Справа № 806/4217/13-а
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2014-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/63219/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддів Зайця В.С.
(суддя-доповідач), Голяшкіна О.В.,
Стрелець Т.Г.,розглянувши в порядку
письмового провадження касаційну
скаргу Житомирської митниці
Міндоходів на постанову Житомирського
окружного адміністративного суду 02
жовтня 2013 року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 20 листопада 2013 року у справі за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Житомирський
картонний комбінат» до Житомирської
митниці Міндоходів, Головного
управління Державної казначейської
служби України у Житомирській області
про скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

06 червня 2013 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Житомирський
картонний комбінат» (далі - ТОВ
«Житомирський картонний комбінат»)
пред'явило позов до Житомирської
митниці Міндоходів, Головного
управління Державної казначейської
служби України у Житомирській області
про скасування рішення про коригування
митної вартості товару від 11 березня 2013
року № 101060000/2013/300232/1; скасування картки
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні, випуску чи
пропуску товарів, транспортних засобів
комерційного призначення № 101060000/2013/00273
від 11 березня 2013 року та стягнення з
Державного бюджету України через
Головне управління Державної
казначейської служби України в
Житомирській області суму надмірно
сплаченого податку на додану вартість
в розмірі 7635,11 грн..

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду 02 жовтня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 20 листопада
2013 року, позовні вимоги задоволено.

Скасовано рішення про коригування
митної вартості товару № 101060000/2013/300232/1
від 11 березня 2013 року, скасовано картку
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення № 101060000/2013/00273 від 11 березня
2013 року та стягнуто на користь ТОВ
«Житомирський картонний комбінат» з
Державного бюджету України через
Головне управління Державної
казначейської служби України у
Житомирській області 7635,11 грн. надміру
сплаченого податку на додану вартість.

Не погоджуючись із прийнятими
рішеннями судів першої та апеляційної
інстанцій, скаржник оскаржив їх.

У касаційній скарзі Житомирська
митниця Міндоходів, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просила
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій та прийняти
нове судове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Судами встановлено, що 19 грудня 2012 року
між фірмою «Z.M.C. ITALIA S.r.l.» (Продавець) та
ТОВ «Житомирський картонний комбінат»
(Покупець) було укладено
зовнішньоекономічний контракт № 94/V,
відповідно до якого Продавець
зобов'язується продати Покупцю ланцюг
(роликовий), довжиною 508 метрів, а
покупець зобов'язувався сплатити
обумовлену контрактом вартість 6328,80
Євро.

28 лютого 2013 року ТОВ «Житомирський
картонний комбінат» звернувся до
Житомирської митниці для оформлення
товару, ввезеного згідно зазначеного
контракту.

Для митного оформлення товарів
позивачем було надано митну декларацію
№101060000/2013/003295 від 28 лютого 2013 року, у
якій ТОВ «Житомирський картонний
комбінат» визначило митну вартість
товару за основним методом - за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються, а також надало на
підтвердження заявленої митної
вартості товару наступні
товаросупровідні документи:

- контракт № 94/V від 19 грудня 2012
року;

- рахунок на перевезення № 331 від 25
лютого 2013 року;

- експортну ВМД;

- CMR;

- книжку МДП АХ.71160347 від 22 лютого 2013
року;

- платіжне доручення про сплату
коштів за товар;

- інвойс № 13/000192 від 21 лютого 2013
року з перекладом;

- договір про надання
митно-брокерських послуг;

- договір на перевезення;

- декларацію про походження
товару;

- технічну документацію на
ланцюги, бухгалтерську документацію.

11 березня 2013 року Житомирською
митницею прийнято рішення про
коригування митної вартості товарів №
101060000/2013/300232/1.

Згідно даного рішення митна вартість
імпортованих товарів не може бути
визначена за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції) у зв'язку з тим, що
товаросупровідні документи містять
розбіжності та декларантом не подано
додаткових документів на письмову
вимогу митного органу, зокрема
висновків про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями.

В зв'язку з неможливістю застосування
митним органом 2-5 методів визначення
митної вартості, митна вартість була
визначена за 6 (резервним) методом
визначення митної вартості та
ґрунтується на раніше визнаних
(визначених) митними органами митних
вартостях, а саме рішення про
коригування митної вартості товару №
205070000/2013/8367 від 14 лютого 2013 року.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції зазначив, що
обставини, які б свідчили про існування
достатніх підстав для виникнення
обґрунтованого сумніву у Житомирської
митниці щодо вартості імпортованого
товару та застосування резервного
методу визначення митної вартості
товару відсутні. А тому суд першої
інстанції прийшов до висновку, що
рішення про коригування митної
вартості товару № 101060000/2013/300232/1 11
березня 2013 року та картка відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення № 101060000/2013/00273 від 11 березня
2013 року прийняті з порушенням закону та
підлягають скасуванню.

Суд апеляційної інстанції із
висновками суду першої інстанції
погодився та залишив постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду 02 жовтня 2013
року без змін.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України із
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій не погоджується із огляду на
наступне.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу
України (далі - МК України, в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) митною вартістю
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Частинами 1, 2 статті 52 МК України
встановлено, що заявлення митної
вартості товарів здійснюється
декларантом або уповноваженою ним
особою під час декларування товарів у
порядку, встановленому розділом VIII
цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа,
які заявляють митну вартість товару,
зобов'язані:

1) заявляти митну вартість, визначену
ними самостійно, у тому числі за
результатами консультацій з митним
органом;

2) подавати митному органу достовірні
відомості про визначення митної
вартості, які повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати,
пов'язані з коригуванням митної
вартості або наданням митному органу
додаткової інформації.

Згідно частин 1, 2 статті 53 МК України у
випадках, передбачених цим Кодексом,
одночасно з митною декларацією
декларант подає митному органу
документи, що підтверджують заявлену
митну вартість товарів і обраний метод
її визначення.

Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є: декларація митної
вартості, що подається у випадках,
визначених у частинах 5 і 6 статті 52
цього Кодексу, та документи, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості, на підставі
яких проводився розрахунок митної
вартості; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Відповідно до частини 3 статті 53
Кодексу у разі якщо документи,
зазначені у частині другій цієї статті,
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи:
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); рахунки
про сплату комісійних, посередницьких
послуг, пов'язаних із виконанням умов
договору (угоди, контракту); виписку з
бухгалтерської документації;
ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару; копію митної декларації країни
відправлення; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини.

Частиною 1 статті 54 МК України
передбачено, що контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.

Відповідно до частини 1 статті 55 МК
України, рішення про коригування
заявленої митної вартості товарів, які
ввозяться на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається митним органом у письмовій
формі під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості цих товарів як до, так і після
їх випуску, якщо митним органом у
випадках, передбачених частиною шостою
статті 54 цього Кодексу, виявлено, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів.

Враховуючи викладене колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погоджується із висновком судів першої
та апеляційної інстанцій, що митні
органи мають виключну компетенцію в
питаннях перевірки та контролю
правильності обчислення декларантом
митної вартості.

Разом з тим дискреційні функції митних
органів мають законодавчі обмеження у
випадках незгоди із задекларованою
митною вартістю. До них, зокрема,
належить процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору підстав для
визначення митної вартості.

Суд першої інстанції погодився із
доводами відповідача про те, що митниця
має повноваження витребовувати
додаткові документи для перевірки
правильності визначення митної
вартості товару, однак зазначив, що
такі повноваження мають бути
реалізовані лише за наявності
обґрунтованих підстав для сумніву в
правильності митної оцінки товару, що
переміщується через митний кордон
України.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції вказав, що
обґрунтовані підстави для сумніву в
правильності митної оцінки товару, що
переміщується через митний кордон
України, у даному випадку були
відсутні.

Разом з цим суд першої інстанції
залишив поза увагою наявність
розбіжностей у митній декларації та
товаросупровідних документах, що
впливають на формування митної
вартості товару.

19 грудня 2012 року між фірмою «Z.M.C. ITALIA
S.r.l.» та ТОВ «Житомирський картонний
комбінат» було укладено
зовнішньоекономічний контракт № 94/V,
відповідно до якого ТОВ «Житомирський
картонний комбінат» придбав у «Z.M.C. ITALIA
S.r.l.» ланцюг (роликовий), довжиною 508
метрів.

Відповідно до пункту 5.1 контракту
доставка товару здійснюється
автотранспортом на територію України
на умовах FCA - Cavaria, Italia (Інкотермс-2010). В
постанові Житомирського окружного
адміністративного суду 02 жовтня 2013
року зазначено, що доставка товару
здійснюється автотранспортом на
територію України на умовах EXW.

Однак у митний декларації, що була
подана Житомирській митниці для
здійснення митного оформлення товару
були вказані умови доставки відмінні
від тих, що зазначені в контракті - EXW.

Умови доставки FCA та EXW різняться між
собою тим, що за умови доставки FCA,
відповідно до Інкотермс-2010, покупець
зобов'язаний за власний рахунок
укласти договір перевезення товару від
названого місця, а за умови доставки EXW
продавець зобов'язаний надати товар у
розпорядження покупця в названому
місці поставки, без завантаження на
будь-який приймаючий транспортний
засіб, в узгоджений день чи в межах
погодженого періоду або, якщо такого
часу не обумовлено, у строк, звичайний
для поставки аналогічних товарів;
продавець зобов'язаний нести витрати,
пов'язані з діями щодо перевірки товару
(такими як перевірка якості, розмірів,
ваги, кількості), необхідними для
надання товару в розпорядження
покупця.

Тобто в залежності від умов доставки
буде залежати чи буде включатись
вартість доставки в ціну товару чи це
буде окрема складова.

При здійсненні митних процедур
Житомирською митниця вказала на
наявності розбіжності у документах,
які підтверджують митну вартість
товарів та відсутність у них
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів.

А тому митним органом зазначено на
необхідності надання додаткових
документів, а саме: виписку з
бухгалтерської документації; каталоги;
специфікації; прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;
висновок про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями; рахунки про здійснення
платежів третім особам на користь
продавця.

Також Житомирська митниця вказала на
необхідності надання їй договору з
третіми особами, пов'язаного з
поставкою товарів, митна вартість яких
визначається.

Як вбачається із матеріалів справи
позивач вимог Житомирської митниці не
виконав, витребуваних митницею
документів в підтвердження заявленої
митної вартості товару митному органу
не надав.

В матеріалах справи міститься договір
№ 331 від 20 лютого 2013 року на
транспортне-експедиторське
обслуговування відповідно до умов
якого ФОП ОСОБА_4 від свого імені за
рахунок ТОВ «Житомирський картонний
комбінат» забезпечує здійснення
перевезення вантажів ТОВ
«Житомирський картонний комбінат»
автомобільним транспортом, а ТОВ
«Житомирський картонний комбінат»
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату.

Судом першої інстанції не досліджено
чи подавався даний договір № 331 від 20
лютого 2013 року на
транспортне-експедиторське
обслуговування митним органам.

Також судом першої інстанції не
досліджено на умовах якої доставки, FCA
чи EXW (Інкотермс-2010), здійснювалась
доставка товару ТОВ «Житомирський
картонний комбінат» - ланцюг
(роликовий), довжиною 508 метрів, а також
якщо доставка товару здійснювалась на
умовах FCA (Інкотермс-2010), за яких
підстав вартість
транспортно-експедиторського
обслуговування за договором № 331 від 20
лютого 2013 року не включена в заявлену
митну вартість товару.

Дані обставини справи суд першої
інстанції не дослідив та правової
оцінки не дав, а суд апеляційної
інстанції вказаних недоліків рішення
суду першої інстанції не усунув та
залишив рішення суду першої інстанції
без змін.

Статтею 159 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Судами першої та апеляційної інстанцій
не вжито всіх передбачених законом
заходів, необхідних для повного і
всебічного з'ясування всіх обставин у
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Частиною 2 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства
України передбачено, що підставою для
скасування судових рішень судів першої
та (або) апеляційної інстанцій і
направлення справи на новий судовий
розгляд є порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Так як судами першої та апеляційної
інстанцій не було вжито всіх
передбачених законом заходів,
необхідних для повного і всебічного
з'ясування всіх обставин у справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні,
відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, рішення судів першої та
апеляційної інстанції підлягають
скасуванню з направленням справи до
суду першої інстанції на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи
необхідно врахувати викладене,
всебічно і повно з'ясувати і перевірити
всі фактичні обставини справи,
об'єктивно оцінити докази, що мають
юридичне значення для її розгляду та
вирішення спору по суті і винести
законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 226, 227, 230, 231 КАС
України, -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Житомирської митниці
Міндоходів задовольнити частково.

Постанову Житомирського окружного
адміністративного суду 02 жовтня 2013
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 20 листопада 2013 року скасувати, а
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: