Справа № 805/7788/13-а
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2014-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" вересня 2014 р.
м.Київ
К/800/47687/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін
О.В. (доповідач),

судді Заяць В.С.,

Логвиненко
А.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Державної реєстраційної служби
України на постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 18
липня 2013 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 29 серпня 2013 року у справі за позовом
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
«Тімірязевське» до Державної
реєстраційної служби України, третя
особа - Сектор державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно
реєстраційної служби Амвросіївського
районного управління юстиції про
визнання протиправними дій та
скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2013 року Сільськогосподарське
товариство з обмеженою
відповідальністю «Тімірязевське»
звернулось до суду з позовом до
Державної реєстраційної служби
України, в якому просило визнати
протиправними дії Державної
реєстраційної служби України,
скасувати рішення Державної
реєстраційної служби України від 30
квітня 2013 року №2087384, зобов'язати
відповідача провести державну
реєстрацію права власності на будівлю
ЦМТФ за адресою: Донецька область,
Амвросіївський район, с.Кленівка,
вул.Зелена, буд.12, внести відповідний
запис до Державного реєстру прав та
надати відповідний витяг про
зареєстроване право.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначав про неправомірність
оскаржуваного рішення державного
реєстратора щодо відмови у державній
реєстрації права власності на будівлю
ЦМТФ, оскільки відповідач, встановивши
невідповідність поданих документів
встановленим вимогам, повинен був
прийняти рішення про зупинення
розгляду заяви та надати час для
виконання вимог, і лише у разі
невиконання вимог у встановлений
термін міг прийняти рішення про
відмову у державній реєстрації. Також
позивач вважає, що були відсутні
підстави для відмови у державній
реєстрації права власності на будівлю
ЦМТФ, оскільки подані на реєстрацію
документи давали змогу встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 18 липня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 29 серпня 2013
року, позов Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю «Тімірязевське»
задоволено частково; визнано
протиправними дії Державної
реєстраційної служби України щодо
прийняття рішення від 30 квітня 2013 року
№ 2087394 про відмову
Сільськогосподарському товариству з
обмеженою відповідальністю
«Тімірязевське» у проведенні
державної реєстрації права власності
на будівлю ЦМТФ за адресою: Донецька
область, Амвросіївський район,
с.Кленівка, вул.Зелена, буд.12; скасовано
рішення Державної реєстраційної
служби України щодо прийняття рішення
від 30 квітня 2013 року № 2087394 про відмову
Сільськогосподарському товариству з
обмеженою відповідальністю
«Тімірязевське» у проведенні
державної реєстрації права власності
на будівлю ЦМТФ за адресою: Донецька
область, Амвросіївський район,
с.Кленівка, вул.Зелена, буд.12;
зобов'язано Державну реєстраційну
службу України провести державну
реєстрацію права власності
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
«Тімірязевське» на будівлю ЦМТФ за
адресою: Донецька область,
Амвросіївський район, с.Кленівка,
вул.Зелена, буд.12 на підставі заяви про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, прийнятої 19 квітня 2013 року за
реєстраційним номером 906963 та доданих
до неї документів у відповідності до
вимог чинного законодавства; у
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленими у справі
рішеннями, Державна реєстраційна
служба України звернулась до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення судів, ухвалити нову
постанову про відмову у задоволенні
адміністративного позову.

Заперечення на касаційну скаргу не
надходили.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та вбачається із матеріалів
справи, 19 квітня 2013 року представником
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
«Тімірязевське» до Реєстраційної
служби Амвросіївського районного
управління юстиції подана заява про
державну реєстрацію прав власності на
нерухоме майно - будівлю ЦМТФ за
адресою: Донецька область,
Амвросіївський район, с.Кленівка,
вул.Зелена, буд.12.

Рішенням Державної реєстраційної
служби України від 30 квітня 2013 року
№2087384 відмовлено у державній
реєстрації права власності на об'єкт
нерухомості на підставі ст.24 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень», п.16, 23 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22
червня 2011 року №703.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
скасування спірного рішення
відповідача та зобов'язуючи провести
відповідну державну реєстрацію права
власності на будівлю ЦМТФ за адресою:
Донецька область, Амвросіївський
район, с.Кленівка, вул.Зелена, буд.12,
суди попередніх інстанцій виходили із
наведених позивачем обставин щодо
неправомірності дій відповідача та
неврахування ним під час прийняття
спірного рішення положень ст.22 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» з посиланням на те, що
прийняттю рішення про відмову в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень на підставі невідповідності
поданих документів встановленим
вимогам передує прийняття рішення про
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень та
надання часу для виконання вимог
державного реєстратора.

Вказані висновки судів попередніх
інстанцій є передчасними, зроблені
судами без повного та всебічного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, з порушенням вимог ст.159
Кодексу адміністративного судочинства
України щодо законності та
обґрунтованості судового рішення.

Судами попередніх інстанцій фактично
не з'ясовані обставини, які послугували
підставою для відмови відповідачем у
державній реєстрації права власності
за заявою позивача та правомірності
застосування державним реєстратором
положень ст.24 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень».

Як вбачається із оскаржуваного рішення
держреєстратора від 30 квітня 2013 року
№2088384, у державній реєстрації
відмовлено у зв'язку з тим, що подані
документи не відповідають
встановленим вимогам та не дають змоги
встановити відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують.

Вказані подстави для відмови у
державній реєстрації передбачені п.4 ч.1
ст.24 Закону.

Судами не надано оцінки доводам
відповідача про те, що позивачем у
поданій до державного реєстратора
заяві від 19 квітня 2013 року №906963
вказаний тип об'єкта нерухомого майна
як «будівля», що не відповідає
документу, який підтверджує виникнення
права власності на нерухоме майно, а
саме свідоцтву про право власності на
нерухоме майно від 24 травня 2011 року,
згідно якого об'єкт нерухомості
складається із декількох частин -
будівлі корпусу №5 загальною площею
3037,40 кв.м.; будівлі корпусу верхньої
родилки, Б, загальною площею 877,40 кв.м.;
будівлі корпусу №2 загальною площею
1608,20 кв.м.; будівлі підстанції 469
загальною площею 56,60 кв.м., а за заявою
позивач просив провести державну
реєстрацію однієї будівлі загальною
площею 5579,60 кв.м., в той час як із
зазначеного вище свідоцтва про право
власності вбачається, що нерухоме
майно є комплексом будівель.

Підставою для зупинення розгляду заяви
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень відповідно до положень ст.22
Закону є подання документів для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень не в повному обсязі,
передбаченому нормативно-правовими
актами.

Приходячи до висновку про
неправомірність дій державного
реєстратора через незастосування
положень ст.22 Закону, суди попередніх
інстанцій не визначили та не навели у
рішеннях обставин щодо неповноти
поданих позивачем документів та
підстав для зупинення розгляду заяви
позивача.

При цьому судова колегія вважає за
необхідне відмітити, що згідно
положень ч.3 ст.24 Закону відмова в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень з підстав, зазначених у пункті
4 частини першої цієї статті, не
позбавляє заявника права повторно
звернутися із заявою за умови усунення
перешкод для державної реєстрації прав
та їх обтяжень.

Щодо задоволення судами позовних вимог
про зобов'язання відповідача провести
державну реєстрацію права власності на
будівлю ЦМТФ на підставі поданої
позивачем заяви про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень,
зареєстрованої 19 квітня 2013 року за
№906963 та доданих до неї документів,
колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до п.п.1, 2 ч.2 ст.9 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень» державний реєстратор
встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та вже
зареєстрованими правами на нерухоме
майно та їх обтяженнями; приймає
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень, про відмову в державній
реєстрації, про її зупинення, внесення
змін до Державного реєстру прав.

Як встановлено ч.4 ст.9 Закону, державний
реєстратор самостійно приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмову в такій
реєстрації. Втручання будь-яких
органів, посадових і службових осіб,
громадян та їх об'єднань у діяльність
державного реєстратора, пов'язану з
проведенням державної реєстрації прав,
забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Отже, державна реєстрація прав на
нерухоме майно відноситься до
компетенції державного реєстратора,
який приймає відповідне рішення за
умови відповідності заявлених прав,
поданої заяви та долучених до неї
документів вимогам, встановленим
законом.

Зобов'язання судом суб'єкта владних
повноважень прийняти конкретне
рішення або вчинити конкретну дію,
зокрема з реєстрації права власності
за поданою позивачем заявою, виходить
за межі компетенції суду та завдань
адміністративного судочинства, може
бути формою втручання у повноваження
суб'єкта владних повноважень та
підміною його юрисдикції.

У відповідності з ч.1 ст.220 КАС України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно ч.2 ст.227 КАС України підставою
для скасування судових рішень судів
першої та (або) апеляційної інстанцій і
направлення справи на новий судовий
розгляд є порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Оскільки судами порушені вимоги щодо
всебічного, повного та об'єктивного
дослідження усіх фактичних обставин,
що мають значення для правильного
вирішення справи, рішення судів
попередніх інстанцій підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд.

Під час нового розгляду суду першої
інстанції слід врахувати вищенаведене
та прийняти обґрунтоване рішення за
результатами повного, всебічного та
об'єктивного розгляду всіх обставин
справи в їх сукупності відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
реєстраційної служби України
задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 18 липня 2013
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 29 серпня 2013
року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді