Справа № 818/1354/14
Суддя: С.М. Глазько
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2014 р.
Справа №818/1354/14

Сумський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Глазька С.М.,

за участю: секретаря судового
засідання - Заіченко А.М.,

представників позивача - Сінько О.А.,
ОСОБА_2,

представника відповідача - Кривохижа
В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Суми
адміністративну справу за позовом
Державного підприємства
"Новосуханівський спиртовий завод" до
Державної фінансової інспекції в
Сумській області про визнання
незаконною вимоги,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Державне підприємство
«Новосуханівський спиртовий завод»,
звернувся до суду з адміністративним
позовом до Державної фінансової
інспекції в Сумській області який
уточнив під час розгляду справи та
остаточно просив:

- визнати незаконними та скасувати
пункти 2, 3, 7 вимоги Державної
фінансової інспекції в Сумській
області №18-07-14-14/2755 від 23.04.2014 р.;

- визнати незаконним та скасувати пункт
4 вимоги Державної фінансової
інспекції в Сумській області
№18-07-14-14/2755 від 23.04.2014 р. в частині
поновлення на балансі дебіторської
заборгованості ТОВ "НК Альфа-Нафто" в
розмірі 4,77 грн., ТОВ "Кангаро-Груп" в
розмірі 22 503,84грн., проведення
претензійно-позовної роботи із
підприємствами боржниками на суму
заборгованості в розмірі 9 299,41 грн., та
стягнення з винних осіб у не проведенні
претензійної роботи та списанні
дебіторської заборгованості в розмірі
31 808,02 грн.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що
відповідач протиправно в ході
проведення ревізії встановив, що в
порушення п.2 постанови Кабінету
Міністрів України «Про роботу за
сумісництвом працівників державних
підприємств, установ і організацій»
від 03.04.1993 р. № 245, ст.102-1 Кодексу законів
про працю України позивачем зайво
нараховано та виплачено заробітну
плату головному бухгалтеру ОСОБА_2, яка
працювала за сумісництвом, в загальній
сумі 43595,44 грн., окрім того, зайво
проведено нарахувань на заробітну
плату в сумі 16208,78 грн., чим завдано
матеріальної шкоди (збитків)
підприємству на суму 59804,21 гривень.
Однак позивач зазначає, що
відповідачем не враховано п. 11 Додатку
до Положення про умови роботи за
сумісництвом державних підприємств,
установ і організацій, затвердженого
Наказом Міністерства праці України,
Міністерства юстиції України,
Міністерства фінансів України від 28
червня 1993 року №43, відповідно до якого,
робота ОСОБА_2 на посаді головного
бухгалтера позивача не є сумісництвом.
Щодо інших порушень, то позивач
зазначає, що відповідач необґрунтовано
вимагає провести претензійно-позовну
роботу з божниками, оскільки один
боржник на час проведення ревізії вже
був припинений, а щодо інших боржників
зазначає, що враховуючи суми судових
зборів, що повинен сплатити позивач при
подачі позовів про стягнення боргів
позивач зазначає що такі дії є
нерентабельними.

Щодо продажу металевого ангару позивач
зазначає, що відповідачем безпідставно
визнано його об'єктом нерухомості,
окрім того, відповідач застосував до
спірних правовідносин норму, яка на час
вчинення позивачем дій ще не діяла.

В судовому засіданні представники
позивача підтримали позовні вимоги з
мотивів викладених в позовній заяві.

Відповідач, заперечуючи проти
задоволення позову, свою позицію
виклав в запереченні на
адміністративний позов в якому
зазначив, що його вимоги є правомірними
та обґрунтованими, що підтверджується
актом ревізії позивача.

В судовому засіданні представник
відповідача заперечував проти
задоволення позову з мотивів
викладених в запереченні на
адміністративний позов.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи та
оцінивши докази в їх сукупності, суд
вважає за необхідне позовні вимоги
задовольнити частково, виходячи з
наступного.

В судовому засіданні встановлено, що
відповідачем, проведено планову
ревізію фінансово-господарської
діяльності Державного підприємства
«Новосуханівський спиртовий завод» за
період з 01.11.2010 року по 31.12.2013 року. За
наслідками вказаної ревізії
відповідачем був складений акт ревізії
від 14.03.2014 №07-06/2.

На підставі вказаного акту
відповідачем на адресу позивача була
надіслана вимога про усунення
виявлених ревізією порушень чинного
законодавства від 23.04.2014 року
№18-07-14-14/2755 в якій, окрім інших вимог,
які не є предметом розгляду даної
справи, відповідач вимагав:

2. Ревізією встановлено, що в порушення
п.2 постанови Кабінету Міністрів
України «Про роботу за сумісництвом
працівників державних підприємств,
установ і організацій» від 03.04.1993 № 245,
ст. 102-1 Кодексу законів про працю
України від 10.12.1971 №322-VІІІ,
підприємством зайво нараховано та
виплачено заробітну плату головному
бухгалтеру, яка працювала за
сумісництвом, в загальній сумі 43595,44
грн., окрім того, зайво проведено
нарахувань на заробітну плату в сумі
16208,78 грн., чим завдано матеріальної
шкоди (збитків) підприємству на суму
59804,21 грн. Зважаючи на це відповідач
вимагає:

- відобразити в обліку дебіторську
заборгованість за головним
бухгалтером за зайво отриманою нею
заробітною платою в сумі 43595,44 грн.;

- стягнути з головного бухгалтера, як
одержувача зайво нарахованої
заробітної плати, кошти в сумі 43595,44
грн., у встановленому порядку;

- в іншому випадку стягнути з осіб,
винних у зайвому витрачанні коштів,
шкоду у порядку та розмірі,
встановленому ст. ст. 130-136 Кодексу
законів про працю України;

- провести перерахунок та відповідні
взаємозвірки щодо сум внесків до
фондів та повернути зайво сплачені
кошти в сумі 16208,78 грн.

3. Також, ревізією встановлено, що в
порушення п.2 постанови Кабінету
Міністрів України «Про роботу за
сумісництвом працівників державних
підприємств, установ і організацій»
від 03.04.1993 № 245, ст. 102-1 Кодексу законів
про працю України, у зв'язку із зайво
нарахованою та виплаченою заробітною
платою за сумісництвом, головному
бухгалтеру ОСОБА_2 зайво нараховано та
виплачено відпускні в сумі 626,78 грн. та,
як наслідок, проведено зайве
нарахування єдиного соціального
внеску в сумі 233,03 грн., чим завдано
матеріальної шкоди (збитків)
підприємству на загальну суму 859,81 грн.,
у зв'язку з чим відповідач вимагав:

- відобразити в обліку дебіторську
заборгованість за головним
бухгалтером за зайво отриманими нею
відпускними в сумі 626,78 грн.;

- стягнути з головного бухгалтера кошти
в сумі 626,78 грн. у встановленому порядку;

- в іншому випадку стягнути з осіб,
винних у зайвому витрачанні коштів,
шкоду у порядку та розмірі,
встановленому ст.ст. 130-136 Кодексу
законів про працю України;

- провести перерахунок та відповідні
взаємозвірки щодо сум внесків до
фондів та повернути зайво сплачені
кошти в сумі 233,03 гривень.

4. Ревізією наявності дебіторської та
кредиторської заборгованості, в
частині списання дебіторської
заборгованість по якій минув термін
позовної давності, без проведення
претензійно-позовної роботи виявлено
порушення ст. ст. 509, 629 та ст. ст. 260, 261, 267
Глави 19 Цивільного кодексу України, ст.
223 Господарського кодексу України, в
результаті незабезпечення проведення
претензійно-позовної роботи, та не
стягнення дебіторської заборгованості
у терміни визначені договором та
вищевказаними Кодексами, пропущено
строк позовної давності, що мало
наслідком втрату боржника у
зобов'язанні та позбавлення державного
підприємства права вимагати від
боржника виконання його обов'язку -
відшкодування збитків, що призвело до
нанесення підприємству матеріальної
шкоди (збитків) на загальну суму 31808,02
грн., у зв'язку з чим:

- поновити по бухгалтерському обліку
підприємства списану дебіторську
заборгованість в сумі 31808,02 грн.;

- провести претензійно-позовну роботу
із підприємствами-боржниками щодо
повернення коштів в дохід
підприємства;

- в іншому випадку стягнути з осіб,
винних у не проведенні
претензійно-позовної роботи та
списанні дебіторської заборгованості,
шкоду у порядку та розмірі,
встановленому ст. ст. 130-136 Кодексу
законів про працю України.

7. Ревізією правильності визначення
основних засобів активами, визначення
їх первісної вартості встановлено, що в
порушення ч. 5 ст. 8 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», п. 4 Положення
(Стандарту) бухгалтерського обліку № 7
«Основні засоби», затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від №92, п. 3 наказу підприємства «Про
організацію бухгалтерського обліку та
облікову політику підприємства» від
02.01.2008 №1а, списано ангар на суму 20775,38
грн., чим завдано матеріальної шкоди
(збитків) підприємству на цю ж суму у
зв'язку чим необхідно:

- стягнути з осіб, винних у зазначеному
порушенні, шкоду у порядку та розмірі
встановленому ст. 130-136 КЗпПУ.

Відповідач правомірність вищевказаних
вимог обґрунтовував наступним.

Ревізію дотримання законодавства при
здійсненні операцій з оплати праці
зовнішнім сумісникам проведено
суцільним способом за період, який
підлягав ревізії та встановлено, що
відповідно до п.2 постанови Кабінету
Міністрів України «Про роботу за
сумісництвом працівників державних
підприємств, установ і організацій»
від 03.04.1993 р. №245 тривалість роботи за
сумісництвом працівників державних
підприємств не може перевищувати
чотирьох годин на день і повного
робочого дня у вихідний день. Загальна
тривалість роботи за сумісництвом
протягом місяця не повинна
перевищувати половини місячної норми
робочого часу відповідно до ст. 102-1
Кодексу законів про працю України,
умови роботи за сумісництвом, у тому
числі щодо її тривалості, поширюються
лише на працівників державних
підприємств, установ і організацій.

Так, згідно наказу по підприємству від
25.03.2011 року №7 ОСОБА_2 прийнята головним
бухгалтером ДП «Новосуханівський
спиртовий завод» з правом другого
підпису за сумісництвом з окладом
згідно штатного розпису.

Трудова книжка за місцем роботи ОСОБА_2
на ДП «Новосуханівський спиртовий
завод» відсутня. Основним місцем
роботи ОСОБА_2 є СП «Технополіс» у формі
ТОВ.

З метою дослідження питання
перебування на посаді головного
бухгалтера ДП «Новосуханівський
спиртовий завод» ОСОБА_2 здійснена
зустрічна звірка у СП «Технополіс»у
формі ТОВ.

В ході зустрічної звірки підтверджено,
що головний бухгалтер ДП
«Новосуханівський спиртзавод» ОСОБА_2
у періоді з 01.11.2010 р. по 31.12.2013 р. та
станом на момент складання зустрічної
звірки, відповідно до наказу від 01.03.2006
р. № 11/1- ВК та запису у трудовій книжці
має постійне місце роботи СП
«Технополіс» у формі ТОВ на посаді
головного бухгалтера.

Відповідно до табелів обліку робочого
часу та відомостей нарахування
заробітної плати головний бухгалтер
ОСОБА_2 протягом періоду з 01.11.2010 р. по
31.12.2013 р. та станом на дату проведення
зустрічної звірки працювала на повну
ставку головного бухгалтера у СП
«Технополіс» у формі ТОВ (з 8-ми
годинним робочим днем).

Трудова книжка ОСОБА_2 знаходиться у СП
«Технополіс» у формі ТОВ, у ДП
«Новосуханівський спиртзавод» її
немає.

Отже, відповідач вважав, що перебування
на посаді головного бухгалтера у ДП
«Новосуханівський спиртзавод» ОСОБА_2
є сумісництвом і, відповідно до п. 2
постанови Кабінету Міністрів України
від 03.04.1993 р. №245 "Про роботу за
сумісництвом працівників державних
підприємств, установ і організацій"
тривалість її робочого дня за
сумісництвом не може перевищувати
чотирьох годин на день та повного
робочого дня у вихідний день. Загальна
тривалість роботи за сумісництвом
протягом місяця не повинна
перевищувати половини місячної норми
робочого часу.

Однак, як зазначалось вище, у
бухгалтерських документах ДП
«Новосуханівський спиртзавод», в тому
числі: у табелях обліку робочого часу
відображено відпрацювання ОСОБА_2 в
періоді з квітня 2011 року по грудень 2013
року 8-ми годинний робочий день, за який
їй було нараховано заробітну плату
відповідно до штатного розпису.

До ревізії надано табелі обліку
робочого часу ДП «Новосуханівський
спиртзавод», які підписані від імені
головного бухгалтера ОСОБА_2

Згідно табелів обліку робочого часу за
період з 01.11.2010 р. по 31.12.2013 р.
відображено відпрацювання ОСОБА_2
години відпрацьованого часу в розмірі 8
годин щоденно протягом місячного
робочого часу. Зазначене є порушенням
п. 1 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в України», яким передбачено,
що підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.

Суд не погоджується з вищевикладеною
позицією відповідача та вважає не
обґрунтованими 2 та 3 пункт
оскаржуваної вимоги у зв'язку з
наступним.

Трудові відносини ОСОБА_2 та ДП
«Новосуханівський спиртзавод»
підтверджено наказом на прийом за
сумісництвом на посаду головного
бухгалтера №7 від 25.03.2011 року. У
відповідності з наказом №11 від 16.04.2011
року ОСОБА_2 виконує функції головного
бухгалтера на підставі укладеної
цивільно- правової угоди від 16.04.2011 року
(а.с.189-190).

Відповідно до п. 11 Додатку до Положення
про умови роботи за сумісництвом
державних підприємств, установ і
організацій, Затверджено Наказом
Міністерства праці України,
Міністерства юстиції України,
Міністерства фінансів України від 28
червня 1993р. №43, не є сумісництвом: інша
робота, яка виконується в тому разі,
коли на основній роботі працівник
працює неповний робочий день і
відповідно до цього отримує неповний
оклад (ставку), якщо оплата його праці
по основній та іншій роботі не
перевищує повного окладу (ставки) за
основним місцем роботи.

Відповідно до наказу №3 від 03.01.2011 року
по СУРП "Технополіс" ТОВ, де ОСОБА_2
працює за основних місцем роботи
(ведеться трудова книжка) та штатних
розписів (а.с.133-136), вона працює на 0,5
ставки - неповний робочий день. Ставка
за основним місцем роботи складає 6000
грн. Разом із ставкою в ДП
"Новосуханівський спиртзавод" - 2694,0
грн., сума оплати, що отримує ОСОБА_2 не
перевищує суму окладу за основним
місцем роботи - 6000,0 грн. (3000,00 + 2694,00 =
5694,00грн.). Таким чином, робота на ДП
"Новосуханівський спиртзавод" не є
сумісництвом.

На обґрунтування своєї позиції
відповідачем були надані суду табелі
обліку використання робочого часу СУРП
"Технополіс" ТОВ, де головному
бухгалтеру ОСОБА_2 зазначено 8 часові
робочі дні. Вказані табелі були
отримані відповідачем в ході
проведення ревізії та підписані ОСОБА_2

Представник відповідача заперечень
щодо вищевказаних розрахунків не
наводив.

В судовому засіданні ОСОБА_2 зазначила,
що вказані табелі обліку використання
робочого часу з зазначенням 8 часового
робочого дня були складені виключно на
вимогу посадових осіб відповідача.

Суд зазначає, що вказані табелі обліку
використання робочого часу не можуть
бути враховані судом як доказ у зв'язку
з тим, що вони складенні
неуповноваженою особою, оскільки сам
відповідач в своєму запереченні на
адміністративний позов зазначає, що
відповідно до посадової інструкції
головного бухгалтера ОСОБА_2 обов'язки
з ведення табелів обліку робочого часу
на неї не покладено.

Відповідно до п. 2.6, 2.7 посадової
інструкції, нею повинно здійснюватися
контроль за дотримання порядку
оформлення первинних документів,
надаватись користувачам повної,
правдивої та неупередженої інформації
про фінансовий стан, результати
діяльності та рух коштів підприємства,
здійснювати контроль за веденням
касових операцій, раціональним та
ефективним використанням
матеріальних, трудових та фінансових
ресурсів, збереження власності
підприємства.

В ході ревізії розпорядчих документів
щодо покладання обов'язків з ведення
табелю обліку робочого часу на
головного бухгалтера ОСОБА_2 не надано.

З урахуванням викладеного, позовні
вимоги позивача в даній частині є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Іншим пунктом вимоги, що є предметом
оскарження, є пункт 4, який позивач
оспорює тільки в частині поновлення на
балансі дебіторської заборгованості
ТОВ "НК Альфа-Нафто" в розмірі 4,77 грн.
ТОВ "Кангаро-Груп" в розмірі 22 503,84грн.,
проведення претензійно-позовної
роботи із підприємствами боржниками на
суму заборгованості в розмірі 9 299,41
грн., та стягнення з винних осіб у не
проведенні претензійної роботи та
списанні дебіторської заборгованості
в розмірі 31 808,02 грн.

Відповідач висуваючи вказану вимогу
свою позицію обґрунтовував тим, що
позивач в порушення ст. ст. 509, 629 та ст.
ст. 260, 261, 267 Глави 19 Цивільного кодексу
України, ст. 223 Господарського кодексу
України, в результаті незабезпечення
проведення претензійно-позовної
роботи, та не стягнення дебіторської
заборгованості у терміни визначені
договором та вищевказаними Кодексами,
пропущено строк позовної давності, що
мало наслідком втрату боржника у
зобов'язанні та позбавлення державного
підприємства права вимагати від
боржника виконання його обов'язку -
відшкодування збитків, що призвело до
нанесення підприємству матеріальної
шкоди (збитків) на загальну суму 31808,02
гривень.

Відповідач включив до суми
дебіторської заборгованості, що
повинна бути стягнена, наступні суми.

Списані в грудні 2011р. на загальну суму
31172,57грн.:

- ТОВ НК "Альфа-нафта" - 4,77 грн., дата
виникнення заборгованості 31.10.2009р.

- ФОП ОСОБА_5 - 94,00 грн., дата виникнення
заборгованості 29.09.2008р.

- ТОВ "Дніпропетровський
лікеро-горілчаний завод №1" - 7 579,00 грн.
дата виникнення заборгованості 21.08.2008р.

- ТОВ "Кангаро-Груп" - 22503,84 грн. дата
виникнення заборгованості 01.08.2008р.

- СЗАТ "Маяк" - 990,00 грн. дата виникнення
заборгованості 16.07.2008р.

- ПФ "Агротехніка" - 0,96 грн. дата
виникнення заборгованості 31.10.2009р.

Списані заборгованості в грудні 2012р. на
суму 380,02 грн.:

- ТОВ «За мир» в сумі 1503,00 грн. (за барду,
термін утворення 25.12.2009р., договір не
складався),

- ТОВ «Авіа ВТФ» - 12,50 грн. (за пальне,
термін утворення 10.07.2009р., договір не
укладався),

- відділ освіти Сумської РДА
«Новосуханівська ЗОНІ» - 120,17 грн. (за
продукти, термін утворення 11.08.2008р.,
договір не укладався),

- ПП Зеря - 45,00 грн. (за ремонт автомобіля,
термін утворення 05.02.2009р., договір від
05.02.2009р. №19),

- ТОВ «Неохім» -11,00 грн. (за кислоту
сірчану, термін утворення 18.11.2009р.,
договір не укладався),

- ТОВ СТВ «Сівер» - 0,45 грн. (за товар для
магазину, термін утворення 15.09.2009р.,
договір від 05.08.2009р.),

- ВАТ «Київ-Дніпровське МППТЗ» - 186,90 грн.
(подача вагонів, термін утворення
31.12.2009р., договір від 09.10.2009р.),

- ПП ОСОБА_6 - 4,00 грн. (транспортні
послуги із перевозки спирту, термін
утворення: 21.05.2009р., договір від 05.02.2009р.
№19).

Списані заборгованості в грудні 2013р. на
суму 255,43 грн.:

в тому числі ДП Аромат -0,04 грн. (за
продукти, термін утворення, від 07.02.2008,
договір №07 від 07.02.2008р.

ВАТ Сумський м'ясокомбінат - 31,43 грн. (за
продукти, термін утворення від 28.02.2009,
договір від 24.01.2008 № б/н ),

Кварк інженер-сервіс 0,01 грн., ЗАТ
Підліснівська філія Райз-Максимко - 223,95
грн. (за барду, термін утворення
листопад 2009 року, договір не складався).

Щодо вказаних заборгованостей
відповідач вимагає:

- поновити по бухгалтерському обліку
підприємства списану дебіторську
заборгованість в сумі 31 808,02 грн.;

- провести претензійно-позовну роботу
із підприємствами-боржниками щодо
повернення коштів в дохід
підприємства;

- в іншому випадку стягнути з осіб,
винних у не проведенні
претензійно-позовної роботи та
списанні дебіторської заборгованості,
шкоду у порядку та розмірі,
встановленому ст. ст. 130-136 Кодексу
законів про працю України.

Позивач не заперечує щодо фактичної
наявності вказаної дебіторської
заборгованості.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач
посилається на те, що у зв'язку з тим, що
стосовно ТОВ "НК Альфа Нафто" 26.05.2011р.
порушено справу про банкрутство (сума
заборгованості 4,77 грн.), а господарська
діяльність ТОВ "Кангаро-Груп" (сума
заборгованості складає 22 503,84грн.)
01.07.2009р. припинена, то поновлення на
балансі суми заборгованості в розмірі
22 508,61 грн. порушує Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська
заборгованість», затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
№237 від 08.10.1999 року та Зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 25 жовтня
1999 року за №725/4018, оскільки така
дебіторська заборгованість не може
бути стягнена.

Суд погоджується з позицією позивача
відносно безпідставності вимог
позивача, щодо поновлення на балансі
суми заборгованості ТОВ "Кангаро-Груп"
в сумі 22 508,61 грн., оскільки вказане
товариство з 01.07.2009 року є припиненим,
щодо вимог відповідача відносно
заборгованості ТОВ "НК Альфа Нафто", суд
вважає доводи позивача не
обґрунтованими, оскільки, вони не
ґрунтуються на нормах чинного
законодавства.

Що стосується поновлення на балансі
заборгованості в розмірі 9 299,41 грн.(31808,02
- 22508,61=9299,41грн.), то відповідач не
заперечує проти таких вимог та поновив
таку заборгованість.

Що стосується проведення
претензійно-позовної роботи із
підприємствами боржниками на суму
заборгованості в розмірі 9 299,41 грн., що
припадає на близько 20 підприємств,
позивач обґрунтовуючи свої позовні
вимоги вказує, що враховуючи суму
держмита, що повинно сплатити
підприємство в розмірі близько 36540,00
грн. (1,5*1218*20), саме стягнення
заборгованостей є нанесенням шкоди
підприємству, а не її відсутність.
Будь-яким законодавчим актом не
передбачено обов'язку підприємства
провадити стягнення заборгованості,
якщо такі дії є нерентабельними. І
навпаки, в разі здійснення дій, що є
прямо збитковими - контролюючий орган
буде вимагати погашення збитків.

Однак, суд зазначає, що позивач
безпідставно посилається на сплату
державного мита за подачу позовів як
підставу для не проведення
претензійно-позовної роботи із
підприємствами боржниками, оскільки
вони не ґрунтуються на нормах чинного
законодавства.

Окрім того, відповідно до ч.4 ст.49 ГПК
України, стороні, на користь якої
відбулося рішення, господарський суд
відшкодовує мито за рахунок другої
сторони і в тому разі, коли друга
сторона звільнена від сплати судового
збору.

Іншим пунктом вимоги, що є предметом
оскарження, є пункт 7. У вказаному
пункті зазначено, що ревізією
правильності визначення основних
засобів активами, визначення їх
первісної вартості встановлено, що
станом на 01.01.2012 року по
бухгалтерському обліку підприємства
на рахунку 281 «Товари на складі»,
обліковувався ангар вартістю 89866,00
гривень.

Відповідно до договору від 10.01.2012 року
без номера, укладеного ДП
«Новосуханівський спиртовий завод» та
ФОП проведено оцінку нерухомого майна
станом на 01.01.2012 року незалежним
експертом, відповідно до якого, арочний
металевий ангар оцінено як нерухоме
майно.

Згідно характеристики технічного
стану ангару, оцінюваний об'єкт - швидко
монтований збірно-розбірний модульний
будинок каркасного типу на основі
металевих конструкцій у вигляді
матеріалів та конструкцій. Корисність
оцінювального об'єкту, з точки зору
споживчих якостей при існуючому
технічному стані та можливості
використання, очевидна.

Вартість даного ангару оцінено у 20775,38
грн.

Таким чином, як вказує відповідач, в
порушення ч. 5 ст.8 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», п. 4 Положення
(стандарту) бухгалтерського обліку 7
«Основні засоби», затвердженого
Наказом Міністерства фінансів України
від 27.04.2000 р. №92, п. 3 наказу «Про
організацію бухгалтерського обліку та
облікову політику підприємства» від
02.01.2008 р. №1а, в частині віднесення до
основних засобів матеріальних
активів, які підприємство утримує з
метою використання їх у процесі
виробництва/діяльності або постачання
товарів, надання послуг, здавання в
оренду іншим особам або для здійснення
адміністративних і
соціально-культурних функцій,
очікуваний строк корисного
використання (експлуатації) яких
більше одного року (або операційного
циклу, якщо він довший за рік) та у разі
якщо його вартість складає більше 1000
грн., по бухгалтерському обліку
підприємства відображено вартість
ангару на рахунках 2 класу (281 «Товари на
складі»), які призначені для
узагальнення інформації про наявність
і рух належних підприємству готової
продукції, товарів, предметів праці, що
призначені для обробки, переробки,
використання у виробництві і для
господарських потреб, а також засобів
праці, які підприємство включає до
складу малоцінних та швидкозношуваних
предметів, замість його обліку на
рахунках 1 класу, які призначені для
узагальнення інформації про наявність
і рух основних засобів, інших
необоротних матеріальних активів,
нематеріальних активів,
довгострокових фінансових інвестицій,
капітальних інвестицій,
довгострокової дебіторської
заборгованості та інших необоротних
активів, а також зносу необоротних
активів.

Порушення щодо не проведення
своєчасної переоцінки ангару, як
вказує відповідач, допущено головним
бухгалтером, яка відповідно до
посадової інструкції здійснює
організацію бухгалтерського обліку
господарсько-фінансової діяльності і
контроль за ощадливим використанням
матеріальних, трудових і фінансових
ресурсів та якою не забезпечено
відображення по бухгалтерському
обліку переоцінки майна.

Внаслідок допущеного порушення щодо
обліку ангару, як запасів, замість його
обліку як необоротних активів,
допущено порушення ч. 9 ст. 11 Закону
України «Про управління об'єктами
державної власності», в частині
вчинення дій, які призвели до
відчуження нерухомого майна об'єктів
державної власності, які не підлягають
приватизації.

Так, підприємством, в особі т.в.о.
директора Довгуша Ю.Л. (продавець), та
фізичною особою ОСОБА_8 (покупець)
укладено договір купівлі - продажу від
30.01.2012 року №2, де предметом
продажу був арочний металевий ангар.

Загальна ціна товару, що продається,
становить 20775,38 гривень. Реалізація
ангару проведена відповідно до
видаткової накладної від 30.01.2012 року №
НС-0000001 на суму 20775,38 гривень.

У результаті вказаного порушення
підприємству нанесено матеріальну
шкоду (збитки) на суму 20775,38 гривень.

Порушення щодо списання вказаного
активу допущено у січні 2012 року.

Суд задовольняючи позовні вимоги в
даній частині свою позицію обґрунтовує
наступним.

Відповідно до п.9 ст.11 Закону України
«Про управління об'єктами державної
власності» (в редакції, що діяла на час
продажу вище вказаного майна, а саме на
30.01.2012 року), господарські організації,
створені на базі об'єктів державної
власності, що не підлягають
приватизації, до виключення їх з
переліку об'єктів державної власності,
що не підлягають приватизації, не
можуть вчиняти дії стосовно майна,
переданого до їх статутного капіталу,
наслідком яких може бути відчуження
майна, у тому числі передача його до
статутного капіталу інших
господарських організацій, передача в
заставу тощо.

Відповідач, вказуючи на вищезазначене
порушення, посилається на нову
редакцію вказаної норми, а саме:
нерухоме майно об'єктів державної
власності, що не підлягають
приватизації, не може бути відчужене,
вилучене, передане до статутного
капіталу господарських організацій і
щодо такого майна не можуть вчинятися
дії, наслідком яких може бути їх
відчуження.

Однак, вказана норма була змінена на
підставі Закону України «Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України щодо вдосконалення управління
об'єктами державної власності» який
набрав чинності 08.04.2012 року, тобто вже
після реалізації вказаного майна.

Відповідно до витягу з державного
реєстру статутний капітал ДП
"Новосуханівський спиртзавод" дорівнює
0. Тобто ангар до нього не передавався.
Таким чином, при продажу ангару
підприємство не порушувало п.9 ст.11
Закону України "Про управління
об'єктами державної власності" від
21.09.2006р. №185-V в частині неправомірного
відчуження нерухомого майна.

Представник відповідача в судовому
засіданні не надав пояснень у зв'язку з
чим відповідачем була застосована
норма яка на час вчинення спірних дій
фактично не існувала, так само
представник відповідача не зміг
пояснити на підставі яких відповідних
правовстановлюючих або інших
документів відповідач вважав швидко
монтований збірно-розбірний модульний
будинок каркасного типу на основі
металевих конструкцій, саме нерухомим
майном.

Щодо вимог в частині зобов'язання в
іншому випадку стягнути з осіб, винних
у зазначених вище порушеннях шкоду у
порядку та розмірі встановленому ст.
130-136 Кодексу законів про працю, суд
зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 ст. 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою повноваження надано.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні",
головним завданням державної
контрольно-ревізійної служби є
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяттям
зобов'язань, ефективним використанням
коштів і майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності у міністерствах та інших
органах виконавчої влади, державних
фондах, фондах загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
бюджетних установах і суб'єктах
господарювання державного сектору
економіки, а також на підприємствах, в
установах та організаціях, які
отримують (отримували у періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів, державних фондів та фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), за
дотриманням законодавства на всіх
стадіях бюджетного процесу щодо
державного і місцевих бюджетів,
дотриманням законодавства про
державні закупівлі, діяльністю
суб'єктів господарської діяльності
незалежно від форми власності, які не
віднесені законодавством до
підконтрольних установ, за рішенням
суду, винесеним на підставі подання
прокурора або слідчого для
забезпечення розслідування
кримінальної справи.

Згідно з п. 49 Порядку проведення
інспектування державною фінансовою
інспекцією, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України №550 від
20.04.2006 року, у разі коли діями чи
бездіяльністю працівників об'єкта
контролю державі або підконтрольній
установі заподіяна матеріальна шкода,
контролюючий орган ставить вимоги
перед керівником об'єкта контролю та
органом його управління щодо
пред'явлення цивільних позовів до
винних осіб.

Відповідно до ст.130 Кодексу законів про
працю України, працівники несуть
матеріальну відповідальність за шкоду,
заподіяну підприємству, установі,
організації внаслідок порушення
покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної
відповідальності права і законні
інтереси працівників гарантуються
шляхом встановлення відповідальності
тільки за пряму дійсну шкоду, лише в
межах і порядку, передбачених
законодавством, і за умови, коли така
шкода заподіяна підприємству,
установі, організації винними
протиправними діями (бездіяльністю)
працівника. Ця відповідальність, як
правило, обмежується певною частиною
заробітку працівника і не повинна
перевищувати повного розміру
заподіяної шкоди, за винятком випадків,
передбачених законодавством.

За наявності зазначених підстав і умов
матеріальна відповідальність може
бути покладена незалежно від
притягнення працівника до
дисциплінарної, адміністративної чи
кримінальної відповідальності.

На працівників не може бути покладена
відповідальність за шкоду, яка
відноситься до категорії нормального
виробничо-господарського ризику, а
також за шкоду, заподіяну працівником,
що перебував у стані крайньої
необхідності. Відповідальність за не
одержаний підприємством, установою,
організацією прибуток може бути
покладена лише на працівників, що є
посадовими особами.

Працівник, який заподіяв шкоду, може
добровільно покрити її повністю або
частково. За згодою власника або
уповноваженого ним органу працівник
може передати для покриття заподіяної
шкоди рівноцінне майно або поправити
пошкоджене.

Відповідно до абзацу 2 пункту 4
постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про судову практику в справах
про відшкодування шкоди, заподіяної
підприємствам, установам, організаціям
їх працівниками" від 29.12.1992 року №14, під
прямою дійсною шкодою, зокрема, слід
розуміти втрату, погіршення або
зниження цінності майна, необхідність
для підприємства, установи,
організації провести затрати на
відновлення, придбання майна чи інших
цінностей або провести зайві, тобто
викликані внаслідок порушення
працівником трудових обов'язків,
грошові виплати.

Згідно зі ст. 130 Кодексу законів про
працю України, не одержані або списані
в доход держави прибутки з підстав,
пов'язаних з неналежним виконанням
працівником трудових обов'язків (так
само як і інші неодержані прибутки) не
можуть включатися до шкоди, яка
підлягає відшкодуванню.

Як встановлено у судовому засіданні,
виявлені відповідачем порушення
фінансової дисципліни не призвели до
заподіяння позивачеві прямих збитків,
відшкодування яких має здійснюватися
за рахунок винних
матеріально-відповідальних осіб.

Враховуючи вищезазначене та керуючись
ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України,
суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Державного
підприємства "Новосуханівський
спиртовий завод" до Державної
фінансової інспекції в Сумській
області про визнання незаконною вимоги
-задовольнити частково.

Визнати незаконними та скасувати
пункти 2, 3, 7 вимоги Державної
фінансової інспекції в Сумській
області №18-07-14-14/2755 від 23.04.2014 р.

Визнати незаконним та скасувати пункт 4
вимоги Державної фінансової інспекції
в Сумській області №18-07-14-14/2755 від 23.04.2014
р. в частині поновлення на балансі
дебіторської заборгованості ТОВ
"Кангаро-Груп" в розмірі 22503 грн. 84 коп.
та стягнення шкоди з осіб винних у не
проведенні претензійно-позовної
роботи та списанні дебіторської
заборгованості в розмірі 31808 грн. 02 коп.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через Сумський
окружний адміністративний суд шляхом
подачі апеляційної скарги на постанову
суду протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис)
С.М. Глазько

З оригіналом згідно

Суддя
С.М. Глазько

Повний текст постанови складено 16
вересня 2014 року