Справа № 813/3892/13-а
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2014 р.
Справа № 876/12474/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого-судді:
Сапіги В.П.,

суддів:
Обрізка І.М., Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
09.09.2013 року у справі за позовом ОСОБА_1
до відділу Держземагенства у
Пустомитівському районі Львівської
області про визнання протиправними
рішень та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О
В И В :

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним
позовом в суд до відділу
Держземагенства у Пустомитівському
районі Львівської області про визнання
протиправною відмову від 15.01.2013 року №
01-15/35 та від 29.01.2013 року та № 01-15/119 в
погодженні та повернення на
доопрацювання проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки для
ведення особистого селянського
господарства на території
Лисиничівської сільської ради
Пустомитівського району, Львівської
області, площею 1 га. та зобов'язання
погодити проект землеустрою щодо
вказаної ділянки.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ним
було подано для погодження до Відділу
Держземагенства проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки для
ведення особистого селянського
господарства на території
Лисиничівської сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області, площею 1 га. Листом Відділу
Держземагенства №01-15/35 від 15.01.2013 року
подані позивачем документи були
повернуті для доопрацювання у зв'язку з
відсутністю схеми з місцем
розташування земельної ділянки. На
думку позивача це не відповідає
дійсності, оскільки така схема
подавалася для погодження, що
підтверджується копією проекту
землеустрою.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 09.09.2013 року
в задоволенні позовних вимог
відмовлено, оскільки суд не погодився з
доводами позивача. ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу на постанову суду та
просить скасувати таку та прийняти
нову про задоволення позовних вимог.

При цьому апелянт мотивує та
обґрунтовує вимоги апеляційної скарги
аналогічно позовним вимогам, зокрема
зазначає, що наявність схеми з місцем
розташування земельної ділянки
підтверджується листом відповідача за
№01-15/323 від 20.02.2013 року.

Враховуючи те, що цю справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, а усі особи, які беруть участь
у справі, у судове засідання не прибули,
відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України
апеляційний розгляд проведено у
порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що в задоволенні
апеляційної скарги необхідно
відмовити з наступних мотивів.
Даючи
правову оцінку спірним
правовідносинам, колегія суддів
врахувала наступні обставини справи та
норми чинного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі і в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з наступного.

Спірні правовідносини регулюються
Конституцією України, Земельним
Кодексом України зі змінами та
доповненнями, в редакції чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин, Законом України «Про
землеустрій», а також прийнятими
відповідно до них нормативно-правовими
актами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
землеустрій» проект землеустрою це
сукупність нормативно-правових,
економічних, технічних документів щодо
обґрунтування заходів з використання
та охорони земель, які
передбачається здійснити протягом 5-10
і більше років.

Статтею 50 Закону України «Про
землеустрій» передбачено, що проекти
землеустрою щодо відведення
земельних ділянок погоджуються та
затверджуються в порядку,
встановленому Земельним кодексом
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 186-1 ЗК України,
проект землеустрою щодо відведення
земельних ділянок усіх категорій та
форм власності підлягає обов'язковому
погодженню з територіальним органом
центрального органу виконавчої влади,
що здійснює реалізацію державної
політики у сфері земельних відносин.

Підставою для відмови у погодженні
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки згідно ч. 4 ст. 186-1 ЗК
України може бути лише невідповідність
його положень вимогам законів та
прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів,
документації із землеустрою або
містобудівній документації.

При цьому суд першої інстанції
встановив, що ОСОБА_1 17.12.2012 року подав
для погодження до Відділу
Держземагенства у Пустомитівському
районі Львівської області проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки для ведення особистого
селянського господарства на території
Лисиничівської сільської ради
Пустомитівського району, Львівської
області, площею 1,0 га. Даний проект,
згідно вхідного штампу, отриманий
відповідачем 17.12.2012 року.

Відділом Держземагенства листом від
15.01.2013 року № 01-15/35 проект замлеустрою
був повернутий позивачу для
доопрацювання у зв'язку з відсутністю у
ньому схеми з місцем розташування
земельної ділянки.

Підставою для прийняття рішення про
відмову в погодженні проекту було те,
що у складі проекту землеустрою були
відсутні викопіювання з кадастрової
карти (плану) або інші графічні
матеріали, на яких зазначене бажане
місце розташування земельної ділянки,
що є одним з самих важливих і
необхідних документів з переліку
відсутніх документів, оскільки
виходячи з нього можна встановити
місце розташування ділянки відносно
меж населених пунктів (в межах чи за
межами), а відтак орган, до компетенції
якого відноситься розпорядження даною
ділянкою, а також встановити за рахунок
яких земель відводиться дана земельна
ділянка.

Одночасно суд встановив, що проект
землеустрою, що подавався для
погодження у відділ Держземагентства у
Пустомитівському районі, у складі
проекту, всупереч ст. 50 Закону України
«Про землеустрій», відсутні: належним
чином оформлене завдання на
розроблення проекту землеустрою; копії
клопотання (заяви) про надання дозволу
на розроблення проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки;
довідки з державної статистичної
звітності про наявність земель та
розподіл їх за власниками земель,
землекористувачами, угіддями; акт
приймання - передачі межових знаків на
зберігання, типова форма якого
встановлена наказом Державного
комітету України із земельних ресурсів
№ 376 від 18.05.2013 року «Про затвердження
Інструкції про встановлення меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) та їх закріплення межовими
знаками"; викопіювання з кадастрової
карти (плану) або інші графічні
матеріали, на яких зазначено бажане
місце розташування земельної ділянки.

Документи поданні стороною позивача в
судове засідання, а саме копія заяви
ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку
проекту землеустрою; копія
картографічних матеріалів
Лисиничівської сільської ради; копія
картографічних матеріалів
Лисиничівської сільської ради з
відміткою меж земельної ділянки на цій
копії; викопіювання з кадастрової
карти із нанесенням меж бажаного місця
розташування земельної ділянки;
каталог координат кутів зовнішніх меж
землекористування, а також подані
представником відповідача
викопіювання з кадастрової карти
(плану) земельних ділянок та копія
довідки з державної статистичної
звітності про наявність земель та
розподіл їх за власниками земель,
землекористувачами, угіддями - не були
предметом розгляду Відділом
Держземагенства при прийнятті
оскаржуваного рішення про відмову в
погодженні проекту, оскільки такі не
долучалися до документації проекту
землеустрою при подачі 17.12.2012 року та
19.12.2013 року і були зроблені після
винесення оскаржуваного рішення про
відмову не вплинули на прийняте
відповідачем рішення та вірно
розцінювалося судом як усунення
недоліків проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
безпосередньо під час судового
розгляду, а тому підставно не
враховувались при прийнятті рішення по
справі.

Частиною четвертою ст. 186-1 Земельного
кодексу України встановлено, що на
погодження до відповідного
територіального органу центрального
органу виконавчої влади, що здійснює
реалізацію державної політики у сфері
земельних відносин, оригінал проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки подає розробник.

Проте, проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки було
подано безпосередньо ОСОБА_1, що
суперечить наведеній вище нормі.

При цьому, обґрунтовано суд першої
інстанції прийшов до висновку, що
оскаржуване рішення відділу
Держземагенства у Пустомитівському
районі прийняте на підставі поданих
позивачем документів є цілком
обґрунтованим та правомірним, а подані
в судовому засіданні додаткові
документи і усунення недоліків проекту
землеустрою безпосередньо в судовому
засіданні не доводять протиправності
оскаржуваного рішення суб'єкта владних
повноважень.

Також в матеріалах справи наявна копія
проекту землеустрою з усіма
матеріалами, що подавалися до відділу
Держземагенства у Пустомитівському
районі Львівської області і саме ці
документи, а не примірник технічної
документації, що знаходиться у ПП
«Західгеоцентр», відповідач розглядав
при прийнятті рішення про відмову в
погодженні проекту землеустрою.

Вимога позивача щодо зобов'язання
відповідача погодити проект
землеустрою про відведення земельної
ділянки для ведення особистого
селянського господарства на території
Лисиничівської сільської ради
Пустомитівського р-ну Львівської
області, площею 1 га., виготовленого ПП
«Західгеоцентр», за умови усунення
недоліків вказаного проекту
землеустрою є передчасними і питання
стосовно погодження проекту
землеустрою відносяться до
компетенції органів Держземагенства, а
суди не вправі виходити за межі своїх
повноважень, та брати на себе функції
органу, на який чинним законодавством
покладено цей обов'язок. Зазначене є
виключною компетенцією відповідача.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього
Кодексу, оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Аналізуючи чинне законодавство та
обставини справи колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції обґрунтовано відмовив у
задоволенні позовних вимог, оскільки
відповідач як суб'єкт владних
повноважень надав суду достатні та
беззаперечні докази в обґрунтування
обставин, на яких ґрунтуються його
заперечення, та довів правомірність
прийнятих рішень.

В зв'язку з цим, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що суд першої
інстанції при вирішенні даної справи
всебічно, повно та об'єктивно встановив
обставини справи, дослідив та оцінив
всі докази, які містяться в матеріалах
справи.

З огляду на таке, наведені в
апеляційній скарзі доводи не
викликають сумнівів щодо правильності
висновків суду першої інстанції та
застосування норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
апеляційну скаргу належить залишити
без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ст. 160, ст.197, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200,
ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд
апеляційної інстанції

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 09.09.2013 року
у справі №813/3892/13-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом 20-ти днів з дня
набрання ухвалою законної сили, а у
разі складення ухвали в повному обсязі
відповідно до ст.160 КАС України - з дня
складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя :
В.П. Сапіга

Судді:
І.М. Обрізко

Р.Б. Хобор