Справа № 820/15815/14
Суддя: Полях Н.А.
Дата ухвалення: 2014-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

15 вересня 2014 р.
№ 820/15815/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Полях Н.А.,

при секретарі судового засідання -
Корнієнка А.Д.,

за участі:

представника позивача - Росоловського
Р.М.,

представника відповідача -
Перепелиці Л.В.,

представника третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши адміністративний позов
Публічного акціонерного товариства
"ФІДОБАНК" до Відділу державної
виконавчої служби Дергачівського
районного управління юстиції
Харківської області, третя особа -
ОСОБА_4 про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Публічне акціонерне
товариство "ФІДОБАНК", звернувся до
Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
Відділу державної виконавчої служби
Дергачівського районного управління
юстиції Харківської області, третя
особа - ОСОБА_4, в якому просить суд, з
урахуванням уточнень, скасувати
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
Відділу державної виконавчої служби
Дергачівського районного управління
юстиції 20.03.2014 року в частині
накладення арешту та заборони
відчуження на: квартиру АДРЕСА_1;
зобов'язати Відділ державної
виконавчої служби Дергачівського
районного управління юстиції
Харківської області внести зміни в
Державний реєстр речових прав на
нерухоме майно в частині виключення з
під арешту квартиру за адресою:
АДРЕСА_1, номер запису про обтяження:
4729168 від 19.02.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що постанова державного
виконавця в частині арешту квартири за
адресою: АДРЕСА_1 та оголошення
заборони на її відчуження є незаконною
та такою, що підлягає скасуванню.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі та просив суд їх
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні поклався на розсуд суду.

Представник третьої особи в судовому
засіданні проти задоволення позову не
заперечував.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін та третьої особи,
дослідивши матеріали справи, встановив
такі обставини.

Судом встановлено, що між акціонерним
банком "Факториал-Банк",
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство "Фідобанк", що
підтверджується матеріалами справи, та
ОСОБА_4 20.09.2006 року було укладено
договір кредиту №309-Н-В/01/06, відповідно
до якого позичальник отримав кредит в
сумі 28500,00 доларів США терміном по 19.09.2016
року із сплатою 15% річних.

З метою виконання зобов'язання за
зазначеним кредитним договором між
позивачем та ОСОБА_4 укладений
іпотечний договір від 20.09.2006 року №109/06,
за яким ОСОБА_4 передала в іпотеку, до
повного виконання своїх кредитних
зобов'язань, житлове приміщення, а саме
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Зазначений іпотечний договір був
зареєстрований у Державному реєстрі
іпотек 02.10.2006 року.

Судом встановлено, що 27.01.2014 року
головним державним виконавцем відділу
Державної виконавчої служби
Дергачівського районного управління
юстиції Харківської області було
відкрито виконавче провадження №41774231
на підставі виконавчого листа
№820/9594/13-а, виданого Харківським
окружним адміністративним судом 16.01.2014
року щодо стягнення з ОСОБА_4 грошової
суми в розмірі 684297,00 грн.

20.03.2014 року головним державним
виконавцем було винесено постанову про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження,
відповідно до якої було накладено
арешт на двокімнатну квартиру
загальною площею 44,80 кв.м., розташовану
за адресою: АДРЕСА_1 у межах суми
звернення стягнення у розмірі 684297,00
грн. та заборонено здійснювати
відчуження будь-якого майна, яке
належить боржнику.

Також до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно та їх обтяжень
внесено запис про арешт всього
нерухомого майна, належного ОСОБА_4 в
межах суми стягнення у розмірі 684297,00
грн.

Позивач не погодився із такими діями
відповідача та оскаржив їх до суду.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про виконавче провадження" виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених
цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно зі статтею 25 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання
до відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих
днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження. У постанові державний
виконавець вказує про необхідність
боржнику самостійно виконати рішення
у строк до семи днів з моменту
винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.
Копії постанови про відкриття
виконавчого провадження надсилаються
не пізніше наступного робочого дня
стягувачу та боржникові.

Статтею 27 Закону України "Про виконавче
провадження" передбачено, що у разі
ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Відповідно до статті 54 Закону України
"Про виконавче провадження" звернення
стягнення на заставлене майно в
порядку примусового виконання
допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача-заставодержателя. У разі
якщо коштів, що надійшли від
реалізації заставленого майна,
недостатньо для задоволення вимог
стягувача-заставодержателя за
виконавчим документом, на підставі
якого звернуто стягнення на
заставлене майно, такий документ
повертається
стягувачу-заставодержателю в порядку,
встановленому пунктом 8 частини першої
статті 47 цього Закону. Для задоволення
вимог стягувачів, які не є
заставодержателями, стягнення на
заставлене майно боржника може бути
звернуто у разі: виникнення права
застави після винесення судом рішення
про стягнення з боржника коштів; якщо
вартість предмета застави перевищує
розмір заборгованості боржника
заставодержателю. Про звернення
стягнення на заставлене майно для
задоволення вимог стягувачів, які не
є заставодержателями, державний
виконавець повідомляє
заставодержателю не пізніше
наступного дня після накладення
арешту на майно або якщо йому стало
відомо, що арештоване майно боржника
перебуває в заставі, та роз'яснює
заставодержателю право на звернення до
суду з позовом про зняття арешту із
заставленого майна. Спори, що
виникають під час виконавчого
провадження щодо звернення стягнення
на заставлене майно, вирішуються судом.
Примусове звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється
державним виконавцем з урахуванням
положень Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про іпотеку " іпотека - вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні
іпотекодавця, згідно з яким
іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 3 Закону України "Про іпотеку"
передбачено, що у разі порушення
боржником основного зобов'язання
відповідно до іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити забезпечені нею вимоги за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими особами, права чи вимоги
яких на передане в іпотеку нерухоме
майно зареєстровані після державної
реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет
окремого права чи вимоги на передане
в іпотеку нерухоме майно виникає
відповідно до закону, таке право чи
вимога має пріоритет над вимогою
іпотекодержателя лише у разі його/її
виникнення та реєстрації до моменту
державної реєстрації іпотеки.
Пріоритет права іпотекодержателя на
задоволення забезпечених іпотекою
вимог за рахунок предмета іпотеки
відносно зареєстрованих у
встановленому законом порядку прав
чи вимог інших осіб на передане в
іпотеку нерухоме майно виникає з
моменту державної реєстрації іпотеки.
Зареєстровані права та вимоги на
нерухоме майно підлягають
задоволенню згідно з їх пріоритетом -
у черговості їх державної реєстрації.

Відповідно до статті 33 Закону України
"Про іпотеку" у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на
предмет іпотеки. Право
іпотекодержателя на звернення
стягнення на предмет іпотеки також
виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

Таким чином, виходячи з аналізу статті
54 Закону України "Про виконавче
провадження", судом встановлено, що
стягнення на заставлене майно боржника
може бути звернено у разі, коли
виникнення права застави після
винесення судом рішення про
стягнення з боржника коштів, а також
якщо вартість предмета застави
перевищує розмір заборгованості
боржника заставодержателю. Проте, суд
зазначає, що жодна із цих обставин не
настала.

Крім того, варто зазначити, що
відповідно до вимог статті 54 Закону
України "Про виконавче провадження"
про звернення стягнення на
заставлене майно для задоволення
вимог стягувачів, які не є
заставодержателями, державний
виконавець повідомляє
заставодержателю не пізніше
наступного дня після накладення
арешту на майно або якщо йому стало
відомо, що арештоване майно боржника
перебуває в заставі, та роз'яснює
заставодержателю право на звернення
до суду з позовом про зняття арешту із
заставленого майна.

Проте, позивач зазначає, що він не
отримував копію оскаржуваної
постанови, а відповідачем не надано
доказів того, що він повідомив позивача
про її винесення.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
позову.

Таким чином, виходячи з заявлених
позовних вимог, положень чинного
законодавства України та матеріалів
справи суд приходить до висновку, що
позовні вимоги є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 160-163, 167, 186 КАС
України, суд -

П О С Т А Н О
В И В:

Адміністративний позов Публічного
акціонерного товариства "ФІДОБАНК" до
Відділу державної виконавчої служби
Дергачівського районного управління
юстиції Харківської області, третя
особа - ОСОБА_4 про скасування постанови
- задовольнити у повному обсязі.

Скасувати постанову про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження Відділу державної
виконавчої служби Дергачівського
районного управління юстиції 20.03.2014
року в частині накладення арешту та
заборони відчуження на квартиру
АДРЕСА_1.

Зобов'язати Відділ державної
виконавчої служби Дергачівського
районного управління юстиції
Харківської області внести зміни в
Державний реєстр речових прав на
нерухоме майно в частині виключення з
під арешту квартиру за адресою:
АДРЕСА_1, номер запису про обтяження:
4729168 від 19.02.2014 року..

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений
19.09.2014 року.

Суддя
Н.А. Полях