Справа № 2-а-321/11/1505
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2014-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2014 р. Справа № 2-а-321/11/1505

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції:
Донцов Д.Ю. Одеський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Димерлія
О.О.

- Зуєва Л.Є.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну управління
Пенсійного фонду України в місті
Білгород-Дністровський Одеської
області на постанову
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 18 квітня 2011 року в адміністративній
справі за позовом ОСОБА_2 до управління
Пенсійного фонду України в місті
Білгород-Дністровський Одеської
області про визнання незаконними дій
та зобов'язання призначити пенсію, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до управління
Пенсійного фонду України в місті
Білгород-Дністровський Одеської
області, в якому просив визнати відмову
відповідача у здійсненні перерахунку
пенсії протиправною та зобов'язати
відповідача здійснити перерахунок та
виплату державної пенсії у розмірі 8
мінімальних пенсій за віком та
щомісячну додаткову пенсію за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком, виходячи
зі встановленого розміру мінімальної
пенсії за віком, за період часу з 2004
року по 2007 рік, та з 2010 року та в
подальшому.

В обґрунтування позову позивач
зазначив, що він є особою, постраждалою
внаслідок аварії на ЧАЕС 1 категорії та
має 2 групу інвалідності. Відповідно до
ст.ст. 49, 50, 54 Закону України "Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" має право на державну
пенсію в розмірі восьми мінімальних
пенсій за віком та додаткову пенсію за
шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 %
мінімальної пенсії за віком. Позивач
звернувся до відповідача, із заявою
про перерахунок пенсії, однак в
проведенні перерахунку пенсії йому
було відмовлено.

Ухвалою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 27 січня 2011 року адміністративний
позов ОСОБА_2 до управління Пенсійного
фонду України в місті
Білгород-Дністровський Одеської
області про визнання незаконними дій
та зобов'язання призначити пенсію за
період з 2004 року по травень 2008 року, з 01
січня 2010 року по 24 липня 2010 року
залишено без розгляду.

Постановою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 18 квітня 2011 року позов задоволено.
Визнано протиправними дії відповідача
щодо відмови у проведенні перерахунку
позивачу раніше призначеної пенсії;
зобов'язано відповідача здійснити
перерахунок на користь ОСОБА_2
державної та додаткової пенсії як
інваліду 2 групи та постраждалому
внаслідок аварії на Чорнобильський АЕС
1-ої категорії, виходячи з розміру
державної пенсії в вісім мінімальних
пенсій за віком та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком, за період
з 25 липня 2010 року по 18 квітня 2011 року та
забезпечити відповідні виплати з
врахуванням виплачених сум.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
управління Пенсійного фонду України в
місті Білгород-Дністровський Одеської
області звернулось з апеляційною
скаргою, в якій, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, просить скасувати
оскаржуване судове рішення та прийняти
нову постанову.

Заслухавши суддю доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм процесуального
права, апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга не може бути
задоволена, проте рішення суду першої
інстанції слід змінити.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є
громадянином, постраждалим внаслідок
Чорнобильської катастрофи першої
категорії, інвалідом ІІ групи, що
підтверджується посвідченням серії
НОМЕР_2 20 січня 1999 року, вкладкою до
посвідчення НОМЕР_1 від 20 січня 199 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
з того, що позивач має право на
нарахування та виплату основної пенсії
як інваліду першої групи та додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірах, визначених Законом України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту
потерпілого населення визначені та
закріплені в Законі України "Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" (далі - Закон).

Відповідно до ст.49 Закону пенсії
особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4,
встановлюються у вигляді державної
пенсії та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Згідно ч.1 ст.50 Закону, особам,
віднесеним до категорії 1, які є
інвалідами II групи, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком.

Частиною 4 ст.54 Закону встановлено,
що розмір пенсії для інвалідів другої
групи, щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, в усіх
випадках не може бути нижчим 8
мінімальних пенсій за віком.

Законом України від 28.12.2007р. №107-VI
"Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" ст.50 Закону
викладено в новій редакції, відповідно
до якої особам, віднесеним до категорії
1 - інвалідам II групи, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 20
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність. Цим
же Законом викладено в новій редакції і
статтю 54 Закону, відповідно до якої у
всіх випадках розміри пенсій для
інвалідів, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою,
не можуть бути нижчими для інвалідів,
щодо яких встановлено причинний
зв'язок інвалідності з Чорнобильською
катастрофою по II групі інвалідності - 120
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Рішенням КСУ №10 рп/2008 від 22.05.2008р.
положення Закону України "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України", що
стосуються виплат, встановлених
Законом України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними) та втрачають
чинність з дня ухвалення КСУ цього
Рішення.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення КСУ рішення про їх
неконституційність.

Із врахуванням викладеного позивач,
як постраждалий внаслідок
Чорнобильської катастрофи першої
категорії та інвалід ІІ групи, з 22.05.2008р.
має право на отримання державної
пенсії в розмірі не нижче 8
мінімальних пенсій за віком,
передбаченому ч.4 ст.54 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (в редакції
до 28.12.2007р.), та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком,
передбаченому ч.1 ст.50 Закону у названій
редакції.

Наявність такого права у позивача є
визначальним для вирішення даного
спору. Крім того, це право гарантується
ч.2 ст.46 Конституції України.

Правові засади формування та
застосування державних соціальних
стандартів і нормативів, спрямованих
на реалізацію закріплених
Конституцією України та законами
України основних соціальних гарантій,
до яких відносяться і пенсії,
визначаються Законом України "Про
державні соціальні стандарти та
державні соціальні гарантії".

Відповідно до ст.17 зазначеного
Закону мінімальний розмір пенсії за
віком, як основна державна соціальна
гарантія, встановлюється законами.

Встановлення розміру мінімальної
пенсії за віком Кабінетом Міністрів
України суперечить наведеним нормам
закону.

На підставі ч.3 ст.46 Конституції
України пенсії, інші види соціальних
виплат та допомоги, що є основним
джерелом існування, мають
забезпечувати рівень життя, не нижчий
від прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Із врахуванням наведеної
конституційної норми, розмір
мінімальної пенсії за віком, з якого
мають обраховуватися державна та
додаткова пенсія позивачу, не може бути
нижчим від прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Аналогічне положення щодо
визначення розміру мінімальної пенсії
за віком міститься в ч.1 ст.28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", де
вказано, що мінімальний розмір пенсії
за віком за наявності у чоловіків 25, а у
жінок - 20 років страхового стажу
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.

Будь-якими іншими чинними
законодавчими актами розмір
мінімальної пенсії за віком не
визначається.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з положеннями ч.4 ст.9 КАС
України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту, суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Таким чином, виходячи з
пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначенні
розміру державної та додаткової пенсії
позивачу підлягають застосуванню ч.3
ст.46 Конституції України, ст.ст. 49, 50 та 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
ст.17 Закону України "Про державні
соціальні стандарти та державні
соціальні гарантії" і ч.1 ст.28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", а не
постанови Кабінету Міністрів України
№530 від 28.05.2008р. та №654 від 16.07.2008р., які
істотно звужують обсяг встановлених
законом прав.

На підставі викладеного позивач має
право на перерахунок державної пенсії
та додаткової пенсії, виходячи з
розмірів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
встановлених законами України "Про
Державний бюджет України" на
відповідний рік.

Згідно з ч.3 ст.67 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" у разі
збільшення визначеного законом
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
підвищується розмір пенсії, визначений
відповідно до ст.54 цього Закону, а також
розмір додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним
до категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної
компенсації сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи. Перерахунок пенсії
здійснюється з дня встановлення нового
розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є
імперативною, свідчить, що підставою
для перерахунку пенсії є встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму і
цей перерахунок проводиться з дня
встановлення цього мінімуму.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" мінімальний
розмір пенсій за віком встановлюється
у розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом. Таким чином, новий
мінімальний розмір пенсії за віком
залежить від нового розміру
прожиткового мінімуму.

Оскільки пенсія позивачу має
визначитись виходячи з мінімальної
пенсії за віком, яка встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність, то у
разі збільшення розміру цього
прожиткового мінімуму перерахунок
пенсії позивачу повинен проводитись,
виходячи з нового розміру мінімальної
пенсії за віком.

Крім того, відповідно до ст. 1 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", пенсія
- це щомісячна пенсійна виплата в
солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом. Пенсійні виплати
здійснюються на постійній основі один
раз на місяць протягом невизначеного
періоду часу, а тому цей вид виплат не є
строковим і не може бути призначений на
певний строк.

У цьому випадку визначається лише
дата, з якої особа має право на
отримання пенсії (чи її перерахунок).
Кінцевий термін або строк, на який
призначається пенсія, не може
встановлюватись, оскільки це
суперечить самому визначенню та суті
пенсії. Тому виплату пенсії не може
бути обмежено будь-яким кінцевим
терміном або строком, оскільки це б
обмежувало право особи на отримання
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка має
виплачуватись постійно, один раз на
місяць протягом невизначеного часу та
без встановлення будь-якого терміну
або строку виплати пенсії.

Порядок та строки нарахування пенсій
можуть бути змінені за умов іншого
законодавчого регулювання.

Такий висновок відповідає правовій
позиції Верховного Суду України,
висловленій у постановах від 23 квітня
2012 року № 21-239а11, від 19 березня 2013 року №
21-53а13, від 5 листопада 2013 року № 21-293а13.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
задоволенню підлягають вимоги
позивача щодо зобов'язання відповідача
здійснити перерахунок та виплату
державної пенсії у розмірі 8
мінімальних пенсій за віком та
щомісячної додаткової пенсію за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком, виходячи
зі встановленого розміру мінімальної
пенсії за віком, за період часу з 25
липня 2010 року до встановлення іншого
законодавчого регулювання,
визначеного Законами України, які
відповідатимуть нормам Конституції
України, щодо виплати додаткової
пенсії за шкоду, завдану здоров'ю.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції при
прийнятті постанови правильно по суті
вирішено справу, але із помилковим
застосуванням норм процесуального
права, у зв'язку з чим, відповідно до п.1
ч.1 ст.201 КАС України, рішення суду
першої інстанції підлягає зміні.

Керуючись ст. 183-2, ст.ст.195, 197, 198 ч.1 п.2, 201
ч.1 п.1, 207, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в місті
Білгород-Дністровський Одеської
області залишити без задоволення.

Постанову Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 18 квітня 2011 року змінити.

Викласти абзац третій та четвертий
резолютивної частини вищевказаної
постанови у наступній редакції:

«Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в місті
Білгород-Дністровський Одеської
області здійснити перерахунок на
користь ОСОБА_2 державної та додаткової
пенсії як інваліду 2 групи відповідно
до ст. 50, ч. 4 ст. 54, ч.3 ст. 67 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
виходячи з розміру державної пенсії в
вісім мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю у розмірі 75% мінімальної
пенсії за віком з 25 липня 2010 року, з
урахуванням фактично виплачених сум
та до встановлення іншого
законодавчого регулювання,
визначеного Законами України, які
відповідатимуть нормам Конституції
України».

В іншій частині постанову Іванівського
районного суду Одеської області від 18
квітня 2011 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, є остаточною та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя /підпис/ Єщенко
О.В.

суддя /підпис/
Димерлій О.О.

суддя /підпис/
Зуєва Л.Є.