Справа № 818/1993/14
Суддя: С.О. Бондар
Дата ухвалення: 2014-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2014 р.
справа №818/1993/14

Сумський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Бондар С.О.

за участю секретаря судового засідання
- Кліщенко В.О.,

представників позивача - Дудко І.М.,
Калюжної С.В., Хоба-Козенок Н.Н.,

представника відповідача - Сіренко І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Суми
адміністративну справу №818/1993/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Свеський насосний завод"

до Шосткинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Сумській
області

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство
"Свеський насосний завод" звернулося до
суду з адміністративним позовом до
Шосткинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Сумській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень: № від 02.06.2014р.
про донарахування податку на прибуток
за основним платежем в сумі 3030315 грн. та
за штрафними санкціями в сумі 1300849 грн.;
№ від 02.06.2014 року про зменшення
розміру від'ємного значення суми
податку на додану вартість у розмірі
77316 грн.; № від 07.08.2014р. про
зменшення розміру від'ємного значення
суми податку на додану вартість у
розмірі 1611 грн. Свої вимоги мотивує тим,
що відповідач дійшов помилкових
висновків про порушення позивачем п.
1.20.5-1, п. 1.20. ст. 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
що діяв до 01.01.2013 року, п. 44.1 ст. 44, пп.
135.5.13 п. 135.5 ст. 135, пп. 138.1.1 п. 138.1., п. 138.2., п.
138.4., п. 138.8, пп. 138.10.5 п. 138.10. ст. 138, пп. 139.1.9.
п. 139.1 ст. 139, п. 146.13., п. 146.14, ст. 146, п.188.1 ст.
188, п. 198.1, п. 198.3 ст. 198, п. 201.6 ст. 201
Податкового кодексу України. Так, на
думку відповідача, підприємством
занижено дохід від операційної
діяльності (дохід від реалізації
товарів (робіт, послуг), внаслідок
продажу основного засобу - їдальні №2,
за ціною нижче від залишкової вартості,
в результаті чого занижено податок на
прибуток в сумі 6315 грн. Проте,
податковим органом не враховано, що
податкове законодавство не містить
вимог щодо визначення доходу від
продажу або іншого відчуження
невиробничих основних засобів з
урахуванням звичайних цін на такі
невиробничі основні засоби. Договірна
ціна продажу об'єкта (їдальні) була
визначена без порушення чинного
законодавства, а тому відсутні
порушення вимог п.188.1 ст.188 Податкового
кодексу України. Також, позивач вважає,
що податкова інспекція безпідставно
стверджує про безтоварність
господарських операцій з придбання у
ПП «Валга», ТОВ «БЛП-2012» послуг по
перевезенню товарів, та з придбання
товарів у ТОВ «ТПП «Спектр», ТОВ
«Стілфорт», ТОВ УРП «Союз», оскільки
реальність виконання господарських
операцій з вказаними контрагентами
підтверджується необхідними
первинними документами. Що стосується
висновку відповідача про віднесенням
до витрат, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування, сум
нарахованих відсотків по отриманим
грошовим позикам, у зв'язку з начебто
відсутністю підтвердження
використання позики для реальних
потреб господарської діяльності ПАТ
«Свеський насосний завод», в
результаті чого занижено податок на
прибуток в сумі 2958141 грн., то позивач
зазначає, що надані товариством з
обмеженою відповідальністю «Компанія
з управління активами «Парангон»
позики були використані позивачем у
господарській діяльності, а саме: з
метою закупівлі деталей та вузлів для
виробництва, оплати векселя,
повернення коштів акціонерам.

Шосткинська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Сумській
області, заперечуючи проти позову, свою
позицію обґрунтовує тим, що в ході
перевірки встановлено порушення
позивачем вимог п.1.20.5-1, п.1.20. ст.1 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», що діяв до 01.01.2013 року, п.
44.1 ст. 44, пп. 135.5.13. п. 135.5 ст. 135, пп. 138.1.1 п.
138.1, п. 138.2, п. 138.4, п. 138.8, пп. 138.10.5 п. 138.10. ст.
138, п.п. 139.1.9. п. 139.1. ст. 139, п. 146.13., п. 146.14.,
ст. 146, п.188.1 ст. 188, п. 198.1, п.198.3 ст. 198, п. 201.6
ст. 201 Податкового кодексу України.
Публічним акціонерним товариством
"Свеський насосний завод" було занижено
дохід від операційної діяльності
(дохід від реалізації товарів (робіт,
послуг), внаслідок продажу основного
засобу - їдальні №2, за ціною нижче від
залишкової вартості, в результаті чого
занижено податок на прибуток в сумі 6315
грн. Позивачем не було надано
необхідних первинних документів на
підтвердження реальності
господарських операцій з придбання у
ПП «Валга», ТОВ «БЛП-2012» послуг по
перевезенню товарів, та з придбання
товарів у ТОВ «ТПП «Спектр», ТОВ
«Стілфорт», ТОВ УРП «Союз». Крім того,
підприємством безпідставно віднесено
до витрат, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування, сум
нарахованих відсотків по отриманим
грошовим позикам у товариства з
обмеженою відповідальністю «Компанія
з управління активами «Парангон», у
зв'язку з відсутністю підтвердження
використання позики для реальних
потреб господарської діяльності, в
результаті чого занижено податок на
прибуток в сумі 2958141 грн.

Представники позивача Дудко І.М.,
Калюжна С.В., Хоба-Козенок Н.Н. у
судовому засіданні позовні вимоги
підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача Сіренко І.С.
позов не визнала з підстав, викладених
у письмовому запереченні.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, вивчивши
письмові матеріали справи, вважає, що
позов підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що
Шосткинською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Сумській
області проведено документальну
планову виїзну перевірку публічного
акціонерного товариства «Свеський
насосний завод» з питань дотримання
вимог податкового законодавства за
період з 01.10.2011р. по 31.12.2013р., за
результатами якої складено акт
№620/18-17-22-0005/05785454 від 15.05.2014р. (т.1 а.с.50-90).

Згідно висновків акту перевірки,
встановлено порушення п.п. 1.20.5-1 п. 1.20 ст.
1 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», що діяв до 01.01.2013
року, п.п. 135.5.13 п.135.5 ст. 135, п.п. 138.1.1 п. 138.1,
п. 138.2, п. 138.4, п.138.8, п. 138.10.5 п. 138.10 ст. 138, п.
139.1 ст. 139, п. 146.13, п. 146.14 ст. 146 з
урахуванням вимог пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України, з
врахуванням ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні», в результаті чого
занижено податок на прибуток в період,
що перевірявся, на загальну суму 3030315
грн., у тому числі за звітний період 4
квартал 2011 року в сумі 428618 грн., звітний
період 2012 року на суму 1549997 грн. (в т.ч. 1
квартал 2012 року в сумі 391747 грн., 2
квартал 2012 року на суму 803187 грн., 3
квартал 2012 року на суму 1223649 грн., 4
квартал 2012 року на суму 1 549997 грн.),
звітний період 2013 року в сумі 1051700 грн.;
а також порушення п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.3
ст.198, п.201.6 ст. 201 Податкового кодексу
України, в результаті чого: занижено
суму податку на додану вартість, яка
підлягає нарахуванню та сплаті в
бюджет в сумі 68019 грн., а саме: за
вересень 2012 року в сумі 44312 грн. та за
грудень 2012 року в сумі 23707 грн., завищено
залишок від'ємного значення (р. 24
Декларації) по декларації за грудень 2013
року на суму 68727грн.

На підставі акту перевірки
відповідачем прийняті оскаржувані
податкові повідомлення-рішення №
від 02.06.2014 року про збільшення позивачу
суми грошового зобов'язання за
платежем податок на прибуток за
основним платежем в сумі 3030315 грн. та за
штрафними санкціями в сумі 1300849 грн.,
№ від 02.06.2014 року про зменшення
розміру від'ємного значення суми
податку на додану вартість у розмірі
77316 грн., та № від 07.08.2014 року, яким
позивачу зменшено розмір від'ємного
значення суми податку на додану
вартість у розмірі 1611 грн. (т.1 а.с.95-99, т.4
а.с.164).

Як зазначено в акті перевірки
встановлено, що ПАТ «Свеський насосний
завод» відповідно до укладеного
договору від 27 червня 2012 року продав
фізичній особі ОСОБА_6 їдальню №2 по
ціні 80000 грн., у тому числі податок на
додану вартість 13333,33гривень. При цьому,
у пункті 2.3 договору зазначено, що
ринкова (оціночна) вартість майна
складає 97580 гривень. Згідно даних
бухгалтерського обліку залишкова
вартість їдальні №2 на рахунку 10.3
«Будинки та споруди» складала 96737,41
грн., відповідно заниження доходу від
продажу майна (по ціні нижче від
залишкової вартості) складає 30070 грн.
(96737,41 грн. - 66666,67 грн.).

Суд не погоджується з таким висновком
податкового органу з огляду на таке.

Відповідно до пп.1.20.1 п.1.20 ст.1 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» (положення якого діяли на
момент виникнення правовідносин і до 1
січня 2013 року) якщо цим пунктом не
встановлено інше, звичайною вважається
ціна товарів (робіт, послуг), визначена
сторонами договору. Якщо не доведено
зворотне, вважається, що така звичайна
ціна відповідає рівню справедливих
ринкових цін.

Підпунктом 1.20.8 пункту 1.20 статті 1
вказаного закону визначено, що
обов»язок доведення того, що ціна
договору не відповідає рівню звичайної
ціни у випадках визначених цим законом,
покладається на податковий орган у
порядку, встановленому законом.

Проте, податковим органом не надано
суду доказів того, що ціна договору з
продажу їдальні не відповідає рівню
звичайної ціни.

Так, відповідно до ч.2 п.146.13 ст.146
Податкового кодексу України сума
перевищення доходів від продажу або
іншого відчуження над первісною
вартістю придбання невиробничих
основних засобів та витрат на ремонт,
що здійснюються для підтримання
об'єкта в робочому стані, включається
до доходів платника податку, а сума
перевищення первісної вартості над
доходами від такого продажу або іншого
відчуження включається до витрат
платника податку.

Згідно п. 146.14 ст. 146 Податкового кодексу
України дохід від продажу або іншого
відчуження об'єкта основних засобів та
нематеріальних активів для цілей
застосування цієї статті визначається
згідно з договором про продаж або інше
відчуження об'єкта основних засобів та
нематеріальних активів, але не нижче
звичайної ціни такого об'єкта (активу).

В той же час податковою інспекцією не
враховано, що відповідно до пп.14.1.138 п.14.1
ст.14 Податкового кодексу України
основні засоби - це матеріальні активи,
у тому числі запаси корисних копалин
наданих у користування ділянок надр
(крім вартості землі, незавершених
капітальних інвестицій, автомобільних
доріг загального користування,
бібліотечних і архівних фондів,
матеріальних активів, вартість яких не
перевищує 2500 гривень, невиробничих
основних засобів і нематеріальних
активів), що призначаються платником
податку для використання у
господарській діяльності платника
податку, вартість яких перевищує 2500
гривень і поступово зменшується у
зв'язку з фізичним або моральним зносом
та очікуваний строк корисного
використання (експлуатації) яких з дати
введення в експлуатацію становить
понад один рік (або операційний цикл,
якщо він довший за рік).

Термін "невиробничі основні засоби"
означає необоротні матеріальні активи,
які не використовуються в
господарській діяльності платника
податку (п.144.3 ст.144 Податкового кодексу
України).

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем реалізовувався саме
невиробничий основний засіб - їдальня
№2, яка не використовувалася позивачем
у господарській діяльності.

З урахуванням викладеного, п.146.14 ст.146
Податкового кодексу України не містить
вимог щодо визначення доходу від
продажу або іншого відчуження
невиробничих основних засобів з
урахуванням звичайних цін на такі
невиробничі основні засоби.

Отже, відсутнє порушення вимог п.188.1
ст.188 Податкового кодексу України,
оскільки договірна ціна продажу
об'єкта (їдальні) була визначена без
порушення чинного податкового
законодавства.

В акті перевірки вказано про завищення
задекларованих показників у рядку 05.1
Декларації «собівартість придбаних
(виготовлених) та реалізованих товарів
(робіт, послуг) за 4 кв. 2011 року, 2012 рік, 2013
рік на загальну суму 317703 грн. внаслідок
включення до її складу собівартості
придбаних та реалізованих товарів
(робіт, послуг) без підтвердження
реальності надання послуг по
перевезенню вантажів ПП «Валга», ТОВ
«БЛП-2012» та здійснення поставок від
постачальника ТОВ ТПП «Спектр».

Відповідно до п.44.1 ст.44 Податкового
кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків
забороняється формування показників
податкової звітності, митних
декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Отже будь-які
документи (у тому числі договори,
накладні, рахунки тощо) мають силу
первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж
фактичного здійснення господарської
операції не було, відповідні документи
не можуть вважатися первинними
документами для цілей ведення
податкового обліку навіть за наявності
всіх формальних реквізитів таких
документів, що передбачені чинним
законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.
Так,
згідно з пунктом 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до абз.1 п.139.1.9 ст.139
Податкового кодексу України до витрат
не включаються витрати, які не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.
Згідно пп. 14.1.181
п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податковою) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу. Пунктом 198.3
статті 198 Податкового кодексу України
визначено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
різня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків.
нарахованих (сплачених) платником
податку заставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з мстою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи) у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.
Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Датою виникнення
права платника податку на податковий
кредит відповідно до п.198.2 ст. 198
Податкового кодексу України
вважається дата здійснення першої з
подій: - або дата списання коштів з
банківського рахунка платника податку
на оплату товарів/послуг; - або дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Підпунктом 198.6 пункту 198 статті
198 Податкового кодексу України
встановлено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У
разі якщо на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, які попередньо
віднесені до податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

У відповідності до
п.п. 201.1 201.4, 201.6 ст. 201 Податкового
кодексу України платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну.
Податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця та є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Пунктом 200.1 статті 200 згаданого Кодексу
передбачено, що сума податку, яка
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.
Відповідно до п.п. 201.6, 201.7, 201.8 ст. 201
Податкового кодексу України податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Податкова накладна
виписується на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс).
Згідно
п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу
України податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.
З системного аналізу
вказаних вище норм слідує, що для
отримання права на податковий кредит
із сум податку на додану вартість,
сплачених в ціні придбаного товару
(робіт, послуг), платник ПДВ повинен
мати податкові накладні, видані на
реально отриманий товар (роботи,
послуги), призначений для використання
в господарській діяльності.

Тобто
необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість до складу
податкового кредиту за приписами
Податкового кодексу є придбання
товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності. Частинами 2, 3
статті 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" передбачено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факт
здійснення господарської операції.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документу,
дату і місце складання, назву
підприємства, від імені якого
складається документ, зміст та обсяг
господарської операції, одиницю виміру
господарської операції, посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення, особистий підпис або
інші дані, що мають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійснені господарської операції.

На
підтвердження виконання господарських
операцій з надання послуг по
перевезенню товарів перевізниками ПП
«Валга» та ТОВ «БЛП-2012» позивачем були
надані податкові накладні, договори на
перевезення вантажу, акти
здачі-прийняття робіт (надання послуг),
платіжні дорученням, приймальні акти
про оприбуткування доставлених
перевізниками від
контрагентів-постачальників
металопрокату та інших товарів по
видаткових накладних, листи -
довіреності на отримання водіями
перевізників товарно-матеріальних
цінностей у
контрагентів-постачальників.
В акті
перевірки податковим органом
ставиться під сумнів реальність
виконання господарських операцій
позивача з ТОВ ТПП «Спектр» у зв'язку із
наявністю матеріалів зустрічної
перевірки даного контрагента, в
результаті якої не підтверджено
господарські операції даного
контрагента з його постачальниками -
ТОВ «Матадор», ТОВ «Ферріт-Д», ТОВ
«Галактика-М», ТОВ «Ривс», ПП «АТМ», ТОВ
«Ліга» по ланцюгу постачання.
Спростовуючи висновки
відповідача, ПАТ "Свеський насосний
завод" надало первинні документи, що
доводять реальність виконання
господарських операцій з вказаним
контрагентом, а саме: договір
купівлі-продажу №140-05-12 від 25.01.2012 року
та специфікації до договору, податкові
та видаткові накладні, платіжні
документи, декларації перевізника
«Нова Пошта», витяги із журналу
доручень, подорожні листи на
перевезення товару зі складу
перевізника «Нова Пошта» у м. Шостка до
підприємства, посвідчення про
відрядження, приймальні акти, картки
складського обліку матеріалів про
отримання та подальшу передачу
отриманих товарів у виробництво.

Також податковою інспекцією
вказується про безтоварність
господарських операцій позивача з
контрагентами ТОВ «РАН-Україна», ТОВ
«Стілфорт», ПАТ «Сумигаз», ТОВ
«Абразив-центр», ТОВ УРП «Союз» у
зв'язку із виявленими розбіжностями за
результатами АІС «Автоматизована
система співставлення податкових
зобов'язань та податкового кредиту на
рівні ДПА України», що на думку
відповідача, свідчить про відсутність
факту реального здійснення
господарської діяльності.

Підтверджуючи реальність виконання
господарських операцій з вказаними
контрагентами, позивачем були надані
податкові та видаткові накладні,
договори поставки з відповідними
специфікаціями, платіжні документи,
витяги із журналів доручень, подорожні
листи, посвідчення про відрядження,
документи на перевезення товарів
перевізниками, які перевозили товар
від постачальників до позивача,
приймальні акти, картки складського
обліку про отримання та подальшу
передачу отриманих товарів у
виробництво. Як
зазначено в акті перевірки підставою
висновку про безтоварність
господарських операцій з придбання
товарів та послуг є матеріали
перевірки контрагентів про
неможливість провести зустрічну
перевірку та документально
підтвердити господарські відносини з
даним контрагентом, а також виявлені
розбіжності за результатами АІС
«Автоматизована система співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту на рівні ДПА України».

Не погоджуючись з такими висновками
податкового органу, суд зазначає
наступне.

Відповідно до п.6 р.1 Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації №984 від 22.12.2010
року, факти виявлених порушень
податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

Проте, акт Шосткинської ОДПІ містить
посилання не на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
а лише на акти окремих ДПІ, які
зазначені у акті перевірки позивача,
про неможливість проведення
зустрічних звірок контрагентів щодо
підтвердження їх господарських
відносин з третіми контрагентами за
відповідні періоди.

Акти перевірок, на які посилається
Шосткинська ОДПІ, не є первинним
документом чи іншим документом, який
зафіксований в бухгалтерському та
податковому обліку, а отже не може бути
підставою для висновків про порушення
товариством вимог податкового
законодавства.

Крім того, висновки Шосткинської ОДПІ
базуються на посиланнях в акті
перевірки на аналіз взаємовідносин та
господарської діяльності третіх осіб,
які не є безпосередніми контрагентами
позивача (так звані «ланцюги»), а також
на розбіжностях за результатами АІС
«Автоматизована система співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту на рівні ДПА України».

Відповідно до ст.61 Конституції України
юридична відповідальність особи має
індивідуальний характер.

Тобто, якщо контрагенти позивача
вчинили порушення чинного
законодавства, то відповідальність
повинні нести саме вони, а не позивач.

Норми Податкового кодексу України
також не пов'язують виникнення права на
податковий кредит з особливостями
оподаткування постачальників 2-го чи
іншого ланцюга.

Діючим законодавством не передбачений
і не визначений обов»язок підприємства
встановлювати ланцюг суб'єктів
підприємницької діяльності, з якими
контрагенти такого підприємства мали
договірні відносини, а також
підприємству не надано право вимагати
від його контрагентів такої
інформації.

Отже, позивач виконав усі необхідні
умови, передбачені Податковим кодексом
України, які надають йому правові
підстави для нарахування податкового
кредиту.

Зазначене узгоджується із практикою
Європейського суду з прав людини, яку
суди застосовують як джерело права,
відповідно до положень статті 17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини».

Так, у справі «БУЛВЕС АД проти
Болгарії» (заява №3991/03) Європейський
Суд з прав людини у своєму рішенні від 22
січня 2009 року зазначив, що платник
податку не повинен нести наслідків
невиконання постачальником його
зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати ПДВ другий раз, а
також сплачувати пеню. На думку Суду,
такі вимоги стали надмірним тягарем
для платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Стосовно висновків податкового органу
щодо завищення задекларованих
показників у рядку 06.4 «фінансові
витрати» відповідно до пп. 138.10.5 п. 138.10
ст. 138 Податкового кодексу України за
звітний період 4 кв. 2011 року, 2012р., 2013р. в
сумі 14431984 грн., у зв'язку з віднесенням
до витрат, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування, сум
нарахованих відсотків по отриманим
грошовим позикам, оскільки відсутні
підтвердження використання позики для
потреб господарської діяльності ПАТ
«Свеський насосний завод», в
результаті чого занижено податок на
прибуток в сумі 2958141 грн., чим порушено
п.п. 14.1.36, 14.1.231 п. 14.1 ст. 14, п. 138.2 ст. 138, пп.
138.10.5 п. 138.10 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України, суд
зазначає наступне.

Відповідно до пп. 136.1.20 п. 136.1 ст. 136
Податкового кодексу України до складу
доходів, що не враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
відноситься основна сума отриманих
кредитів, позик та інших доходів, що
визначені нормами розділу III Кодексу,
які не враховуються для визначення
об'єкта оподаткування.

За приписами пп.14.1.267 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України позика -
грошові кошти, що надаються
резидентами, які є фінансовими
установами, або нерезидентами, крім
нерезидентів, які мають офшорний
статус, позичальнику на визначений
строк із зобов'язанням їх повернення та
сплатою процентів за користування
сумою позики.

Фінансовий кредит - кошти, що надаються
банком - резидентом або нерезидентом,
що кваліфікується як банківська
установа згідно із законодавством
країни перебування нерезидента, або
резидентами і нерезидентами, які мають
згідно з відповідним законодавством
статус небанківських фінансових
установ, а також іноземною державою або
його офіційними агентствами,
міжнародними фінансовими
організаціями та іншими
кредиторами-нерезидентами юридичній
чи фізичній особі на визначений строк
для цільового використання та під
процент (пп. 14.1.258 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України ).

Відповідно до пп.138.10.5 п.138.10 ст.138
Податкового кодексу України до складу
інших витрат, які враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
включаються фінансові витрати, до яких
належать витрати на нарахування
процентів (за користування кредитами
та позиками, за випущеними облігаціями
та фінансовою орендою) та інші витрати
підприємства в межах норм,
встановлених цим Кодексом, пов'язані із
запозиченнями (крім фінансових витрат,
які включені до собівартості
кваліфікаційних активів відповідно до
положень (стандартів) бухгалтерського
обліку).

Особливості визначення складу витрат
платника податку в разі сплати
процентів за борговими зобов'язаннями
визначені п.141.1 ст.141 Податкового
кодексу України. До складу витрат
включаються будь-які витрати, пов'язані
з нарахуванням процентів за борговими
зобов'язаннями (в тому числі за
будь-якими кредитами, позиками,
депозитами, крім фінансових витрат,
включених до собівартості
кваліфікаційних активів відповідно по
положень (стандартів) бухгалтерського
обліку) протягом звітного періоду, якщо
такі нарахування здійснюються у
зв"язку з провадженням господарської
діяльності платника податку.

Перевіркою встановлено, що ПАТ
«Свеський насосний завод» укладено
низку договорів позики, а саме: №205-3 від
24.11.2010 року на суму 3275000 грн., № 236-з від
02.06.2011 року на суму 12500000 грн. та № 253-з
від 07.09.2011 року на суму 17373510 грн., з ТОВ
«Компанія з управління активами
«Парангон», яке діяло інтересах і за
рахунок Пайового недеверсифікованого
венчурного інвестиційного фонду
закритого типу «Парангон».

Так, фінансова позика в сумі 3257 тис. грн.
одержана в період з 21 по 25 січня 2011 р.
згідно з договором №205-з від 24.11.2010р. з
метою погашення зобов'язання по
векселю перед компанією «Кларідіос
Холдінгс ЛТД» (договір куплі-продажу ЦП
№Б091126-1/1 від 26.11.2009р.).

Фінансова позика в сумі 12500 тис. грн.
одержана від ТОВ КУА «Парангон» в
період з 02 по 08 червня 2011 р. згідно з
договором № 236-з від 02.06.2011р. для сплати
ТОВ ТД «НАСОСХОЛДІНГ» за товар (насоси
та електродвигуни) згідно з договором
№ 123/1 від 04.05.2011р. в сумі 12000024 грн., та СК
ТДВ «ПРОФЕСІОНАЛ» за послуги по
страхуванню фінансових ризиків згідно
з договором № Ф08/06-02 від 08.06.2011р.

Фінансова позика в сумі 17367319 грн.
одержана від ТОВ КУА «Парангон»
(ПНВІФЗТ ПАРАНГОН») в період з 07 по 12
вересня 2011 р. згідно з договором №253-з
від 07.09.2011р. з метою повернення 6
акціонерам-юридичним особам
перерахованих коштів за акції у зв'язку
з додатковою емісією акцій, яка не
відбулася.

Відповідно до ст.3 Господарського
кодексу України (ГК України) під
господарською діяльністю розуміється
діяльність суб'єктів господарювання у
сфері суспільного виробництва,
спрямована на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт
чи надання послуг вартісного
характеру, що мають цінову
визначеність. Господарська діяльність,
що здійснюється для досягнення
економічних і соціальних результатів
та з метою одержання прибутку, є
підприємництвом, а суб'єкти
підприємництва - підприємцями.

Згідно ч.3 ст.5 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
відносин у сфері господарювання
здійснюють свою діяльність у межах
встановленого правового
господарського порядку, додержуючись
вимог законодавства.

Відносини у сфері господарювання
регулюються Конституцією України, цим
Кодексом, законами України,
нормативно-правовими актами
Президента України та Кабінету
Міністрів України,
нормативно-правовими актами інших
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування, а також
іншими нормативними актами (стаття 7 ГК
України).

Статтею 14 Податкового кодексу України
визначені значення понять, зокрема,
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами
(підпункт 14.1.36 пункту 14.1).

Розумна економічна причина (ділова
мета) - причина, яка може бути наявна
лише за умови, що платник податків має
намір одержати економічний ефект у
результаті господарської діяльності
(підпункт 14.1.231 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до абз.1 п.139.1.9 ст.139
Податкового кодексу України до витрат
не включаються витрати, які не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Судом встановлено, що фінансова позика
в сумі 12500 тис. грн. одержана від ТОВ КУА
«Парангон» в період з 02 по 08 червня 2011 р.
згідно з договором № 236-з від 02.06.2011р.
для сплати ТОВ ТД «НАСОСХОЛДІНГ» за
товар (насоси та електродвигуни) згідно
з договором № 123/1 від 04.05.2011р. в сумі
12000024 грн., не була використана на
придбання вказаного товару і повернута
ТОВ КУА «Парангон». При цьому
нараховані відсотки за користування
позикою віднесені позивачем до валових
витрат.

Враховуючи викладене, а також те, що ПАТ
«Свеський насосний завод» збільшило
витрати на суми нарахованих відсотків
за користування позиками, які було
отримано від ТОВ «Компанія з
управління активами «ПАРАНГОН» на
поповнення обігових коштів, при цьому
не сплачуючи ні основної суми боргу, ні
нарахованих відсотків (із нарахованої
суми відсотків 14431986 грн. фактично
сплачено 3807983 гривень), суд вважає, що
включення до складу витрат сум
нарахованих відсотків за користування
позикою у розмірі 14431986 грн., які
фактично не сплачено, не пов»язано з
господарською діяльністю позивача, а
тому є не обґрунтованим. Документально
оформлені документи (акти надання
послуг) щодо нарахованих відсотків за
користування позикою не можуть бути
підтвердженням використання основної
суми позики для господарських потреб
підприємства.

Таким чином, суд вважає за необхідне
визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення №
від 02.06.2014 року та № від 07.08.2014року
у повному обсязі, а податкове
повідомлення-рішення № від 02.06.2014
року - в частині донарахування податку
на прибуток враховуючи штрафні санкції
(розрахунок в т.5 на а.с.15-16) в сумі
108262грн.

З урахуванням часткового задоволення
позовних вимог (4,25% від суми позову) та
часткової сплати позивачем судового
збору (487,2 грн.) з позивача необхідно
стягнути 4177,74 грн. судового збору на
користь Державного бюджету.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254
КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Публічного
акціонерного товариства "Свеський
насосний завод" до Шосткинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Сумській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень -
задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення №
від 02.06.2014 року та № від 07.08.2014
року.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 02.06.2014 року в частині
донарахування податку на прибуток в
сумі 108262 (сто вісім тисяч двісті
шістдесят дві) грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Свеський насосний завод"
(41226, Сумська область, Ямпільський
район, смт. Свеса, вул. Заводська,1, р/р
3464 в СФ ПАТ "ПриватБанк", МФО 337546,
Код ) на користь Державного
бюджету України судовий збір в сумі 4177
(чотири тисячі сто сімдесят сім ) грн. 74
коп.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через Сумський
окружний адміністративний суд шляхом
подачі апеляційної скарги на постанову
суду протягом десяти днів з дня
отримання копії повного тексту
постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис)
С.О. Бондар

Повний текст постанови складено 22
вересня 2014 року.

З оригіналом згідно:

Суддя
С.О. Бондар