Справа № 809/2932/14
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2014-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"19" вересня 2014 р.
Справа № 809/2932/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Матуляка Я.П.,

при секретарі Бойко Л.М.,

за участю відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
Державної податкової інспекції у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості в сумі
1548,13 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

09.09.2014 року Державна податкова
інспекція у м. Івано-Франківську
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківської області (надалі -
позивач, ДПІ у м. Івано-Франківську)
звернулася до суду з адміністративним
позовом до фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (надалі - відповідач) про
стягнення податкового боргу у сумі 1
548,13 грн. Позовні вимоги мотивувала тим,
що за відповідачем рахується
заборгованість перед бюджетом, яка
виникла у зв'язку з несплатою єдиного
податку з фізичних осіб за лютий 2014
року у сумі 86,53 грн. та за період
березень - серпень 2014 року у сумі 1 461,60
грн.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, подав суду
клопотання про розгляд справи за його
відсутності. Позовні вимоги підтримує
у повному обсязі. Просив позов
задовольнити повністю (а.с.18).

Відповідач у судовому засіданні у
відповідності до вимог частини 2 статті
51 Кодексу адміністративного
судочинства України позовні вимоги
визнав повністю.

За таких обставин, суд вбачає за
можливе розглянути справу на підставі
наявних у ній доказів та за відсутності
представника позивача.

Вислухавши відповідача, розглянувши
матеріали адміністративної справи,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
дослідивши і оцінивши докази, суд
дійшов висновку про те, що позов
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 04.03.2008 року
зареєстрований виконавчим комітетом
Івано-Франківської міської ради
Івано-Франківської області як фізична
особа - підприємець, що підтверджується
витягом з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців, та взятий на податковий
облік як платник податків ДПІ у м.
Івано-Франківську (а.с.7).

У судовому засіданні з'ясовано, що
відповідач являється платником
єдиного податку з фізичних осіб.

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів регулює
Податковий кодекс України, зокрема,
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства.

Відповідно до статті 8 Податкового
кодексу України в Україні
встановлюються загальнодержавні та
місцеві податки та збори (пункт 8.1.). До
місцевих належать податки та збори, що
встановлені відповідно до переліку і в
межах граничних розмірів ставок,
визначених цим Кодексом, рішеннями
сільських, селищних і міських рад у
межах їх повноважень, і є обов'язковими
до сплати на території відповідних
територіальних громад (пункт 8.3.).

Підпунктом 10.1.2 пункту 10.1 статті 10
встановлено, що до місцевих податків
належить єдиний податок.

З 1 січня 2012 року правові засади
застосування спрощеної системи
оподаткування, обліку та звітності, а
також справляння єдиного податку
врегульовано главою І розділу ХІV
Податкового кодексу України.

Згідно підпункту 2 пункту 291.4 статті 291
Податкового кодексу України суб'єкти
господарювання, які застосовують
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності, поділяються на такі групи
платників єдиного податку, а саме,
фізичні особи - підприємці, які
здійснюють господарську діяльність з
надання послуг, у тому числі побутових,
платникам єдиного податку та/або
населенню, виробництво та/або продаж
товарів, діяльність у сфері
ресторанного господарства, за умови, що
протягом календарного року
відповідають сукупності таких
критеріїв: не використовують працю
найманих осіб або кількість осіб, які
перебувають з ними у трудових
відносинах, одночасно не перевищує 10
осіб; обсяг доходу не перевищує 1 000 000
гривень (друга група).

Пунктом 293.1 статті 293 цього Кодексу
встановлено, що ставки єдиного податку
встановлюються у відсотках (фіксовані
ставки) до розміру мінімальної
заробітної плати, встановленої законом
на 1 січня податкового (звітного) року
(далі у цій главі - мінімальна заробітна
плата), та у відсотках до доходу
(відсоткові ставки).

Згідно підпункту 2 пункту 293.2 статті 293
цього Кодексу фіксовані ставки єдиного
податку встановлюються сільськими,
селищними та міськими радами для
фізичних осіб - підприємців, які
здійснюють господарську діяльність,
залежно від виду господарської
діяльності, з розрахунку на
календарний місяць: для другої групи
платників єдиного податку - у межах від
2 до 20 відсотків розміру мінімальної
заробітної плати.

Судом з'ясовано, що 20.01.2012 року
відповідачем подано до ДПІ у м.
Івано-Франківську заяву про
застосування спрощеної системи
оподаткування, а також розрахунок
доходу за попередній календарний рік,
що передує року переходу на спрощену
систему оподаткування, згідно якого
обсяг доходу відповідача у 2011 році
становив 81 270,00 грн. (а.с.11-12).

На підставі поданої відповідачем заяви
від 20.01.2012 року, ДПІ у м.
Івано-Франківську переведено фізичну
особу-підприємця ОСОБА_1 з 01.01.2012 року на
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності, про що видано свідоцтво
платника єдиного податку серії НОМЕР_2
(а.с.10).

Виходячи із обраних відповідачем видів
господарської діяльності, а саме
надання інших комерційних послуг, та
враховуючи обсяг доходу, отриманого
платником податків у 2011 році, фізичну
особу-підприємця ОСОБА_1 віднесено до
другої групи платників єдиного податку
та відповідно встановлено ставку
єдиного податку у розмірі 20 відсотків
до розміру мінімальної заробітної
плати.

Статтею 8 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2014 рік" встановлено,
що мінімальна заробітна плата у
місячному розмірі з 1 січня складає 1
218,00 гривень.

Таким чином, ставка єдиного податку для
відповідача з 01.01.2014 року становить 243,60
грн.

Згідно частини 1 статті 67 Конституції
України кожен зобов'язаний сплачувати
податки і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16
Податкового кодексу України
встановлено, що платник податків
зобов'язаний сплачувати податки та
збори в строки та у розмірах,
встановлених цим Кодексом та законами
України з питань митної справи.

Відповідно до пункту 295.1 статті 295
Податкового кодексу України платники
єдиного податку першої і другої груп
сплачують єдиний податок шляхом
здійснення авансового внеску не
пізніше 20 числа (включно) поточного
місяця.

Такі платники єдиного податку можуть
здійснити сплату єдиного податку
авансовим внеском за весь податковий
(звітний) період (квартал, рік), але не
більш як до кінця поточного звітного
року.

Згідно пункту 295.4 статті 295 цього
Кодексу сплата єдиного податку
здійснюється за місцем податкової
адреси.

Відповідно пункту 36.1 статті 36
Податкового кодексу України
податковим обов'язком визнається
обов'язок платника податку обчислити,
задекларувати та/або сплатити суму
податку та збору в порядку і строки,
визначені цим Кодексом, законами з
питань митної справи.

У судовому засіданні відповідач вказав
суду, що у зв'язку із скрутним
матеріальним становищем єдиний
податок за лютий 2014 року ним сплачено
частково, непогашеним залишається 86,53
грн. За період березень-серпень 2014 року
єдиний податок з фізичних осіб ним не
сплачено.

Таким чином, у зв'язку із не належним
виконанням фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 визначеного
Законом обов'язку за останнім
залишається непогашеною
заборгованість зі сплати єдиного
податку з фізичних осіб за лютий,
березень-серпень 2014 року у загальній
сумі 1 548,13 грн.

У відповідності до вимог абзацу 1
пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу
України, у разі, коли платник податків
не сплачує узгодженої суми грошового
зобов'язання в установлені
законодавством строки, орган державної
податкової служби надсилає (вручає)
йому податкову вимогу в порядку,
визначеному для надсилання (вручення)
податкового повідомлення-рішення.

Пунктом 59.5 статті 59 цього Кодексу
встановлено, що у разі коли у платника
податків, якому надіслано (вручено)
податкову вимогу, сума податкового
боргу збільшується, погашенню підлягає
вся сума податкового боргу такого
платника податку, що виник після
надіслання (вручення) податкової
вимоги.

У разі якщо після направлення
(вручення) податкової вимоги сума
податкового боргу змінилася, але
податковий борг не був погашений в
повному обсязі, податкова вимога
додатково не надсилається (не
вручається).

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем на виконання вимог пункту 59.1.
статті 59 Податкового кодексу України
надіслано фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_1 податкову вимогу форми "Ф" від
23.04.2014 року № 1764-25.

Згідно підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті
14 Податкового кодексу України
податковий борг - сума узгодженого
грошового зобов'язання (з урахуванням
штрафних санкцій за їх наявності), але
не сплаченого платником податків у
встановлений цим Кодексом строк, а
також пеня, нарахована на суму такого
грошового зобов'язання.

Враховуючи вищевикладене, суд
зазначає, що податкові зобов'язання зі
сплати єдиного податку за лютий 2014 року
у сумі 86,53 грн. та за період березень -
серпень 2014 року у сумі 1 461,60 грн. є
податковим боргом відповідача, який
ним не сплачено.

Наявність податкового боргу
підтверджується довідкою ДПІ у м
Івано-Франківську від 28.08.2014 року,
обліковою карткою платника податків -
ОСОБА_1 за платежем єдиний податок з
фізичних осіб та іншими матеріалами
справи (а.с.8, 9).

У судовому засіданні відповідач у
відповідності до вимог частини 2 статті
51 Кодексу адміністративного
судочинства України позовні вимоги
визнав повністю.

Відповідно до частини 3 статті 136
Кодексу адміністративного судочинства
України, судове рішення у зв'язку з
визнанням адміністративного позову
ухвалюється за правилами статті 112
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Згідно частини 3 статті 112 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі повного визнання відповідачем
адміністративного позову та прийняття
його судом приймається постанова про
задоволення позову.

Статтею 87 Податкового кодексу України
визначено, що джерелами самостійної
сплати грошових зобов'язань або
погашення податкового боргу платника
податків є будь-які власні кошти, у тому
числі ті, що отримані від продажу
товарів (робіт, послуг), майна, випуску
цінних паперів, зокрема корпоративних
прав, отримані як позика (кредит), та з
інших джерел, з урахуванням
особливостей, визначених цією статтею,
а також суми надміру сплачених
платежів до відповідних бюджетів.

Джерелами погашення податкового боргу
платника податків є будь-яке майно
такого платника податків з урахуванням
обмежень, визначених цим Кодексом, а
також іншими законодавчими актами.

Згідно пункту 87.11 статті 87 Податкового
кодексу України орган стягнення
звертається до суду з позовом про
стягнення суми податкового боргу
платника податку - фізичної особи.
Стягнення податкового боргу за
рішенням суду здійснюється державною
виконавчою службою відповідно до
закону про виконавче провадження.

Відповідно до пункту 95.2 статті 95
даного Кодексу стягнення коштів та
продаж майна платника податків
провадяться не раніше ніж через 60
календарних днів з дня надіслання
(вручення) такому платнику податкової
вимоги.

Згідно з пункту 95.3. статті 95 цього
Кодексу стягнення коштів з рахунків
платника податків у банках,
обслуговуючих такого платника
податків, здійснюється за рішенням
суду, яке направляється до виконання
органам державної податкової служби, у
розмірі суми податкового боргу або
його частини.

Враховуючи те, що відповідачем, станом
на 19.09.2014 року, податковий борг у сумі 1
548,13 грн. не погашено, а також те, що
визнання ним позовних вимог не порушує
жодних прав, свобод чи інтересів, суд
вважає вимоги позивача обґрунтованими,
а позов таким, що підлягає до
задоволення.

На підставі ст. 124 Конституції
України, керуючись ст. ст. 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з рахунків в
обслуговуючих банках та за рахунок
готівки фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1) в дохід
бюджету кошти на погашення податкового
боргу в розмірі 1548 (одну тисячу п'ятсот
сорок вісім) гривень 13 копійок.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя
/підпис/
Матуляк Я.П.

Постанова складена в повному
обсязі 24.09.2014 року.