Справа № 686/87645/13-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2014 року
м. Київ К/800/52022/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі

суддів: Мороз Л.Л.,

Горбатюка С.А.,

Шведа Е.А.,

розглянула у порядку попереднього
розгляду касаційну скаргу ОСОБА_3 на
ухвалу Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 16.05.2013
року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 01.10.2013 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Хмельницькому про
перерахунок пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулась до суду з
адміністративним позовом, у якому
просила визнати неправомірними дії
управління Пенсійного фонду України в
м. Хмельницькому щодо невиплати
підвищення до пенсії, як дитині війни;
стягнути з відповідача на її користь
невиплачену суму підвищення до пенсії
згідно ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» в
розмірі 2415 грн. 15 коп. за період з 09.07.2007
року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по
30.09.2009 року із врахуванням виплачених
сум.

Постановою Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької обл.
від 21.10.2009 року, залишеною без змін
ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 21.11.2011 року,
заявлений позов задоволено частково,
визнано дії управління Пенсійного
фонду України в м.Хмельницькому щодо
невиплати позивачу підвищення до
пенсії відповідно до ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» неправомірними; зобов'язано
відповідача нарахувати і виплатити
позивачу підвищення до пенсії у
розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії
за віком починаючи з 22.05.2008 року по
01.12.2008 року урахуванням виплачених сум;
вирішено питання про судові витрати.

Позивач звернувся до суду із заявою про
зміну способу і порядку виконання
рішення шляхом стягнення з управління
Пенсійного фонду України у м.
Хмельницькому 1611,6 грн.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 16.05.2013
року, залишеною без змін ухвалою
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 01.10.2013 року,
заяву позивача залишено без
задоволення.

Не погоджуючись з судовими рішеннями
першої та апеляційної інстанції у
справі, ОСОБА_3 подала до Вищого
адміністративного суду України
касаційну скаргу у якій, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанції та прийняти нове
рішення, яким задовольнити заяву про
зміну способу і порядку виконання
рішення.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Статтею 14 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
судове рішення, яким закінчується
розгляд справи в адміністративному
суді, ухвалюється іменем України.
Постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

З матеріалів справи вбачається, що суд
у цій справі задовольнив позовні
вимоги у тому числі стосовно
зобов'язання відповідача нарахувати і
виплатити позивачу підвищення до
пенсії у розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком починаючи
з 22.05.2008 року по 01.12.2008 року урахуванням
виплачених сум.

За приписами пункту другого частини
четвертої статті 105 КАС України
адміністративний позов може містити
вимоги про зобов'язання відповідача -
суб'єкта владних повноважень прийняти
рішення або вчинити певні дії. У разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).

Зобов'язання, покладені на відповідача
судом першої інстанції, є позовними
вимогами як обраним судом видом
захисту порушених прав позивача, які
суд задовольнив.

За таких обставин позивач просив
змінити не спосіб виконання постанови
суду, а судове рішення по суті позовних
вимог і вирішити додаткову позовну
вимогу про стягнення коштів, яка не
була предметом розгляду та дослідження
адміністративного суду під час
прийняття цієї постанови. Хоча в
адміністративному судочинстві
повноваження щодо зміни постанови суду
в частині задоволення позовних вимог
мають тільки адміністративні суди
апеляційної та касаційної інстанцій
(ст. 198, 223 КАС України).

Відтак суд першої інстанції,
задовольняючи заяву про зміну способу
виконання рішення, не звернув увагу та
не врахував відмінності між позовною
вимогою як обраним судом видом захисту
порушених прав позивача від способу
виконання судового рішення як одного з
його заходів, чим змінив постанову суду
по суті за відсутності на це
процесуальних повноважень.

Крім того, частиною першою статті 263 КАС
України встановлено, що за наявності
обставин, що ускладнюють виконання
судового рішення (відсутність коштів
на рахунку, відсутність присудженого
майна в натурі, стихійне лихо тощо),
державний виконавець може звернутися
до адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї
норми є обставини, що перешкоджають
належному виконанню судового рішення в
адміністративній справі: ускладнюють
його виконання або роблять неможливим.
Для відстрочення чи розстрочення
виконання судового рішення такою
обставиною може бути недостатність
коштів на рахунку, стихійне лихо, для
зміни способу чи порядку виконання
судового рішення - неможливість
виконання судового рішення внаслідок
відсутності, пошкодження або знищення
об'єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення,
розстрочення виконання рішення та
зміни способу його є такі підстави: для
розстрочення та відстрочення -
обставини, що ускладнюють виконання, а
для зміни способу і порядку виконання -
обставини, які роблять виконання
неможливим.

Вирішення питання про стягнення коштів
як заборгованості невиплаченої пенсії,
яка нарахована у разі виконання
рішення адміністративного суду,
відноситься до юрисдикції цивільних
судів.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що касаційну скаргу слід
відхилити, оскільки рішення судів
першої та апеляційної інстанції
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
правова оцінка обставинам у справі
дана вірно, а доводи касаційної скарги
висновків судів не спростовують,
підстави для призначення справи до
розгляду в судовому засіданні
відсутні.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку, що при розгляді
справи судами допущено неправильне
застосування норм матеріального чи
порушення норм процесуального права,
які передбачені ст.ст. 225 - 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
як підстави для зміни, скасування
судового рішення, залишення позовної
заяви без розгляду або закриття
провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити,
ухвалу Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 16.05.2013
року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 01.10.2013 року у цій справі залишити
без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Судді: