Справа № 607/3751/13-а
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2014-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року
Справа
№ 7841/13/876

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Костіва М.В. та
Савицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у м.Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської обл. від 23.04.2013р. в
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в м.Тернополі про визнання дій
протиправними, зобов'язання нарахувати
і виплатити підвищення до пенсії, -

В С Т А Н О В И Л А:

04.03.2013р. позивач ОСОБА_1 звернулася до
суду з адміністративним позовом, у
якому, із врахуванням поданого під час
розгляду справи доповнення до позовної
заяви, просила визнати дії посадових
осіб відповідача Управління
Пенсійного фонду України в м.Тернополі
щодо відмови у нарахуванні і виплаті 30
відсотків надбавки до пенсії
неправомірними; зобов'язати пенсійний
орган нарахувати та виплатити їй
підвищення до пенсії в розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком
відповідно ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» та ст.28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» за період з 01.08.2011р. по
31.03.2013р., із урахуванням виплачених сум;
зобов'язати відповідача виконати
постанову суду про доплату до пенсії 900
грн. 37 коп., нарахувати із зазначеної
суми індекс інфляції та три проценти
річних за весь час прострочки
виконання постанови суду, тобто, з
01.10.2011р., по день розгляду справи судом
та виконання постанови суду згідно
виконавчого листа; стягнути з
пенсійного органу на її користь
сплачений судовий збір у розмірі 34 грн.
41 коп. (а.с.1-4, 38-40).

Постановою Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
обл. від 23.04.2013р. у задоволенні
заявленого позову відмовлено (а.с.78-79).

Не погодившись із постановою суду, її
оскаржила позивач ОСОБА_1, яка
покликаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення судом норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
просить постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нове
рішення, яким заявлений позов
задоволити (а.с.83-87).

Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що з приводу спірного
підвищення до пенсії вона неодноразово
зверталася до суду із відповідними
позовами, на даний час винесені судові
рішення залишаються невиконаними.
Також судом надано невірну правову
оцінку обставинам справи, відсутність
бюджетних коштів не може бути
перешкодою для отримання позивачем
відповідних соціальних виплат та
виконання відповідачем своїх
зобов'язань. Вважає, що судом помилково
відмовлено у задоволенні заявлених нею
вимог, останні не вирішені у
встановленому порядку.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, а відтак на підставі п.2 ч.1
ст.197 КАС України суд прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга не
підлягає до задоволення, з наступних
підстав.

Відмовляючи у задоволенні заявлених
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що підвищення до пенсії
позивачу виплачені пенсійним органом
із дотриманням вимог чинного
законодавства, а вимоги про
зобов'язання виконати рішення суду по
іншій справі не підлягають
задоволенню, оскільки виконавчий лист
не перебуває на виконанні в органах
державної виконавчої служби. Також
підстави та порядок вирішення
процесуальних питань, пов'язаних з
виконанням судових рішень, визначені в
розділі V КАС України, в порядку ст.181
КАС України позивач до суду із
відповідним позовом не зверталася.

Колегія суддів вважає наведені
висновки суду першої інстанції такими,
що відповідають вимогам закону та
фактичним обставинам справи, виходячи
з наступного.

Безспірно встановлено, що позивач
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є дитиною війни
(а.с.5-6) та відповідно до ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» (у редакції, що була чинною на
час виникнення спірних правовідносин)
мала право на отримання підвищення
виплачуваної їй пенсії за віком.

Позивач перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
м.Тернополі, протягом 01.08.2011р. - 31.03.2013р.
їй виплачувалося підвищення до пенсії.

Приписами п.7 ч.1 Закону України від
14.06.2011р. № 3491-VI «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік» Прикінцеві
положення Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»
доповнено пунктом 4, яким установлено,
що у 2011 році норми і положення ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених КМ України,
виходячи з наявного фінансового
ресурсу бюджету Пенсійного фонду
України на 2011 рік.

З аналізу наведеної норми випливає, що
визначення порядку та розмірів виплат
указаним категоріям громадян
делеговано КМ України.

Конституційність вищевказаних норм
Закону України № 3491-VI від 14.06.2011р. «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»
підтверджена рішенням Конституційного
Суду України № 20-рп/2011 від 26.12.2011р.

На виконання вимог цього Закону КМ
України прийнято постанову від 06.07.2011р.
№ 745 «Про встановлення деяких виплат,
що фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», яка набрала
чинності 23.07.2011р.

Вирішуючи питання про те, яка з
однопредметних законодавчих норм
однакової юридичної сили, що не визнані
неконституційними в установленому
порядку, підлягає застосуванню для
вирішення спорів зазначеної категорії,
необхідно надавати перевагу тій із них,
що прийнята пізніше. У цих
правовідносинах така норма міститься у
Законі України «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік».

Таким чином, до набрання чинності
постановою КМ України від 06.07.2011р. № 745
«Про встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», тобто до 23.07.2011р.,
при вирішенні справ цієї категорії
щодо розміру підвищення до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, дітям війни застосуванню
підлягають положення ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Із 23.07.2011р. правомірність дій суб'єктів
владних повноважень необхідно
перевіряти на відповідність вимогам
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік» та постанови КМ
України від 06.07.2011р. № 745 «Про
встановлення деяких розмірів виплат,
що фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету».

Приписами п.3 Прикінцевих положень
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2012 рік» установлено, що у 2012
році норми і положення статей 5 та 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України, виходячи з наявних
фінансових ресурсів Державного
бюджету України та бюджету Пенсійного
фонду України на 2012 рік.

Згідно норм п.4 Прикінцевих положень
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2013 рік» визначено, що у 2013
році норми і положення статей 5 та 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України, виходячи з наявних
фінансових ресурсів Державного
бюджету України та бюджету Пенсійного
фонду України на 2013 рік.

Постановою КМ України від 06.07.2011р. № 745
«Про встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету» (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин) передбачено, що дітям
війни (крім тих, на яких поширюється дія
Законів України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» і «Про жертви нацистських
переслідувань») до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, підвищення, встановлене
статтею 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»,
провадиться у розмірі 7 відсотків
прожиткового мінімуму, встановленого
законом, для осіб, які втратили
працездатність.

Отже, на момент виникнення спірних
правовідносин, а саме на дату
нарахування і виплати позивачу
пенсійним органом відповідних коштів,
положення Законів України про
Державний бюджет на 2011, 2012 та 2013 роки
були діючими, а відповідно до ст.9
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією України та
законами України.

Таким чином, підстав для визнання дій
відповідача неправомірними щодо
виплати позивачу підвищення до пенсії
як дитині війни немає, оскільки такий
діяв на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією України.

В частині вимог позивача про
проведення нарахування індексу
інфляції та трьох процентів річних
колегія суддів враховує, що згідно ст.625
Цивільного кодексу /ЦК/ України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Разом з тим, норми цивільного
законодавства не регулюють спірні
правовідносини, а відтак їх приписи (у
тому числі ст.625 ЦК України) не можуть
застосовуватися у розглядуваному
випадку, який регламентується
спеціальним законодавством.

Стосовно позовних вимог про
зобов'язання пенсійного органу
виконати судове рішення по іншій
справі (виконавчий лист № 2а-17336/11 від
28.08.2011р.) колегія суддів підкреслює, що у
цьому випадку позивачем обраний
невірний спосіб захисту своїх прав та
інтересів.

Згідно ч.ч.4 і 5 ст.257 КАС України
примусове виконання судових рішень в
адміністративних справах здійснюється
в порядку, встановленому Законом
України «Про виконавче провадження».
Процесуальні питання, пов'язані з
виконанням судових рішень в
адміністративних справах, вирішує
суддя адміністративного суду
одноособово, якщо інше не встановлено
цим Кодексом.

Під час судового розгляду справи
встановлено, що виконавчий лист №
2а-17336/11 від 28.08.2011р. не перебуває на
виконання в органах державної
виконавчої служби; у порядку ст.181 чи
розділу V КАС України позивач до суду із
відповідним позовом не зверталася.

Також в силу приписів ч.1 ст.255 КАС
України постанова або ухвала суду, яка
набрала законної сили, є обов'язковою
для осіб, які беруть участь у справі,
для їхніх правонаступників, а також для
всіх органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

За таких обставин позовні вимоги про
зобов'язання відповідача виконати
постанову суду не можуть бути
задоволені,оскільки обов'язковість
виконання судового рішення, яке
набрало законної сили, визначена
законом; також позивач не скористалася
механізмом примусового виконання
рішення суду.

Доводи апелянта в іншій частині на
правомірність прийнятої постанови не
впливають та висновків суду не
спростовують.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку про те, що
заявлений позов не підлягає до
задоволення з вищевикладених мотивів.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно і повно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу на неї слід залишити
без задоволення.

Керуючись ст.ст.94, 160, 195-197, п.1 ч.1 ст.198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської обл. від 23.04.2013р. в
адміністративній справі № 607/3751/13-а
залишити без задоволення, а вказану
постанову суду - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена у касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до адміністративного
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили.

Головуючий суддя:
Р.М.Шавель

Судді:
М.В.Костів

Н.В.Савицька