Справа № 482/33/14-а
Суддя: Гажа О. П.
Дата ухвалення: 2014-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа №482/33/14-а
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 вересня 2014 року
м. Нова
Одеса

Новоодеський районний суд
Миколаївської області в складі:

головуючого судді Гажі О.П.,

при секретарі судового засідання
Шведовій Я.О.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,
представника відповідача - суб'єкта
владних повноважень УПФУ в
Новоодеському районі Миколаївської
області Шевченко О.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду м. Нова Одеса справу за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
УПФУ в Новоодеському районі
Миколаївської області про визнання
незаконною та скасування постанови
УПФУ в Новоодеському районі
Миколаївської області про накладення
адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

13 січня 2014 року позивач звернувся до
суду із вищевказаним адміністративним
позовом до відповідача.

В обґрунтування своїх вимог позивач
вказав, що 18.12.2013 року начальником УПФУ
в Новоодеському районі Миколаївської
області було винесено постанову, якою
його притягнуто до адміністративної
відповідальності за ст.165-1 ч.1 КУпАП з
накладенням стягнення у виді штрафу в
розмірі 340 гривень.

Зазначив, що відповідно до вказаної
постанови його, як посадову особу ПАТ
КБ «ПриватБанк», визнано винним у
несвоєчасному неповному повернені
банком грошових коштів Управлінню ПФУ
в Новоодеському районі за їх письмовим
розпорядженням, а саме суми пенсії,
зарахованої на поточний рахунок
померлого одержувача пенсії.

Вказану постанову №22 від 18.12.2013 року
начальника УПФУ в Новоодеському районі
Миколаївської області Міщенка О.К.,
відповідно до якої його було
притягнуто до адміністративної
відповідальності за ст.165-1ч.1 КУпАП з
накладенням адміністративного
стягнення у виді штрафу в розмірі 340
гривень, вважає незаконною, так як
ніяких правопорушень не вчиняв.

Посилаючись на незаконність
притягнення його до адміністративної
відповідальності, на відсутність в
його діянні винних, протиправних дій,
за які наступає відповідальність,
посилаючись на безпідставність
накладення на нього стягнення у виді
штрафу в сумі 340 гривень, просив суд
його позов задовольнити, визнавши
незаконною та скасувати вищевказану
постанову.

В судовому засіданні, представник
позивача, посилаючись на викладені в
позові обставини справи, посилаючись
на безпідставність притягнення
позивача до адміністративної
відповідальності з накладенням штрафу,
просив суд позов задовольнити в
повному обсязі.

Представник відповідача УПФУ в
Новоодеському районі Миколаївської
області в судовому засіданні позову не
визнала та, посилаючись на законність
прийнятого рішення та на
безпідставність заявленого позову,
просила суд в задоволенні позову
відмовити.

Вислухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
обставини справи та перевіривши їх
письмовими доказами, оцінивши
досліджені в судовому засіданні
докази, суд приходить до висновку, що
позов підлягає задоволенню. Цей
висновок суду грунтується на
наступному:

Як вбачається з досліджених в судовому
засіданні фактичних обставин справи,
18.12.2013 року начальником УПФУ в
Новоодеському районі Миколаївської
області Міщенком О.К. було винесено
постанову №22, відповідно до якої
позивача ОСОБА_3 було притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ст.165-1 ч.1 КУпАП та на нього було
накладено адміністративне стягнення у
виді штрафу в розмірі 340 гривень за те,
що він будучи посадовою особою -
директором філії Миколаївського
регіонального управління ПАТ КБ
«ПриватБанк», за письмовим
розпорядженням УПФУ в Новоодеському
районі не повернув у повному обсязі до
УПФУ в Новоодеському районі суму
пенсії зарахованої на поточний рахунок
одержувача пенсії - пенсіонерки
ОСОБА_5, яка отримувала пенсію через
відділення «Новоодеське»
Миколаївського РУ ПАТ КБ «ПриватБанк».
Пенсіонерка ОСОБА_5 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, про що стало відомо УПФУ в
Новоодеському районі тільки 03.09.2013
року, а пенсію їй було зараховано на
поточний рахунок 16.08.2013 року. 03.09.2013 року
УПФУ в Новоодеському районі було
направлено листа до Миколаївського РУ
ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо повернення
пенсійної виплати за серпень 2013 року в
сумі 995,78 грн., у зв'язку зі смертю
пенсіонера, про те, Банком було
повернуто на рахунок управління тільки
864,57 грн. Залишок неповернутої суми
становить 131,21 грн., що на думку
відповідача, являється порушенням
вимог ст.13 Порядку виплати пенсій та
одноразової допомоги за згодою
пенсіонерів та одержувачів допомоги
через поточні рахунки в банках,
затвердженого постановою КМУ №1596 від
30.08.1999 року.

Позивач не визнав своєї вини у
викладених в постанові фактах
порушення чинного законодавства.

Представник позивача в судовому
засіданні посилається на те, що
постанова є незаконною,
необґрунтованою та такою, що винесена
без з'ясування як вини, так і всіх
фактичних обставин по справі.

Так, представник позивача стверджує, що
позивач ОСОБА_3 не являється суб'єктом
даного правопорушення, поскільки він
згідно існуючих службових положень не
наділений повноваженнями по
забезпеченню своєчасного повернення
грошових коштів, що були
профінансовані УПФУ в Новоодеському
районі для зарахування на поточні
рахунки пенсіонерів, так як ці
повноваження входять до компетенції
головного офісу ПАТ КБ «ПриватБанк».
Також, представник позивача,
посилається на ряд процесуальних
порушень, допущених відповідачем при
прийнятті цієї постанови, зокрема на
те, що в порушення вимог ст.ст.254, 268
КУпАП, не було вручено позивачу другий
примірник протоколу про
адміністративне правопорушення, що не
було відібрано від нього пояснень по
суті інкримінованого правопорушення
та не було його своєчасно повідомлено
про дату, час і місце розгляду справи
про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимог ст.71 КАС України, у
справах за позовами фізичних осіб до
суб'єкта владних повноважень, обов'язок
доведення правомірності своїх дій
лежить на відповідачу, як на суб'єкту
владних повноважень.

Суд зазначає, що законодавство України
про адміністративні правопорушення
має каральну направленість (тяготіє до
кримінального), так, як розмір штрафів
за деякі адміністративні
правопорушення перевищують розмір
штрафів за деякі кримінальні
правопорушення, що передбачені
Кримінальним Кодексом України, а тому з
урахуванням принципів і загальних
засад, викладених як в КУпАП, так і в
рішеннях Європейського Суду по правах
людини, якими передбачається
необхідність дотримання принципу
презумпції невинності особи, поки її
вина не буде доведена у встановленому
законом порядку, суд приходить до
висновку про невинуватість позивача в
інкримінованому йому правопорушенні,
передбаченому ст.165-1ч.1 КУпАП, так як
матеріали справи не доводять його вини
у вчиненні цього правопорушення.

Обов'язок доведення вини особи у
скоєнні правопорушення, що мало місце
та у доведеності правомірності і
законності прийнятого рішення, у
відповідності до ст.71 КАС України,
покладено на відповідача, як суб'єкта
владних повноважень.

З постанови про адміністративне
правопорушення, винесеної у відношенні
позивача та з його правової позиції до
висунутого обвинувачення, вбачається,
що він із самого початку не визнавав
своєї провини у вчиненні
правопорушення, передбаченого ст.165-1ч.1
КУпАП.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП,
орган чи посадова особа при розгляді
справи про адміністративне
правопорушення зобов'язаний з'ясувати:
чи було вчинено адміністративне
правопорушення, з'ясувати чи винна
особа в його вчиненні, чи підлягає вона
адміністративні відповідальності, чи є
обставини, що пом'якшують і обтяжують
відповідальність, чи заподіяно майнову
шкоду, а також з'ясувати всі інші
обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Дослідивши фактичні обставини
справи, суд приходить до висновку, що
відповідачем не було дотримано в
повній мірі вимог ст.280 КУпАП щодо
доведеності вини правопорушника при
прийняті рішення у відношенні позивача
ОСОБА_3, а в судовому засіданні
представником відповідача не надано
суду доказів правомірності винесення
постанови №22 від 18.12.2013 року про
притягнення позивача до
адміністративної відповідальності за
ч.1 ст.165-1 КУпАП і не надано доказів
доведеності вини позивача у скоєні ним
цього правопорушення.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
позивача було притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ч.1 ст.165-1 КУпАП, але вина позивача у
скоєні ним цього правопорушення не
доведена.

Всі сумніви щодо доведеності вини
позивача у вчинені правопорушення,
передбаченого ст.165-1 ч.1 КУпАП, суд у
відповідності з презумпцією
невинності, відносить на користь
позивача по справі.

В судовому засіданні, при розгляді
даної справи, відповідачем, як
суб'єктом владних повноважень в
заперечення позовних вимог, у
відповідності до вимог ст. 71 КАС
України, не надано доказів
правомірності і законності прийнятого
рішення, а саме доказів правомірності
притягнення позивача до вищевказаної
адміністративної відповідальності.

Згідно зі ст.9 КУпАП,
адміністративним правопорушенням
визнається протиправна, винна дія чи
бездіяльність особи, яка посягає на
громадських порядок, власність, права і
свободи громадян, на встановлений
порядок управління і за яку законом
передбачено адміністративну
відповідальність.

Статтею 165-1ч.1 КУпАП передбачено
відповідальність за порушення
законодавства у сфері
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування.

Так, диспозицією ч.1 ст.165-1 КУпАП
передбачено таку відповідальність
посадової особи, за порушення порядку
нарахування єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування,
неподання, несвоєчасне подання,
подання не за встановленою формою
звітності щодо єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування або
подання недостовірних відомостей, що
використовуються в Державному реєстрі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, іншої
звітності та відомостей, передбачених
законами України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" і "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", порушення встановленого
порядку використання та здійснення
операцій з коштами Пенсійного фонду
України.

Поскільки норма ч.1 ст.165-1 КУпАП є
бланкетною, то постанова про
притягнення ОСОБА_3 до
відповідальності за цією нормою, у
відповідності до ст.283 КУпАП, повинна
містити також і посилання на конкретну
норму Закону, яку порушив ОСОБА_3, за
порушення якої наступає
відповідальність.

З досліджених в судовому засіданні
обставин, викладених в оскаржуваній
позивачем постанові, чітко не
зазначено, яке саме правопорушення із
зазначених в диспозиції ч.1 ст.165-1 КУпАП,
вчинив ОСОБА_3 та чітко не вказано, яким
правовим документом передбачені його
повноваження щодо здійснення операцій
з повернення коштів та якою нормою
передбачена відповідальність за
порушення цих операцій.

Суд зазначає, що досліджені в суді
обставини, свідчать про те, що
відповідальність за порушення,
передбачене ст.165-1 ч.1 КУпАП, за
викладених в постанові №22 від 18.12.2013
року може нести будь-яка посадова особа
банку, як то начальник відділення, чи
начальник регіонального управління, чи
будь хто інший, які наділені
повноваженнями по здійсненню операцій
з коштами Пенсійного Фонду України.

Разом з тим, з пояснень представника
позивача, які він дав в судовому
засіданні, з досліджених обставин
викладених в позові, вбачається, що
позивач не визнає своєї провини в
інкримінованому йому правопорушенні,
зазначаючи про те, що він не вчиняв того
правопорушення, що вказане в
постанові, а саме порушення
встановленого порядку використання та
здійснення операцій з коштами
Пенсійного фонду України, пояснюючи це
тим, що він, як посадова особа, як
директор Миколаївського РУ ПАТ КБ
«ПриватБанк», в межах визначених йому
керівництвом банку повноважень, не
наділений правами повернення коштів до
Пенсійного Фонду, так як ці
повноваження належать представникам
головного офісу ПАТ КБ «ПриватБанку».

Ці пояснення позивача були перевірені
в судовому засіданні та знайшли своє
фактичне підтвердження в досліджених
письмових доказах.

Так, з досліджених в суді фактичних
обставин справи, викладених у
довіреності від 28.10.2009 року, виданій ПАТ
КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3, вбачається, що
директор Миколаївського РУ ПАТ КБ
«ПриватБанк» ОСОБА_3, дійсно не
наділений повноваженнями щодо
забезпечення здійснення операцій із
своєчасного повернення сум грошових
коштів, що були профінансовані УПФУ для
зарахування на поточні рахунки
пенсіонерів, які отримують ці пенсії
через ПАТ КБ «ПриватБанк», а тому
ОСОБА_3 не може бути суб'єктом
інкримінованого йому в провину
правопорушення, що в даному випадку не
створює в його діянні складу
правопорушення, передбаченого ч.1 ст.165-1
КУпАП, а тому виключає його
відповідальність за цією нормою права.

Відсутність умислу позивача, а також
його дії в межах посадової інструкції,
свідчать про те, що в діянні, яке
інкримінується позивачу, взагалі
відсутній склад правопорушення, що
передбачений ст.165-1ч.1 КУпАП.

На ці фактичні обставини, які
відповідно до ст.280 КУпАП, входять до
складу обставин, що підлягають
обов'язковому з'ясуванню, не було
звернуто уваги посадовою особою
відповідача при винесені постанови про
притягнення ОСОБА_3 до
адміністративної відповідальності за
ст.165-1ч.1 КУпАП.

Тому, за таких обставин, суд не вбачає в
діянні директора Миколаївського РУ
ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_3 ознак
протиправного, винного, умисного
діяння у порушенні встановленого
порядку використання та здійснення
операцій з коштами Пенсійного фонду
України.

В зв'язку з викладеним, суд приходить до
висновку, що постанова №22 начальника
УПФУ в Новоодеському районі
Миколаївської області від 18.12.2013 року,
якою позивача притягнуто до
адміністративної відповідальності та
якою до нього застосовано заходи
адміністративного стягнення у виді
штрафу є незаконною, так як ця
постанова не відповідає завданням
адміністративного провадження і меті
адміністративного стягнення.

Тому, проаналізувавши та оцінивши
дослідженні в судовому засіданні
фактичні обставини справи, в тому числі
і той факт, що позивач не визнає своєї
вини у скоєні цього правопорушення, та
порівнюючи ці фактичні обставини з
обставинами, викладеними в постанові
про адміністративне правопорушення,
суд приходить до висновку, що докази
вини позивача, у навмисних діях, у
порушенні встановленого порядку
використання та здійснення операцій з
коштами Пенсійного фонду України, -
відсутні.

У відповідності з п.1 ч.1 ст.247
КУпАП, відсутність в діянні особи
складу адміністративного
правопорушення, являється обставиною,
що виключає провадження у справі про
адміністративне правопорушення.

Постанова про притягнення позивача до
вищевказаної адміністративної
відповідальності винесена без
всебічного, об'єктивного з'ясування
всіх обставин справи, без надання цим
обставинам належної правової оцінки,
без з'ясування вини позивача та без її
доведеності доказами, без дотримання
всіх вимог, передбачених ст.ст.280,283
КУпАП, а тому ця постанова про
притягнення позивача до
адміністративної відповідальності не
може бути законною(ст.245 КУпАП).

З урахуванням таких вищевикладених
обставин, виходячи з вимог і приписів
ст.ст.105ч.3-4, 162 КАС України, суд
приходить до висновку, що вищевказана
постанова у відношенні позивача
винесена без достатніх на то правових
підстав і доказів вини останнього, а
тому являється незаконною.

В зв'язку з вищевикладеним, ця
постанова підлягає скасуванню.

У відповідності до вимог ст.ст.87,94 КАС
України, судові витрати позивача в сумі
73,08 гривень сплаченого ним судового
збору підлягають стягненню на користь
позивача з Державного бюджету України.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 6-11, 15, 158-163 КАСУ, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_3 до УПФУ в Новоодеському
районі Миколаївської області про
визнання незаконною та скасування
постанови УПФУ в Новоодеському районі
Миколаївської області №22 від 18.12.2013
року про накладення адміністративного
стягнення, - задовольнити.

Визнати незаконною і скасувати
постанову начальника Управління
Пенсійного Фонду України в
Новоодеському районі Миколаївської
області №22 від 18.12.2013 року, якою ОСОБА_3
за скоєння правопорушення,
передбаченого ст.165-1 КУпАП, було
притягнуто до адміністративної
відповідальності і застосовано
покарання у виді штрафу в розмірі 340
гривень.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_3 - 73,08 гривень судових
витрат.

Постанова суду являється остаточною і
оскарженню не підлягає.

Головуючий: