Справа № 2а-1863/10/1070
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2014-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/37011/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

розглянула в письмовому провадженні
касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 31.05.2011 по
справі №2-а-1863/10/1070 за позовом ОСОБА_1 до
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції Київської
області про стягнення суми податкового
кредиту та штрафних санкцій.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної
Т.М., перевіривши доводи касаційної
скарги щодо дотримання правильності
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 04.02.2010,
позовні вимоги ОСОБА_1 до
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції Київської
області про стягнення суми податкового
кредиту та штрафних санкцій -
задоволено. Стягнуто на користь ОСОБА_1
з Державного бюджету податковий кредит
у розмірі 985,00грн. та штрафні санкції у
розмірі 985,00грн.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 31.05.2011
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 04.02.2010
скасовано та прийнято нову постанову,
якою у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, ОСОБА_1 24.06.2011
звернулась з касаційною скаргою до
Вищого адміністративного суду України,
який ухвалою від 19.07.2011 прийняв її до
свого провадження.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 31.05.2011 та залишити в силі постанову
суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1
посилається на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
зокрема, підпункту 5.3.3 пункту 5.3 статті
5, пункту 18.8 статті 18, підпункту 20.3.1
пункту 20.3, підпунктів 20.4.1 та 20.4.2 пункту
20.4 статті 20 Закону України «Про податок
з доходів фізичних осіб», статті 9
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Перевіривши матеріалами справи
наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_1 згідно з
договором від 04.07.2006 №10-1/06 Д-96 сплатила
7260,00грн. за навчання своєї дочки ОСОБА_2
у вищому навчальному закладі.

ОСОБА_1 13.03.2009 подала до Васильківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Київської області річну
податкову декларацію про доходи з
метою реалізувати своє право на
податковий кредит за наслідками
звітного податкового року, копію
довідки про заробітну плату за звітний
період, перелік сум витрат, які
включаються до складу податкового
кредиту, розрахунок суми податку, що
підлягає поверненню, копію договору
про підготовку фахівця з вищою освітою
та квитанції про оплату за навчання.

Згідно з розрахунку сума, що підлягає
поверненню ОСОБА_1 внаслідок
застосування нею права на податковий
кредит, складає 95,00грн.

Васильківська об'єднана державна
податкова інспекція Київської області
від 12.05.2009 повідомила ОСОБА_1, що
оскільки дочка позивача ОСОБА_2
протягом звітного року навчалася,
працювала та отримувала заробітну
плату, то саме вона має право на
отримання податкового кредиту, а не
члени її сім'ї.

Згідно з пунктом 1.16 статті 1 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» податковий кредит - сума
(вартість) витрат, понесених платником
податку - резидентом у зв'язку з
придбанням товарів (робіт, послуг) у
резидентів - фізичних або юридичних
осіб протягом звітного року (крім
витрат на сплату податку на додану
вартість та акцизного збору), на суму
яких дозволяється зменшення суми його
загального річного оподатковуваного
доходу, одержаного за наслідками
такого звітного року, у випадках,
визначених цим Законом.

Відповідно до підпункту 5.3.3 пункту 5.3
статті 5 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» платник податку
має право включити до складу
податкового кредиту звітного року такі
витрати, фактично понесені ним
протягом такого звітного року: суму
коштів, сплачених платником податку на
користь закладів освіти для
компенсації вартості середньої
професійної або вищої форми навчання
такого платника податку, іншого члена
його сім'ї першого ступеня споріднення,
але не більше суми, визначеної у
підпункті 6.5.1 пункту 6.5 статті 6 цього
Закону, у розрахунку за кожний повний
або неповний місяць навчання протягом
звітного податкового року.

При цьому, підпунктом 5.4.2 пункту 5.4
статті 5 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» встановлено
обмеження щодо не перевищення сум
нарахованого платником податку
податкового кредиту понад суми
загального оподатковуваного доходу
платника податку, одержаного протягом
звітного року як заробітна плата.

Згідно положень статті 1 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
заробітна плата - це доходи, а також
інші заохочувальні та компенсаційні
виплати або інші виплати та винагороди,
які виплачуються (надаються) платнику
податку у зв'язку з відносинами
трудового найму згідно із законом.

Оскільки ОСОБА_2 у звітному році
навчалася та працювала і отримувала
заробітну плату, а також до податкового
органу у 2008 році на неї надходила
інформація за ф. 1ДФ (ознака доходу 1), то
за наслідками 2008 року ОСОБА_2 є
платником податку з доходів фізичних
осіб і право на звернення за податковим
кредитом, за умови додержання ним вимог
пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб», має
вона, а не члени її сім'ї першого
ступеню споріднення.

Враховуючи викладене, висновок суду
апеляційної інстанції про відсутність
підстав для задоволення позовних вимог
є правильним.

Доводи касаційної скарги зазначених
висновків суду не спростовують і не
дають підстав для висновку, що судом
апеляційної інстанції при розгляді
справи неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 210, 222, 223, 224, 230, 231,
частиною п'ятою статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 31.05.2011 по
справі №2-а-1863/10/1070 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку, на підставі та у
строки, передбачені статтями 235 - 238, 240
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий: __________________
Т.М. Шипуліна

Судді:
__________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв