Справа № 9101/146891/2012
Суддя: Проценко О.А.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 січня 2014 рокусправа № 2а-4582/11
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді
Проценко О.А.

суддів: Дурасової Ю.В.
Туркіної Л.П.

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління праці та соціального
захисту населення Новомосковської
міської ради

на постанову Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 03.04.2012 року у справі №
2а-4582/11

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального
захисту населення Новомосковської
міської ради

про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання вчинити
дії, -

встановив:

Заявлено позов про визнання дій
відповідача неправомірними та
зобов'язання останнього здійснити
нарахування та виплату позивачу
щорічної допомоги на оздоровлення в
розмірі 4-х мінімальних заробітних плат
згідно зі ст.48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за 2009-2011
роки, з урахуванням виплачених сум. В
обґрунтування позовних вимог позивач
зазначав, що має статус учасника
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС категорії «І» осіб,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, є інвалідом
ІІІ групи захворювання, яке пов'язане з
ліквідацією аварії на ЧАЕС, якому
згідно із Законом України «Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали від Чорнобильської
катастрофи» повинна виплачуватись
щорічна допомога на оздоровлення, але
всупереч вказаним нормам відповідач не
здійснює виплати.

Постановою суду першої інстанції позов
задоволено: визнано протиправними дії
відповідача та зобов'язано останнього
здійснити перерахунок та виплату
позивачу як учаснику ліквідації
наслідків на Чорнобильській АЕС З
категорії щорічної допомоги на
оздоровлення за 2011 рік відповідно до
вимог ч. 4, 7 ст. Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з
урахуванням Рішення Конституційного
суду України № 10-рп від 22 червня 2008 року
та з урахуванням фактично виплаченої
суми за 2011 рік.

Відповідач оскаржує судове рішення в
апеляційному порядку. Просить
постанову суду скасувати, та прийняти
нове рішення, яким відмовити позивачу у
задоволенні позову. Апелянт стверджує
що судом порушено норми матеріального
та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи і не
заперечується сторонами позивач є
постраждалим внаслідок Чорнобильської
катастрофи 1 категорії (а.с.6).
Відповідно до довідки МСЕК останньому
встановлена ІІІ група інвалідності.
Інвалідність пов'язана з ліквідацією
наслідків аварії на ЧАЕС.

За приписами частини першої статті 46
Конституції України громадяни мають
право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України від 28 лютого 1991 року №
796-ХІІ «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Згідно ст.48 Закону України «Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» одноразова щорічна
допомога на оздоровлення виплачується
учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС І категорії,
інвалідам 3 групи у розмірі чотирьох
мінімальних заробітних плат.

Оскільки таке право декларовано
державою, то відповідно держава через
створені нею органи несе обов'язок по
своєчасній та повній виплаті пенсії
саме у розмірах, які нею ж визначені та
закріплені в Законі.

Крім цього, і практика Європейського
суду з прав людини, яка відповідно до
ст. 17 Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини» є
джерелом права, свідчить про те, що
органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів як на
причину невиконання своїх обов'язків (
справа «Кечко проти України», рішення
від 08.11.2005р.).

Наявність у позивача права щодо
отримання вищезазначеної допомоги у
розмірах, які визначені Законом
України № 796-ХІІ є визначальною для
вирішення вказаного спору, крім того,
це право гарантується Конституцією
України (ч.2 ст.46 Конституції України).

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

При визначенні розміру щорічної
допомоги на оздоровлення, застосуванню
підлягають норми ст. 48 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" від 28
лютого 1991 року з наступними змінами та
доповненнями. Дія частини 4 статті 48
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
зупинялась Законом України "Про
державний бюджет України на 2006 рік",
Законом України "Про державний бюджет
України на 2007 рік" та Законом України
"Про державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України". Проте
рішеннями Конституційного Суду
України від 09.07.2007 у справі №6рп/2007 та
від 22.05.2008 року у справі № 10-рп/2008 такі
зупинення визнано неконституційним.
Відповідно до статті 73 Закону України
"Про Конституційний Суд України", в разі
якщо акти або їх окремі положення
визнаються такими, що не відповідають
Конституції України, вони оголошуються
нечинними і втрачають чинність від дня
прийняття Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність. Відповідно до
статті 69 Закону України "Про
Конституційний Суд України", рішення і
висновки Конституційного Суду України
рівною мірою є обов'язковими до
виконання.

В подальшому змін та доповнень до ст.48
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
не вносилось та не приймалося. Тому ст.
48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" діє в редакції до внесення
відповідних змін Законом України "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України", та
передбачає виплату щорічної допомоги
на оздоровлення в розмірі кратному
мінімальній заробітній платі.

Частиною 5 ст. 48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
встановлено, що щорічна допомога на
оздоровлення виплачується громадянам
за місцем їх проживання органами
соціального захисту громадян, а тому
посилання апелянта на те, що він є
неналежним відповідачем по справі є
безпідставним.

Відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України від 20.09.2005 р. № 936
"Порядок використання коштів
державного бюджету для виконання
програм, пов'язаних із соціальним
захистом громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
визначено, що виплата таких
компенсацій та допомоги провадиться
управліннями праці та соціального
захисту населення за місцем реєстрації
громадян та центрами по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат (п. 4
Порядку).

Суд першої інстанції дійшов вірного
висновку щодо права позивача на
отримання щорічної допомоги на
оздоровлення. Проте, судом першої
інстанції допущено помилку в оцінці
фактичних обставин справи, оскільки,
приймаючи рішення, суд застосував
норми щодо осіб 3 категорії учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, тоді як позивач
відноситься до 1 категорії зазначених
осіб, яким згідно з вищевказаним
законодавством визначено допомогу в
розмірі чотирьох мінімальних
заробітних плат відповідно до ч.ч.4,7
ст.48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", про що і просив позивач у
позові.

Крім того, судом не враховано обставини
пропуску позивачем строку звернення до
суду. Так, за приписами ст.ст.99,100
Кодексу адміністративного судочинства
України (КАС України), адміністративний
позов може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами. Для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. При цьому, адміністративний
позов, поданий після закінчення
строків, установлених законом,
залишається без розгляду, якщо суд за
заявою особи, яка його подала, не знайде
підстав для поновлення строку.

Заяви про поновлення строку звернення
до суду з позовом позивач не подавав.
Натомість в матеріалах справи (а.с.18)
міститься заява позивача від 03.04.2012р., в
якій позивач просив суд залишити без
розгляду позовні вимоги стосовно
періоду 2009-2010р.р., чого також судом не
було враховано.

Таким чином постанову суду слід
скасувати, позов задовольнити
частково: визнати протиправною відмову
відповідача у здійсненні перерахунку
та виплати позивачу щорічної допомоги
на оздоровлення за 2011 рік згідно зі ст.48
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та зобов'язати Управління
праці та соціального захисту населення
Новомосковської міської ради
здійснити перерахунок та виплату
позивачу щорічної допомоги на
оздоровлення за 2011 рік в розмірі,
передбаченому ст.48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з
урахуванням вже виплачених сум.

Позовні вимоги щодо періоду 2009-2010 років
залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст.196,197, ст. п.1 ч.1 ст.198, п.1
ч.1 ст. 202, ст.ст. 205, 207 КАС України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Новомосковської міської ради на
постанову Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 03.04.2012 року у справі №
2а-4582/11 задовольнити частково.

Постанову Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 03.04.2012 року у справі №
2а-4582/11 скасувати.

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову
Управління праці та соціального
захисту населення Новомосковської
міської ради у здійсненні перерахунку
та виплати позивачу щорічної допомоги
на оздоровлення за 2011 рік згідно ст.48
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Новомосковської міської ради
здійснити перерахунок та виплату
позивачу щорічної допомоги на
оздоровлення за 2011 рік в розмірі
передбаченому ст.48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Іншу частину позовних вимог залишити
без розгляду.

Ухвала є остаточною та оскарженню не
підлягає.

Головуючий:
О.А. Проценко

Суддя:
Ю.В. Дурасова

Суддя:
Л.П. Туркіна