Справа № 811/4024/13-а
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2014-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

25 квітня 2014 рокусправа № 811/4024/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Богданенка І.Ю.

суддів: Дадим Ю.М.
Кругового О.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Гайворонському районі Кіровоградської
області

на постанову Кіровоградського
окружного апеляційного суду від 27
січня 2014 року

у справі № 811/4024/13-а

за позовом управління Пенсійного фонду
України в Гайворонському районі
Кіровоградської області

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року управління Пенсійного
фонду України в Гайворонському районі
Кіровоградської області звернулося у
Кіровоградський окружний апеляційний
суд з позовом до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення
боргу в сумі 2255,85 грн.

Постановою Кіровоградського окружного
апеляційного суду від 27 січня 2014 року
відмовлено у задоволенні позовних
вимог.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, управління Пенсійного фонду
України в Гайворонському районі
Кіровоградської області подало
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просить
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нову, якою позовні вимоги
задовольнити.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції, дослідивши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, суд
апеляційної інстанції вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 4 частини 1,
частини 2 статті 4 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» платниками
єдиного внеску є фізичні
особи-підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування.
Вказані платники є застрахованими
особами відповідно до законодавства
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Згідно з частиною 2 статті 6 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» платник
єдиного внеску, зокрема, зобов'язаний
своєчасно та в повному обсязі
нараховувати, обчислювати і сплачувати
єдиний внесок; вести облік виплат
(доходу) застрахованої особи та
нарахування єдиного внеску за кожним
календарним місяцем і календарним
роком, зберігати такі відомості в
порядку, передбаченому законодавством;
допускати посадових осіб
територіального органу Пенсійного
фонду до проведення перевірки
правильності нарахування, обчислення

та сплати єдиного внеску за наявності
направлення на перевірку та
посвідчення осіб, надавати їм
передбачені законодавством документи
та пояснення з питань, що виникають у
процесі перевірки; подавати звітність
до територіального органу Пенсійного
фонду у строки, в порядку та за формою,
встановленими Пенсійним фондом за
погодженням з відповідними фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та
центральним органом виконавчої влади у
галузі статистики.

Пунктом 3 частини 1 статті 7 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» встановлено, що
єдиний внесок для платників, які обрали
спрощену систему оподаткування, -
нараховується на суми, що визначаються
такими платниками самостійно для себе
та членів сім'ї, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності, але не більше максимальної
величини бази нарахування єдиного
внеску, встановленої цим Законом. При
цьому сума єдиного внеску не може бути
меншою за розмір мінімального
страхового внеску за кожну особу.

Відповідно до частини 11 статті 8 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» єдиний внесок
для платників, зазначених у пунктах 4 та
5 частини першої статті 4 цього Закону,
встановлюється у розмірі 34,7 відсотка
визначеної пунктами 2 та 3 частини
першої статті 7 цього Закону бази
нарахування єдиного внеску.

Частина 8 статті 9 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» встановлює, що
платники єдиного внеску зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за відповідний базовий звітний період,
не пізніше 20 числа наступного місяця.
Періодом, за який платники єдиного
внеску подають звітність до
територіального органу Пенсійного
фонду (звітним періодом) для зазначеної
категорії платників є календарний рік.

При цьому, відповідно до частини 12
статті 9 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» єдиний внесок
підлягає сплаті незалежно від
фінансового стану платника. За
наявності у платника єдиного внеску
одночасно із зобов'язаннями із сплати
єдиного внеску зобов'язань із сплати
податків, інших обов'язкових платежів,
передбачених законом, або зобов'язань
перед іншими кредиторами зобов'язання
із сплати єдиного внеску виконуються в
першу чергу і мають пріоритет перед
усіма іншими зобов'язаннями, крім
зобов'язань з виплати заробітної плати
(доходу).

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 1
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
мінімальний страховий внесок - сума
єдиного внеску, що визначається
розрахунково як добуток мінімального
розміру заробітної плати на розмір
внеску, встановлений законом на місяць,
за який нараховується заробітна плата
(дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа
- підприємець 22 травня 2006 року та взятий
на облік як платник єдиного внеску в
управлінні Пенсійного фонду України в
Гайворонському районі Кіровоградської
області.

Судом встановлено, що, у зв'язку з
несплатою мінімальних страхових
внесків, відповідачем прийнята та
надіслана на адресу позивача вимога
про сплату боргу Ф-11 від 04 лютого 2013
року на суму 2255,85 грн., яка вручена
боржнику 26 лютого 2013 року.

Вимога позивачем не оскаржувалася,
отже станом на 11 грудня 2013 року у
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
наявний борг у сумі 2255,85 грн.

Згідно з пунктом 4 статті 25 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування територіальний
орган Пенсійного фонду у порядку, за
формою і в строки, встановлені
Пенсійним фондом за погодженням з
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
політики у сферах трудових відносин,
соціального захисту населення,
надсилає платникам єдиного внеску, які
мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Вимога про сплату недоїмки є
виконавчим документом. Платник єдиного
внеску зобов'язаний протягом десяти
робочих днів з дня надходження вимоги
про сплату недоїмки сплатити суми
недоїмки та штрафів разом з
нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми
недоїмки платник єдиного внеску
узгоджує її з органом Пенсійного фонду.
У разі якщо платник єдиного внеску
протягом десяти робочих днів з дня
надходження вимоги не сплатив
зазначені у вимозі суми недоїмки та
штрафів разом з нарахованою пенею, не
узгодив вимогу з органом Пенсійного
фонду, не оскаржив вимогу в судовому
порядку або не сплатив узгоджену суму
недоїмки протягом десяти робочих днів
з дня надходження узгодженої вимоги,
територіальний орган Пенсійного фонду
надсилає в порядку, встановленому
законом, до підрозділу державної
виконавчої служби вимогу про сплату
недоїмки. У випадках, зазначених в
абзаці шостому цієї частини,
територіальний орган Пенсійного фонду
також має право звернутися до суду з
позовом про стягнення недоїмки. При
цьому заходи досудового врегулювання
спорів, передбачені законом, не
застосовуються.

Аналіз положень статті 25 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» дає підстави
дійти висновку, що вимога про сплату
недоїмки зі страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування є виконавчим документом,
який підлягає виконанню підрозділом
державної виконавчої служби. Таке
рішення може бути оскаржено в суді,
якщо особа, яка звертається до суду,
вважає, що її права, свободи або
інтереси порушено. Суб'єкт владних
повноважень позбавлений можливості
звертатися до адміністративного суду
із заявами, в яких ставиться вимога про
підтвердження власного рішення, яке
ухвалено в межах наданих йому законом
повноважень. При цьому, орган
Пенсійного фонду України має право
звернутися до суду із позовом про
стягнення недоїмки у випадках, коли він
не має достатніх даних для ухвалення
власного рішення з цього питання.

Таким чином, вимога про сплату недоїмки
зі страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування є виконавчим документом,
який підлягає виконанню підрозділом
державної виконавчої служби, і при її
наявності повторне звернення до суду
про її стягнення не допускається,
оскільки є рішення з цього ж питання
суб'єкта владних повноважень, ухвалене
в межах повноважень, наданих йому
законом.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем сформовано вимогу про сплату
боргу від 04 лютого 2013 року №Ф-11, яка
вручена боржнику у встановленому
порядку та останнім не оскаржена.

Також, судом апеляційної інстанції
встановлено, що позивач звертався до
відділу державної виконавчої служби
Гайворонського районного управління
юстиції з вимогою про стягнення боргу.

Таким чином, у даному випадку суб'єкт
владних повноважень фактично ставить
вимогу про підтвердження власного
рішення, яке ухвалено в межах наданих
йому законом повноважень.

Отже, управління Пенсійного фонду
України в Гайворонському районі
Кіровоградської області використало
одну із двох наданих йому можливостей.

З урахуванням викладеного, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованих
висновків щодо відмови у задоволенні
позовних вимог управління Пенсійного
фонду України в Гайворонському районі
Кіровоградської області.

Суд апеляційної інстанції вважає, що
доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, яке призвело або могло призвести
до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що судом
першої інстанції повно встановлені
обставини справи та надана правильна
юридична оцінка, у зв'язку з чим
підстави для задоволення апеляційної
скарги та скасування постанови суду
відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 200
Кодексу адміністративного судочинства
України суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 197, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Гайворонському районі Кіровоградської
області - залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного
апеляційного суду від 27 січня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя:
І.Ю. Богданенко

Суддя:
Ю.М. Дадим

Суддя:
О.О. Круговий