 наведеного
Порядку, заява про втрату паспорта
реєструється в Журналі реєстрації заяв
про втрату або викрадення паспорта
(додаток 9), після чого посадовою особою
територіального підрозділу заводиться
справа про втрату або викрадення
паспорта (далі - справа про втрату
паспорта), до якої долучаються подані
документи та матеріали перевірки.
Строк розгляду заяви про втрату
паспорта - 1 місяць. У разі необхідності
проведення додаткової перевірки за
матеріалами справи про втрату паспорта
або несвоєчасного надходження
відповіді на направлені запити строк
розгляду продовжується не більше ніж
на 1 місяць.

Після прийняття заяв від осіб,
зазначених у пунктах 6.6 і 6.7 цього
розділу, за необхідності здійснюються
додаткові перевірки щодо
документування за місцем реєстрації
попереднього місця проживання,
оформлення документів для виїзду за
кордон на постійне проживання. Після
проведення необхідних перевірок за
заявою про втрату паспорта працівником
територіального підрозділу
складається висновок за заявою про
втрату паспорта (додаток 15), який
затверджується керівником цього
підрозділу. У цьому висновку
зазначаються результати перевірки і
прийняте рішення про видачу паспорта
(п. 6.8 р. 6 Порядку № 320).

Судом встановлено, що 15 листопада 2013
року позивачем від імені ОСОБА_6 подано
до Корольовського РВ у м.Житомирі УДМС
України заяву про втрату паспорта.
Разом із заявою позивачем були подані
такі документи: посвідчення від 18.06.2012
року НОМЕР_1, копія рішення
Корольовського районного суду
м.Житомира від 01.04.2009 року, копія
паспорта ОСОБА_3, копія посвідки про
народження ОСОБА_6, копія будинкової
книги для прописки громадян, що
проживають в АДРЕСА_2, заява про видачу
паспорта, про що свідчить справа по
втраті паспорта громадянина України №
356.

13 грудня 2013 року Корольовським РВ у
м.Житомирі УДМС України в Житомирській
області за заявою про втрату паспорта
прийнято рішення видати ОСОБА_6 паспорт
замість утраченого, що оформлено
висновком, який затверджено
начальником Корольовського РВ у
м.Житомирі УДМС України С.І. Клочком.

Колегія суддів зазначає, що позивач
звернувся до відповідача з заявою про
видачу паспорта в січні 2013 року, однак
відповідач помилково вважав, що для
оформлення пасторта позивачу
необхідно звертатися за місцем
перебування його брата ОСОБА_6, а саме
місцем лікування, до територіального
підрозділу Державної міграційної
служби в Дніпропетровській області.
Вказана заява з доданими до неї
документами не була прийнята
відповідачем, зареєстрована та не було
заведено відповідну справу, а тому в
даному випадку не може застосовуватись
місячний строк для розгляду заяви про
втрату паспорта.

Дії посадових осіб Корольовського
районного відділу у м.Житомирі УДМС
України в Житомирській області у
наданні недостовірної інформації про
порядок оформлення паспорта, замість
втраченого на ім`я ОСОБА_6 та
неприйнятті документів поданих для
оформлення паспорта визнано судом
неправомірними.

Оскільки вказана заява позивача була
прийнята та зареєстрована
відповідачем 15.11.2013 року, то саме з
моменту її прийняття та реєстрації і
слід обчислювати місячний строк для її
розгляду.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
підстав для визнання бездіяльності, що
виразилася у порушені строків при
оформленні нового паспорта замість
втраченого посадовими особами
Корольовським РВ у м.Житомирі УДМС
України в Житомирській області
незаконною не має, а тому у задоволенні
позову в цій частині слід відмовити.

Стосовно вимоги позивача про стягнення
з Управління Державної міграційної
служби України в Житомирській області
280 000 гривень заподіяної йому моральної
шкоди, колегія суддів зазначає
слідуюче.

Відповідно до статті 56 Конституції
України, кожен має право на
відшкодування за рахунок держави чи
органів місцевого самоврядування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Згідно із частиною 1 статті 1167
Цивільного кодексу України, моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Частиною 2 цієї статті визначено, що
моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим, органу місцевого
самоврядування, фізичної або юридичної
особи, яка її завдала: якщо шкоди
завдано каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю фізичної особи
внаслідок дії джерела підвищеної
небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній
особі внаслідок її незаконного
засудження, незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування запобіжного
заходу, незаконного затримання,
незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту або виправних робіт; в інших
випадках, встановлених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній
особі незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні ними
своїх повноважень, відшкодовується
державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини цих органів (ст. 1173
Цивільного кодексу України).

У відповідності до статті 23 Цивільного
кодексу України, особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується
одноразово, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до пункту 3 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди", під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні права власності (в тому числі
інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням під
слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків.
Під немайновою шкодою, заподіяною
юридичній особі, слід розуміти втрати
немайнового характеру, що настали у
зв'язку з приниженням її ділової
репутації, посяганням на фірмове
найменування, товарний знак, виробничу
марку, розголошенням комерційної
таємниці, а також вчиненням дій,
спрямованих на зниження престижу чи
підрив довіри до її діяльності.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору
(п.5 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995 року № 4).

Позивач, стверджуючи про те, що йому
посадовими особами Корольовського
районного відділу у м.Житомирі УДМС
України в Житомирській області завдано
моральну шкоду, не довів факту завдання
моральних страждань, душевних
переживань та психологічного розладу,
наявність втрат майнового чи
немайнового характеру, що настали у
зв'язку з неправомірною діяльністю
відповідача як суб'єкта владних
повноважень, не визначено якими
доказами це підтверджується. Доказів,
які свідчать про притягнення посадових
осіб до відповідальності за
невиконання чи неналежне виконання
ними своїх обов'язків, що могло завдати
шкоди особі, позивачем також не надано.

Відмовляючи в задоволенні позову в
частині стягнення моральної шкоди, суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
з того, що позивач не довів, що діями
відповідача завдано позивачу
моральної коди, розмір якої він
визначив.

Колегія суддів зазначає, що сам факт
визнання порушеного права позивача та
отримання ним зазначеного паспорта є
справедливим відшкодування моральної
шкоди.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
безпідставність позовних вимог в цій
частині та обґрунтовано відмовив в їх
задоволенні.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких грунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції. Постанова суду першої
інстанції прийнята з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що постанова суду першої
інстанції є законною та обґрунтованою,
відповідає матеріалам справи та
чинному законодавству, а підстави для
задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без
задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "16" червня
2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
В.Б.
Шидловський

судді: (підпис)
В.В. Євпак

(підпис)
М.М.
Капустинський

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ В.Б. Шидловський

Повний текст cудового рішення
виготовлено "11" вересня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам:
Корольовський районний відділ в
м.Житомирі управління державної
міграційної служби України в
Житомирській області
пров.Львівський,4,м.Житомир,10003
Управління державної міграційної
служби України в Житомирській області
вул.Пушкінська,44,м.Житомир,10014

- ,