Справа № П/811/1810/14
Суддя: Р.В. Жук
Дата ухвалення: 2014-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
Кіровоград, вул. Велика Перспективна, 40
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2014 року
справа №
П/811/1810/14

Кіровоградський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Жука Р.В. розглянувши
у порядку письмового провадження
справу

за позовомПриватного малого
підприємства - фірми «Полюс»
доКіровоградської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Кіровоградській областіпровизнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
02.06.2014 року № та №, -

В С Т А Н О В И В:

Приватне мале підприємства - фірма
«Полюс» звернулось до
Кіровоградського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Кіровоградської об'єднаної державної
податкової інспекції головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області про визнання
протиправним та скасування податкових
повідомлень-рішень від 02.06.2014 року
№ та №.

В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що оскаржувані
податкові повідомлення-рішення
винесено відповідачем на підставі
висновку акта перевірки про порушення
позивачем: п.138.2, п.138.4, п.138.8 ст.138 та
пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на прибуток за 2013 рік в сумі
36936,00грн. та п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198
Податкового кодексу України, в
результаті чого встановлено заниження
суму податку на додану вартість на
загальну суму 38916,00 грн.

Позивач вважає, що висновки Акта
перевірки є необґрунтованими і
незаконними, та такими, що не
відповідають фактичним обставинам,
оскільки ґрунтуються лише на
припущеннях, що в свою чергу, не
підтверджені належними документами. Як
наслідок, штрафні (фінансові) санкції
застосовані згідно спірних податкових
повідомлень-рішень на його підставі,
являються неправомірними та
підлягають скасуванню.

Відповідачем подано письмові
заперечення на позов, вимоги не
визнаються в повному обсязі та
зазначається, що прийняття
оскаржуваних рішень обумовлено
порушенням податкового законодавства,
що виявлені під час перевірки, а тому
рішення є правомірними та не
підлягають скасуванню.

За таких обставин, відповідач зазначає,
що оскаржувані рішення винесені
правомірно та відповідно до вимог
чинного законодавства, а тому позовні
вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ухвали суду від 12.08.2014
року подальший розгляд справи
проведено в порядку письмового
провадження.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
надані докази в їх сукупності, суд
дійшов наступних висновків.

Приватне мале підприємство - фірма
«Полюс» зареєстроване в якості
юридичної особи виконавчим комітетом
Кіровоградської міської ради
Кіровоградської області 21.05.1991 року, що
підтверджується випискою з ЄДРПОУ
серії АА №562689 (а.с.23).

Види діяльності за КВЕД: будівництво
житлових і не житлових будівель;
покриття підлоги й облицювання стін;
оптова торгівля меблями, килимами й
освітлювальним приладдям; оптова
торгівля твердим, рідким, газоподібним
паливом і подібними продуктами; оптова
торгівля деревиною, будівельними
матеріалами та санітарно-технічним
обладнанням; діяльність у сфері
бухгалтерського обліку й аудиту;
консультування з питань оподаткування;
діяльність у сфері інжинірингу,
геології та геодезії, надання послуг
технічного консультування в цих
сферах.

Досліджуючи спірні правовідносини суд
зазначає наступне.

На підставі наказу №635 від 10.04.2014 року
посадовою особою Кіровоградської ОДПІ
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку приватного малого
підприємства фірми «Полюс» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинах з
ТОВ «Віват Бізнес ЛТД» за вересень,
листопад 2013, ТОВ «Науково-Технічний
центр М.В.М.» за травень 2013 року, за
результатами якої складено акт
№21/11-23-22-07/13742105 від 18.04.2014 року (а.с.9-21, 49).

В акті перевірки податковим органом
зафіксовано порушення п.138.2, п.138.4, п.138.8
ст.138 та пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового
кодексу України, в результаті чого
занижено податок на прибуток за 2013 рік
в сумі 36936,00грн. та п.198.2, п. 198.3, п. 198.6
ст.198 Податкового кодексу України, в
результаті чого встановлено заниження
суми податку на додану вартість на
загальну суму 38916,00 грн.

На підставі висновків, викладених в
акті перевірки податковим органом
прийнято:

- податкове повідомлення - рішення
№ від 02.06.2014 р., яким збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість в розмірі 48645,00 грн.,
в тому числі за основним платежем - 38916,00
грн. та застосовано штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 9729,00 грн. (а.с.7);

- податкове повідомлення - рішення
№ від 02.06.2014 р., яким збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток в розмірі 46170,00 грн., в тому
числі за основним платежем - 36936,00 грн.
та застосовано штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 9234,00 грн. (а.с.8).

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд зазначає
наступне.

Відповідно до пп. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134
Податкового кодексу України об'єктом
оподаткування податком на прибуток
підприємств, зокрема, є прибуток із
джерелом походження з України та за її
межами, який визначається шляхом
зменшення суми доходів звітного
періоду, визначених згідно зі статтями
135-137 цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138-143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно з п. 138.1 ст. 138 ПК України витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту
138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших
витрат, визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

При цьому, виходячи з положень пп. 138.1.1.
п. 138.1 ст. 138 Податкового Кодексу витрати
операційної діяльності включають, в
тому числі, собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей
142 і 143 та інших статей цього Кодексу,
які прямо визначають особливості
формування витрат платника податку.

Відповідно до пп. 139.1.9. п. 139.1 ст. 139 ПК
України, витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку, не включаються до
складу витрат.

Зі змісту наведених норм випливає, що
витрати підприємства можна віднести до
складу валових лише у разі фактичності
відповідних витрат, оскільки сам факт
їх здійснення є визначальною ознакою
формування валових витрат. В свою
чергу, фактичність здійснення витрат
повинна підтверджуватись
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, однак, самі по
собі документи без реального
здійснення операції, за наслідком якої
сформовані витрати підприємства, не
мають юридичної сили та не можуть бути
підставою для формування валових
витрат підприємства.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту, зокрема, виникає у
разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Пунктом 198.2 ст. 198 ПК України
передбачено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з п.198.3 ст.198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6. ст. 198 цього Кодексу
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 201 Податкового
кодексу України платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках
такі обов'язкові реквізити: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; и) вид цивільно-правового
договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД
(для підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг. Податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Органи державної податкової служби за
даними реєстрів виданих та отриманих
податкових накладних, наданих в
електронному вигляді, повідомляють
платника податку про наявність у
такому реєстрі розбіжностей з даними
контрагентів. При цьому платник
податку протягом 10 днів після
отримання такого повідомлення має
право уточнити податкові зобов'язання
без застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.

Право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Виходячи зі змісту наведених вище норм,
право на віднесення сум ПДВ, сплачених
при придбанні товару, до податкового
кредиту виникає у суб'єкта
господарювання у разі дотримання ним
наступних умов: 1) фактичності
придбання такого товару, тобто,
реальності відповідної господарської
операції; 2) наявності податкових
накладних, складених особою,
зареєстрованою платником податку, чи
митних декларацій на підтвердження
придбання такого товару та сплати
відповідної суми ПДВ; 3) подальшого
використання придбаного товару в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності
підприємства.

Отже наявність податкових накладних,
складених особою, зареєстрованою
платником податку на додану вартість,
не є єдиною умовою формування
податкового кредиту. При цьому будь-які
документи, складені на підтвердження
факту здійснення окремої
господарської операції, набувають
статусу документа за своїм суттєвим
навантаженням лише у разі фактичності
здійснення господарської операції, з
приводу якої складається відповідний
документ, тобто, зміст господарської
операції превалює над її формою.

При цьому згідно з ч. 1 ст. 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 цієї статті визначено, що
первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно з п. 44.1. ст. 44 Податкового кодексу
України для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Згідно з п. 2.1., 2.2. Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року № 88, первинні
документи - це документи, створені у
письмовій або електронній формі, що
фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Господарські операції - це факти
підприємницької та іншої діяльності,
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути
складені у момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це
неможливо, безпосередньо після її
завершення. При реалізації товарів за
готівку допускається складання
первинного документа не рідше одного
разу на день на підставі даних касових
апаратів, чеків тощо. Для контролю та
впорядкування обробки інформації на
основі первинних документів можуть
складатися зведені документи (далі -
первинні документи).

Досліджуючи спірні правовідносини, суд
встановив, що висновок відповідача,
наведений ним в акті перевірки,
ґрунтується на встановлених
відповідачем фактах, які в цілому
свідчать про безтоварність
господарських операцій, що
здійснювались між позивачем та його
контрагентами ТОВ «Віват Бізнес ЛТД»
та ТОВ «Науково-Технічний центр М.В.М.»,
на підставі яких були сформовані
валові витрати та податковий кредит з
податку на додану вартість.

Матеріалами справи встановлено, що між
Приватним малим підприємством - фірмою
«Полюс» (Покупець) та ТОВ «Віват Бізнес
ЛТД» (Постачальник) укладено договори
поставки №91 від 30.09.2013 року та №86 від
27.11.2013 року відповідно до яких
Постачальник зобов'язується поставити
на вимогу Покупця товар, згідно заявки,
а Покупець зобов'язаний прийняти його
та оплатити (а.с.142-143, 148-149).

Долучені до матеріалів копії первинних
документів, а саме: видаткові накладні,
рахунки на оплату, податкові накладні,
сертифікат відповідності свідчать про
фактичне виконання сторонами умов
договорів (а.с.56-62).

Оплата отриманого товару
підтверджується долученими до справи
копіями банківських виписок (а.с.70-74).

Перевезення товару підтверджується
товарно-транспортними накладними
(а.с.144, 150).

Судом також встановлено, що між
Приватним малим підприємством - фірмою
«Полюс» (Покупець) та ТОВ
«Науково-Технічний центр-М.В.М.»
(Постачальник) укладено договір №55 від
31.05.2013 року відповідно до якого
Постачальник зобов'язаний поставити на
вимогу Покупця товар, згідно заявки, а
Покупець зобов'язаний прийняти його та
оплатити (а.с.145-164).

Долучені до матеріалів копії первинних
документів, а саме: видаткові накладні,
рахунки на оплату, податкові накладні
свідчать про фактичне виконання
сторонами умов вищевказаного договору
(а.с.65-67).

Оплата отриманого товару
підтверджується долученими до справи
копіями банківських виписок (а.с.70-74).

Перевезення товару підтверджується
товарно-транспортною накладною (а.с.147).

Всі документи підписані
відповідальними особами та скріплені
печатками як позивача так і
контрагентів.

Крім того, судом встановлено, що
придбаний у контрагентів товар
використаний у межах власної
господарської діяльності позивача, а
саме виконані роботи по об'єкту
«Реконструкція з добудовою
адмінбудівель Управління
Національного банку України в
Кіровоградській області по вул. Велика
Перспективна, 33 у м. Кіровограді», що
підтверджується долученими до
матеріалів справи договором
субпідряду №22/04-2013 від 22.04.2013 року,
укладеного між Проектно-будівельним
концерном «Укрмонолітспецбуд»
(Генпідрядник) та Приватним малим
підприємством - фірмою «Полюс»
(Субпідрядник) (а.с.75-77).

Виконання укладеного договору
підтверджується долученими до справи
актами приймання виконаних
будівельних робіт, доказів наявності
трудових ресурсів та підсумковою
відомістю ресурсів (а.с.80-84, 95-102, 107-111, 118,
122-141).

Отже, матеріалами справи доведено
фактичне здійснення господарських
операцій, суми по яких позивачем
включені до складу податкового кредиту
та валових витрат.

Дослідивши надані до суду первинні
документи, суд встановив, що останні
складені відповідно до вимог ч. 2 ст. 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні".

За таких обставин, факт здійснення
господарських операцій
підтверджується позивачем належним
чином оформленими первинними та
розрахунковими документами, що згідно
з пп. 139.1.9 п. 139.1. ст. 139 Податкового
кодексу України свідчить про належне
формування позивачем на підставі цих
первинних документів валових витрат, а
також відповідно до положень ст. 198
Податкового кодексу України -
податкового кредиту з податку на
додану вартість.

Як вбачається з акту перевірки
позивача, відповідачем у ході
перевірки використано акти про
неможливість проведення зустрічних
звірок контрагентів позивача. За
результатами перевірок вказаних
контрагентів позивача податковим
органом встановлено відсутність
поставок товарі та укладення угод без
мети настання реальних наслідків. У
зв'язку з цим, податковим органом
визнано угоди поставки нікчемними, в
тому числі, укладені з позивачем.

Разом з тим, Податковий кодексу України
не ставить право на податковий кредит в
залежність від обов'язкового
підтвердження декларування
відповідної суми податкових
зобов'язань контрагентом. Податок на
додану вартість є непрямим податком і
сплачується при придбання товару
(послуги)не безпосередньо дол. Бюджету,
а постачальнику товарів (послуг). І лише
у такого постачальника товару (послуг),
який у складі вартості придбаного
товару (послуги) отримав податок на
додану вартість, виникають
зобов'язання стосовно сплати податку
до бюджету. При цьому, покупець товарів
(послуг) не може нести відповідальність
за постачальника.

Дана позиція відповідає практиці
Верховного Суду України у подібних
правовідносинах (постанова від 11.12.2007
р., справа № 21-137во06), де ВСУ дійшов
висновку про те, що у разі невиконання
контрагентом зобов'язання зі сплати
податку до бюджету, відповідальність
та негативні наслідки настають саме
щодо цієї особи. Ця обставина не є
підставою для позбавлення платника ПДВ
права на його відшкодування у разі,
коли цей платник виконав усі
передбачені законом умови щодо
отримання такого відшкодування та має
необхідні документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Така позиція, також, узгоджується із
практикою Європейського суду з прав
людини.

Так, у справі «Булвес» АД проти
Болгарії» (2009 рік, заява № 3991/03) визнано,
що платник податку на додану вартість
не має нести відповідальність за
зловживання, вчинені його
постачальниками, якщо платник ПДВ не
взнав про такі зловживання і не міг про
них знати.

На час вчинення господарських операцій
між позивачем та контрагентами,
останні мали статус юридичної особи,
були зареєстровані відповідно до вимог
чинного законодавства України та
включені до ЄДРПОУ (а.с.63-4, 68-69).

Наявними матеріалами даної
адміністративної справи позивачем
підтверджено реальність господарських
операцій з контрагентами за
перевірений період, на підставі яких
було сформовано податковий кредит з
податку на додану вартість та валові
витрати.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.
86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Згідно з ч.2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В процесі розгляду справи відповідачем
не доведено суду правомірність
оскаржуваних рішеннь, а відтак позов
підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України,
суд також вважає за необхідне
присудити з Державного бюджету України
на користь ПМП фірми «Полюс» судові
витрати у розмірі 189,63 грн.

Керуючись ст.ст. 86, 94, 159-163, 167 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Адміністративний позов -
задовольнити.

2.Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення від
02.06.2014 року № прийняте
Кіровоградською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області.

3. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення від
02.06.2014 року № прийняте
Кіровоградською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області.

4.Присудити на користь Приватного
малого підприємства - фірми «Полюс»
(код 13742105) з Державного бюджету України
судові витрати в сумі 189,63 грн.,
зобов'язавши Державне казначейство
України в Кіровоградській області
стягнути 189,63 грн. з Державного бюджету
України шляхом їх безспірного списання
із рахунку Кіровоградської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Кіровоградській області (код 38758683).

Постанова суду набирає законної сили в
порядку, передбаченому статтею 254 КАС
України.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подачі,
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови суду,
апеляційної скарги через
Кіровоградській окружний
адміністративний суд, з одночасним
надсиланням копії апеляційної скарги
до суду апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови

Суддя

Кіровоградського окружного

адміністративного суду

Р.В. Жук