Справа № 2-а-1826/09/2270/9
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" липня 2014 р. м. Київ
К-36581/10

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої
Г.К., Ланченко Л.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Приватного підприємства "БіКар" на
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 21.10.2010 у
справі № 2а-1826/09/2270/9

за позовом Приватного
підприємства "БіКар"

до Державної податкової
інспекції у м. Хмельницькому

про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Підприємством до суду заявлений позов,
з урахуванням уточнень, про скасування
податкових повідомлень-рішень
Державної податкової інспекції від
31.07.2008 № /0/5836, від 27.08.2008 №
/1/7224, від 27.10.2008 № /2/9219, від
31.12.2008 № /3/11436, якими позивачеві
донараховано суму основного
податкового зобов'язання з податку на
прибуток у розмірі 279 625,00 грн. та
фінансових санкцій - 139 813,00 грн. за
порушення вимог Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємства".
Позовні вимоги обґрунтовані
відсутністю з боку позивача порушень
вимог названого Закону.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 18.06.2009
позовні вимоги задоволено.

Апеляційний адміністративний суд
постановою від 21.10.2010 судове рішення
першої інстанції скасував та ухвалив
нове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог відмовив повністю.

Не погодившись із судовим рішенням
апеляційної інстанції, позивач до
Вищого адміністративного суду України
подав касаційну скаргу, де посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просить
зазначене судове рішення скасувати та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Судами першої і апеляційної інстанцій
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що оспорювані
позивачем податкові повідомлення -
рішення Державна податкова інспекція
прийняла на підставі акта від 21.07.2008
про результати виїзної планової
перевірки Підприємства з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.04.2005 по 01.04.2008, у ході якої
встановлено порушення останнім п. 5.1,
пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону
України від 28.12.1994 № 334/94-ВР "Про
оподаткування прибутку підприємств" (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин; далі - Закон №
334/94-ВР), що призвело до заниження
податкових зобов'язань з податку на
прибуток за вказаний період.

З позиції контролюючого органу
порушення позивачем Закону № 334/94-ВР
полягало у включенні до складу валових
витрат сум на придбання послуг у
контрагентів, які, на думку
контролюючого органу, не підтверджені
відповідними первинними документами,
та придбання яких не пов'язано з
господарською діяльністю позивача,
оскільки первинні документи, які стали
підставою для формування валових
витрат позивача, оформленні з
порушенням вимог Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", зокрема, акти
виконаних робіт містять загальний
характер щодо наданих послуг (робіт),
але не свідчать про фактичне надання
послуг та зв'язок з господарською
діяльністю, а також, що така діяльність
спрямована на отримання доходу.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що відповідачем за
наслідками перевірки зроблені хибні
висновки про заниження позивачем
податку на прибуток в період, що
перевірявся, оскільки усі витрати,
здійснені у межах укладених агентських
договорів, включені позивачем до
валових витрат у відповідності до
вимог п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст.
5 Закону № 334/94-ВР на підставі актів
здачі - прийому робіт, актів наданих
послуг по агентським договорам та
здійснених розрахунків за отримані
послуги.

Апеляційний адміністративний суд, не
погодившись з позицією суду першої
інстанції, зазначив, що акти виконаних
робіт, які стали підставою для
формування валових витрат позивача,
оформленні з порушенням вимог Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні",
зокрема, у вказаних первинних
документах відсутні конкретний зміст,
одиниця виміру та обсяг господарської
операції, що не дає можливості
з'ясувати, які конкретні дії вчинялися
та які послуги надавалися.

Так, відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону
України від 28.12.1994 № 334/94-ВР "Про
оподаткування прибутку підприємства"
валові витрати виробництва та обігу -
сума будь-яких витрат платника податку
в грошовій, матеріальній або
нематеріальній формі, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Положеннями пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 вказаного
Закону передбачено, що до складу
валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії, з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Відповідно до п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону №
334/94-ВР не належать до складу валових
витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку, а пп. 5.4.4 п.
5.4 ст. 5 Закону № 334/94-ВР встановлено, що
до складу валових витрат платника
податку включаються витрати на
проведення передпродажних та
рекламних заходів стосовно товарів
(робіт, послуг), що продаються
(надаються) такими платниками податку.

Отже, за своїм змістом наведені норми
Закону № 334/94-ВР передбачають як
підставу для невключення до валових
витрат випадок повної відсутності
будь-яких розрахункових, платіжних та
інших документів та використання у
господарській діяльності придбаних
товарів (послуг).

Водночас, наявність законодавчо
визначених обставин для формування
валових витрат - первинні документи - є
обов'язковою, але, не є безумовною
підставою для визнання правомірності
такого формування.

З матеріалів справи та обставин,
встановлених попередніми судовими
інстанціями, вбачається, що валові
витрати позивач сформував на підставі
первинних документів, складених за
наслідками виконання контрагентами
зобов'язань у межах агентських
договорів, аналіз яких дає підстави
вважати, що дії позивача щодо укладення
цих договорів з контрагентами свідчать
про наявність ділової мети, а послуги,
які надавали виконавці замовнику
(пошук та залучення клієнтів на покупку
автомобілів у позивача), спрямовані на
збільшення доходу Підприємством.

Відповідно до Закону України від 16.07.1999
№ 996-XIV "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій та
при цьому мають містити визначені цим
Законом обов'язкові реквізити (ст. 9
Закону № 996-XIV).

Відповідно до п. 2.7 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95 № 88, первинні документи
складаються на бланках типових і
спеціалізованих форм, затверджених
відповідним органом державної влади.

При цьому жодним нормативно - правовим
актом не затверджено форми бланку акту
надання послуг, крім законодавчо
встановленого мінімуму обов'язкових
реквізитів, встановлених ст. 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" для
первинних та зведених облікових
документів - назва документа (форми),
дата і місце складання, назва
підприємства, від імені якого складено
документ, зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції, посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Також слід зазначити, що незначні
недоліки в заповненні актів, носять
оціночний характер та не є підставою
для висновку про позбавленні юридичної
сили і доказовості зазначеного
первинного документа щодо наданих
позивачу послуг, оскільки в силу
відсутності визначення поняття
"податковий облік" в чинному
законодавстві на момент виникнення
спірних правовідносин та з точки зору
пп. 1.2.3 Положення про організацію
бухгалтерського обліку і звітності в
банках України, в якому зазначено, що
податковий облік ведеться з метою
накопичення даних про валові доходи та
валові витрати відповідно до
законодавства України і
використовується для складання
податкової звітності, форма, правила,
порядок і термін подання якої
визначаються ДПАУ, та при цьому, як
зазначено у цьому пункті Положення,
зміни в податковому обліку не
впливають на фінансовий облік,
фінансовий (бухгалтерський) та
податковий облік - це різні поняття.
Відповідно, недотримання вимог, що
пред'являються до оформлення
первинного документа в
бухгалтерському обліку, не може бути
підставою для прийняття рішення про
виключення суми зі складу валових
витрат.

Наведені обставини справи свідчать про
помилковість висновків апеляційного
суду щодо відмови у позові з тих
підстав, що господарські операції
позивача не підтверджені первинними
документами, оскільки останні не
відповідають вимогам, що до них
ставляться.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Приватного
підприємства "БіКар" задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 21.10.2010 у
справі № 2а-1826/09/2270/9 скасувати та
залишити в силі постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 18.06.2009.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає, крім як з
підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К. Голубєва

Л.В. Ланченко