Справа № 815/2833/14
Суддя: Вовченко О. А.
Дата ухвалення: 2014-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2833/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року
м. Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді
Вовченко O.A.,

секретар судового засідання
Дубовик Г.В.,

за участі:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача -
Єфремченкова О.А., (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
голови Одеської обласної державної
адміністрації про визнання
протиправною бездіяльності, про
зобов'язання вчинити певні дії та про
зобов'язання утриматися від вчинення
дій та стягнення моральної шкоди, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору - Державна виконавча
служба України, суд -

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_1, (далі ОСОБА_1, позивач),
звернулася в Одеський окружний
адміністративний суд з
адміністративним позовом до голови
Одеської обласної державної
адміністрації (далі голова ООДА,
відповідач) про:

- визнати протиправною
бездіяльність відповідача через
відсутність будь-яких дій щодо
поновлення трудових прав позивача на
вільно обрану працю в частині
виконання зобов'язальних вимог судових
рішень (Приморського районного суду м.
Одеси по справі № 2-332/06 від 21.02.2006 року,
Європейського суду з прав людини по
справі «Харук та інші проти України»
від 26.07.2012 року) про поновлення на
роботі, оскільки ООДА є засновником
Управління освіти і науки
(Департамент), а голова ООДА своїми
розпорядженнями затверджує засади
діяльності УОН ООДА (створення,
ліквідацію, перетворення,
перейменування тощо); зобов'язати
надати посадові обов'язки;

- зобов'язати голову Одеської
обласної державної адміністрації -
суб'єкта владних повноважень прийняти
рішення у вигляді розпорядження, яке б
поновило трудові права позивача
відповідно до зазначених судових
рішень;

- зобов'язати відповідача -
суб'єкта владних повноважень
утриматися від вчинення будь-яких дій
(в т.ч. затвердження розпоряджень,
погоджень тощо), які б утруднили
поновлення трудових прав позивача щодо
поновлення на роботі за вказаними
судовими рішеннями;

- стягнути з відповідача моральну
шкоду в максимальному розмірі,
передбаченому законодавством на час
прийняття судового рішення по справі.

В обґрунтування позовних вимог, в
позові зазначено, що рішенням
Приморського суду м. Одеси від 21.02.2006
року по справі № 2-332/06 були повністю
задоволені позовні вимоги ОСОБА_1, щодо
поновлення її на роботі на посаді
завідуючої Одеської обласної
психолого-медико-педагогічної
консультації Управління освіти і науки
Одеської обласної державної
адміністрації та про стягнення з
відповідача середнього заробітку за
час вимушеного прогулу у сумі 19409,95 грн.
Дане рішення підлягає негайному
виконанню, проте і до тепер не виконано
в повному обсязі. Рішення приймалося в
присутності відповідача та не
оскаржувалося ним. Рішенням
Європейського суду з прав людини по
справі «Харук та інші проти України»
від 26.07.2012 року, державу Україна
зобов'язано виконати зазначене рішення
національного суду України і сплатити
сатисфакцію. Рішення ЄСПЛ виконано
частково. Про поновлення на роботі
рішення не виконані. Неодноразові
звернення до очільників ООДА з метою
досудового вирішення питання, щодо
виконання судових рішень про
поновлення на роботі позитивних
результатів не мали. З матеріалів
справи Одеського окружного
адміністративного суду № 815/8680/13-а,
стало відомо, що голова ООДА
затверджував розпорядчі документи
щодо Управління освіти і науки
Одеської обласної державної
адміністрації, зміну структури. Отже
голова ООДА міг видати розпорядження,
вжити інших правових заходів (внести
зміни до існуючих розпоряджень), які б
дозволили виконати зазначені судові
рішення в частині поновлення на роботі,
проте від всіх голів ООДА отримувала
лише відписки, замість вирішення
питання по суті. Невиконання судових
рішень, призводить до подальшого
порушення трудових прав, права на
вільно обрану працю, права на пенсійне
забезпечення.

В судовому засіданні позивач просила
задовольнити позовні вимоги та
підтримала позовні вимоги в повному
обсязі, посилаючись на обґрунтування,
викладені в позовній заяві і заяві про
усунення недоліків при цьому
зазначила, що голова ООДА, заважає
виконанню рішень суду, оскільки не
видає розпорядження: про внесення змін
в існуючі розпорядження, про введення
посади за якою її можуть поновити на
рівнозначній посаді, про зобов'язання
начальника Департаменту освіти і науки
Одеської обласної державної
адміністрації виконати рішення суду
поновити її на посаді. Також голова
ООДА не звертається до суду з питанням
про роз'яснення рішень суду.

Представник відповідача голови
Одеської обласної державної
адміністрації за довіреністю
Єфремченкова О.А., в судовому
засіданні, заперечувала проти
задоволення адміністративного позову,
зазначивши, що 21.02.2006 року Приморський
районний суд м. Одеси прийняв рішення
по справі № 2-332/06 про поновлення ОСОБА_1,
на роботі на посаді завідувача
Одеської обласної
психолого-медико-педагогічної
консультації управління освіти і науки
Одеської обласної державної
адміністрації та стягнення із
зазначеного управління середнього
заробітку за час вимушеного прогулу у
сумі 19409,95 грн. Відповідно до постанови
головного державного виконавця від
28.04.2006 року виконавче провадження з
примусового виконання виконавчого
листа № 2-332 закінчено. Виконавчий
документ направлено до ліквідаційної
комісії управління освіти і науки
Одеської обласної державної
адміністрації для подальшого
виконання, оскільки зазначене
управління перебувало у стадії
ліквідації. Також з посиланням: на
рішення судів по справах, що
розглядалися судами за позовом ОСОБА_1,
до Одеської обласної державної
адміністрації, а також на положення ст.
72 ч.1 КАС України, представником
відповідача зазначено, що позивачка
перебувала у трудових відносинах з
управлінням освіти і науки Одеської
обласної державної адміністрації, отже
голова Одеської обласної державної
адміністрації не є учасником спірних
відносин. Оскільки дії голови Одеської
обласної державної адміністрації не
визнані протиправними, то позовні
вимоги є безпідставними та
необґрунтованими та не підлягають
задоволенню.

Вислухавши пояснення позивача,
представника відповідача,
представників третьої особи,
розглянувши подані документи та
матеріали, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, судом
встановлено наступне.

21 лютого 2006 року Приморським районним
судом м. Одеси, розглянута цивільна
справа за позовом ОСОБА_1 до Управління
освіти і науки Одеської обласної
держаної адміністрації про поновлення
на роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.
Рішенням суду позов ОСОБА_1, задоволено
повністю. В рішенні зазначено поновити
ОСОБА_1, на роботі на посаді завідувача
Одеської обласної
психолого-медико-педагогічної
консультації Управління освіти і науки
Одеської обласної державної
адміністрації та стягнути з Управління
освіти і науки Одеської обласної
державної адміністрації на користь
ОСОБА_1, середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 07 червня 2004 року
до 21.02.2006 року в сумі 19409,95 грн. Рішення
набрало законної сили 04.03.2006 року (а.с.
12-13).

Умови і порядок виконання рішень
судів, що підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку визначається
Законом України «Про виконавче
провадження».

Приписами ст. 2 Закону України «Про
виконавче провадження», визначено, що
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи
органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до п.1, 9 ч.2 ст. 17 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконанню державною виконавчою
службою підлягають виконавчі
документи: виконавчі листи, що
видаються судами та рішення
Європейського суду з прав людини з
урахуванням особливостей,
передбачених Законом України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини»

З положень ст. 8 Закону України «Про
виконавче провадження», вбачається, що
боржником є фізична або юридична особа,
визначена виконавчим документом.

Отже з зазначених приписів закону
вбачається, що боржник повинен
виконувати вимоги вказані в
виконавчому документі, що виданий
Приморським районним судом м. Одеси по
справі № 2-332/06 від 21.02.2006 року.

Зі змісту рішення Приморського
районного суду м. Одеси по цивільній
справі № 2-332/06 від 21.02.2006 року,
вбачається, що позивач не була
державним службовцем та була звільнена
згідно приписів п.1 ст. 40 КЗпП України.
Відповідачем по цивільній справі №
2-332/06 було Управління освіти і науки
Одеської обласної державної
адміністрації.

Згідно розпорядження Одеської
обласної державної адміністрації
№422/А-2005 від 22 серпня 2005 року,
Управління освіти і науки Одеської
обласної державної адміністрації -
ліквідовано та утворено управління
освіти і наукової діяльності (а.с. 125-128).

10 травня 2006 року до Єдиного державного
реєстру внесено запис про припинення
діяльності юридичної особи -
Управління освіти і науки Одеської
обласної державної адміністрації (код
02145062) (http://irc.gov.ua/ua/Poshuk-v-YeDR.html).

Відповідно до положень п.5 ст. 8 Закону
України «Про виконавче провадження», у
разі вибуття однієї із сторін
державний виконавець з власної
ініціативи або за заявою сторони, а
також сама заінтересована сторона
мають право звернутися до суду із
заявою про заміну сторони її
правонаступником.

Під час розгляду справи судом
встановлено з пояснень учасників
процесу та досліджених доказів, що
рішення суду в частині поновлення
ОСОБА_1, на роботі на посаді завідувача
Одеської обласної
психолого-медико-педагогічної
консультації Управління освіти і науки
Одеської обласної державної
адміністрації не виконано, при цьому
відповідач по даній справі - голова
Одеської обласної державної
адміністрації не є стороною по
виконанню рішення Приморським
районним судом м. Одеси по цивільній
справі № 2-332/06 від 21.02.2006 року.

Рішенням Європейського суду з прав
людини по справі «Харук та інші проти
України» від 26.07.2012 року, державу -
Україна зобов'язано: виконати рішення
національного суду України, ухваленого
на користь заявника і сплатити
протягом трьох місяців 3000 (три тисячі)
євро,…… що є відшкодуванням
матеріальної та моральної шкоди, а
також компенсацією судових витрат (а.с.
75-78).

Умови і порядок виконання рішення
суду, що підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку визначається
Законом України «Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського суду з прав людини» та
Законом України «Про виконавче
провадження»

Виконання рішень Європейського суду з
прав людини передбачено в ст. 46
Конвенції про захист прав і основних
свобод людини, де зазначено, що Високі
Договірні Сторони зобов'язуються
виконувати остаточні рішення Суду в
будь-яких справах, у яких вони є
сторонами.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
виконавче провадження» рішення
Європейського суду з прав людини
виконуються Державною виконавчою
службою України.

Під час розгляду справи, судом
встановлено, що рішення Європейського
суду з прав людини не виконано в
частині «зобов'язання виконати рішення
національного суду України», а саме
поновлення ОСОБА_1, на роботі на посаді
завідувача Одеської обласної
психолого-медико-педагогічної
консультації Управління освіти і науки
Одеської обласної державної
адміністрації.

Проте жодних доказів, що обов'язок по
виконанню рішень Приморського
районного суду м. Одеси по справі №
2-332/06 від 21.02.2006 року та Європейського
суду з прав людини по справі «Харук та
інші проти України» від 26.07.2012 року, в
частині поновлення ОСОБА_1, на роботі
покладено на голову ООДА до суду
учасниками процесу не надано.

Враховуючи викладене судом не
встановлена бездіяльність саме
відповідача відносно часткового
невиконання рішень Приморського
районного суду м. Одеси по справі №
2-332/06 від 21.02.2006 року та Європейського
суду з прав людини по справі «Харук та
інші проти України» від 26.07.2012 року,
оскільки голова ООДА не є
уповноваженою особою на виконання
зазначених рішень судів.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

В ст. 8 Закону України «Про місцеві
державні адміністрації», вказано, що
місцеві державні адміністрації
очолюють голови відповідних місцевих
державних адміністрацій.

Повноваження голів місцевих державних
адміністрацій визначені в ст. 39 Закону
України «Про місцеві державні
адміністрації», а саме, що голови
місцевих державних адміністрацій:
очолюють відповідні місцеві
державні адміністрації, здійснюють
керівництво їх діяльністю, несуть
відповідальність за виконання
покладених на місцеві державні
адміністрації завдань і за здійснення
ними своїх повноважень; представляють
відповідні місцеві державні
адміністрації у відносинах з іншими
державними органами та органами
місцевого самоврядування, політичними
партіями, громадськими і релігійними
організаціями, підприємствами,
установами та організаціями,
громадянами та іншими особами як в
Україні, так і за її межами; призначають
на посади та звільняють з посад
своїх заступників, керівників
структурних підрозділів відповідно
до статей 10 та 11 цього Закону;
призначають на посади та звільняють
з посад керівників апаратів місцевих
державних адміністрацій та
керівників структурних підрозділів
апаратів місцевих державних
адміністрацій; затверджують положення
про апарат місцевої державної
адміністрації та положення про її
структурні підрозділи; укладають та
розривають контракти з керівниками
підприємств, установ та організацій,
що належать до сфери управління
відповідної місцевої державної
адміністрації, або уповноважують на це
своїх заступників; погоджують у
встановленому порядку призначення на
посади та звільнення з посад
керівників не підпорядкованих
підприємств, установ та організацій,
що належать до сфери управління
органів виконавчої влади вищого
рівня, крім керівників установ,
підприємств і організацій Збройних
Сил та інших військових формувань
України, Міністерства внутрішніх справ
України; в межах затверджених
бюджетів виступають розпорядниками
коштів відповідних державних
адміністрацій, використовуючи їх лише
за цільовим призначенням; регулярно
інформують населення про стан
виконання повноважень, покладених на
місцеву державну адміністрацію;
утворюють для сприяння здійсненню
повноважень місцевих державних
адміністрацій консультативні, дорадчі
та інші допоміжні органи, служби та
комісії, члени яких виконують свої
функції на громадських засадах, а
також визначають їх завдання, функції
та персональний склад; здійснюють інші
функції, передбачені Конституцією та
законами України, актами Президента
України, Кабінету Міністрів України,
органів виконавчої влади вищого рівня.

Статтею 6 Закону України «Про місцеві
державні адміністрації», визначено, що
на виконання Конституції України,
законів України, актів Президента
України, актів Кабінету Міністрів
України, міністерств та інших
центральних органів виконавчої влади,
які відповідно до закону забезпечують
нормативно-правове регулювання
власних і делегованих повноважень,
голова місцевої державної
адміністрації в межах своїх
повноважень видає розпорядження.

Враховуючи зазначені положення Закону
України «Про місцеві державні
адміністрації», голова ООДА наділений
повноваженнями, щодо прийняття
розпоряджень про призначення на
посади та звільнення з посад своїх
заступників, керівників структурних
підрозділів.

Під час розгляду справи судом
встановлено, що ОСОБА_1, не призначалася
на зазначені посади, а працювала на
посаді завідуючої Одеської обласної
психолого-медико-педагогічної
консультації Управління освіти і науки
Одеської обласної державної
адміністрації. З рішення Приморського
районного суду по справі № 2-332/06 від
21.02.2006 року вбачається, що позивачка
була звільнена саме за наказом
Управління освіти і науки Одеської
обласної державної адміністрації.

Таким чином голова Одеської обласної
державної адміністрації, відповідно до
рішень Приморського районного суду по
цивільній справі № 2-332/06 від 21.02.2006 року,
Європейського суду з прав людини по
справі «Харук та інші проти України»
від 26.07.2012 року, не наділений
повноваженнями про видання
розпоряджень щодо поновлення трудових
прав позивачки, а саме про поновлення
на роботі відповідно до зазначених
судових рішень.

Однією з вимог в адміністративному
позові зазначено про зобов'язання
відповідача - суб'єкта владних
повноважень утриматися від вчинення
будь-яких дій (в т.ч. затвердження
розпоряджень, погоджень тощо), які б
утруднили поновлення трудових прав
позивача щодо поновлення на роботі за
вказаними судовими рішеннями.

Позивач під час розгляду справи
неодноразово зазначала, що на
виконання рішень Приморського
районного суду по цивільній справі №
2-332/06 від 21.02.2006 року та Європейського
суду з прав людини по справі «Харук та
інші проти України» від 26.07.2012 року
Одеським апеляційним адміністративним
судом 26 лютого 2014 року по справі
815/7790/13-а, (http://reyestr.court.gov.ua/Review/37417797)
прийнято постанову де зобов'язано
Департамент освіти і науки Одеської
обласної державної адміністрації
поновити ОСОБА_1, на посаді, яка
відповідає посаді завідуючої Одеської
обласної
психолого-медико-педагогічної
консультації з якої ОСОБА_1, була
незаконно звільнена.

Відповідно до положень п. 4, 10 Положення
про Департамент освіти і науки
Одеської обласної державної
адміністрації (затверджена
розпорядженням голови ООДА № 274/А-2013
від 27.03.2013 р.) Департамент є юридичною
особою (п.4). Директор Департаменту
здійснює добір кадрів, призначає та
звільняє з посад працівників
Департаменту (10)
(http://osvita.odessa.gov.ua/files/osvita_portal/polozhennya_pro_departa
ment.pdf).

Враховуючи викладене, а саме, що
обов'язок по прийняттю і звільненню з
посад працівників Департаменту
покладено на директора Департаменту, а
не на відповідача по справі - голову
ООДА, суд не вбачає правових підстав
для задоволення вимоги ОСОБА_1 про
зобов'язання відповідача - голови ООДА
утриматися від вчинення будь-яких дій,
які б утруднили поновлення трудових
прав позивача щодо поновлення на
роботі за судовими рішеннями.

З приводу позовної вимоги про
стягнення з відповідача моральної
шкоди в максимальному розмірі, суд
зазначає, що положеннями ст.56
Конституції України, гарантовано право
на відшкодування за рахунок держави чи
органів місцевого самоврядування
матеріальної чи моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Положеннями ч. 1 ст.23 ЦК України,
передбачено, що особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювана, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювана та
вини останнього в її заподіянні.

В ст. 1167 ЦК України, зазначено, що
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Зазначену частину позовних вимог
позивач мотивувала посиланням на те, що
вона вимушена витрачати вільний час і
кошти на захист конституційних прав в
судах, ДВС України (вищих державних
інституціях (телефоні дзвінки,
відправлення пошти, тощо в
матеріальному розмірі передбаченому
законодавством на час прийняття
судового рішення по справі)).

Стверджуючи про те, що відповідачем
позивачці завдано моральну шкоду,
останньою не зазначено та не надано
доказів на підтвердження факту
бездіяльності відповідача не
обґрунтовано в чому полягає ця шкода,
не доведено факту завдання моральних
страждань, душевних переживань та
психологічного розладу, наявність
втрат немайнового характеру, що могли
настати у зв'язку з бездіяльністю
відповідача. Будь-яких доказів, що
підтверджують притягнення посадових
осіб до відповідальності за
невиконання чи неналежне виконання
ними своїх обов'язків, що могло завдати
шкоди, позивачці також не надано.

Враховуючи викладене, повно та
всебічно дослідивши матеріали справи,
суд дійшов висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог щодо
стягнення з відповідача моральної
шкоди в максимальному розмірі,
передбаченому законодавством на час
прийняття судового рішення по справі.

Згідно з пп. 1, 2 ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою повноваження надано.

Частиною 2 ст. 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладаються на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 9 КАС
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

З огляду на відсутність встановленої
бездіяльності відповідача та
відсутності правових підстав для
зобов'язання відповідача - голови ООДА:
вчиняти дії по прийняттю розпоряджень
по виконанню рішень Приморського
районного суду по цивільній справі №
2-332/06 від 21.02.2006 року, Європейського
суду з прав людини по справі «Харук та
інші проти України» від 26.07.2012 року;
утриматися від будь-яких дій, та
стягнення моральної шкоди, суд дійшов
висновку, що адміністративний позов
ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється
відповідно до вимог ст.94 Кодексу
адміністративного суду України.

Керуючись ст.ст. 69-71, 158-163, КАС України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до голови Одеської
обласної державної адміністрації про:
визнання протиправною бездіяльність
через відсутність будь-яких дій щодо
поновлення трудових прав ОСОБА_1 на
вільно обрану працю в частині
виконання зобов'язальних вимог судових
рішень Приморського районного суду м.
Одеси по справі № 2-332/06 від 21.02.2006 року
та Європейського суду з прав людини по
справі «Харук та інші проти України»
від 26.07.2012 року; поновлення на роботі;
зобов'язання надати посадові обов'язки;
прийняття рішення у вигляді
розпорядження, яке б поновило трудові
права ОСОБА_1 відповідно до зазначених
судових рішень; зобов'язання
утриматися від вчинення будь-яких дій в
тому числі затвердження розпоряджень,
погоджень тощо, які б утруднили
поновлення трудових прав позивача щодо
поновлення на роботі за вказаними
судовими рішеннями; стягнення
моральної шкоди - відмовити.

Постанова набирає законної сили згідно
ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України та може бути
оскаржена до суду апеляційної
інстанції за правилами, встановленими
ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Повний текст постанови складено
та підписано суддею 22.09.2014 року.

Суддя
Вовченко O.A.

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до голови Одеської
обласної державної адміністрації про:
визнання протиправною бездіяльність
через відсутність будь-яких дій щодо
поновлення трудових прав ОСОБА_1 на
вільно обрану працю в частині
виконання зобов'язальних вимог судових
рішень Приморського районного суду м.
Одеси по справі № 2-332/06 від 21.02.2006 року
та Європейського суду з прав людини по
справі «Харук та інші проти України»
від 26.07.2012 року; поновлення на роботі;
зобов'язання надати посадові обов'язки;
прийняття рішення у вигляді
розпорядження, яке б поновило трудові
права ОСОБА_1 відповідно до зазначених
судових рішень; зобов'язання
утриматися від вчинення будь-яких дій в
тому числі затвердження розпоряджень,
погоджень тощо, які б утруднили
поновлення трудових прав позивача щодо
поновлення на роботі за вказаними
судовими рішеннями; стягнення
моральної шкоди - відмовити.

22 вересня 2014 року.