Справа № 552/3042/14-а
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2014-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2014 р.Справа № 552/3042/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бегунца А.О.

Суддів: Бершова Г.Є. , Старостіна В.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України Київського району в м. Полтаві
на постанову Київського районного суду
м. Полтави від 30.07.2014р. по справі №
552/3042/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України Київського району в м. Полтаві

про визнання неправомірною
бездіяльність та зобов`язання вчинити
певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась в суд з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України Київського району в м. Полтаві
(далі - відповідач), в якому просила суд
визнати неправомірною відмову
відповідача щодо нарахування та
виплати пенсії за віком на пільгових
умовах, зобов'язати відповідача
призначити пенсію за віком на
пільгових умовах з 03.06.2011 року
відповідно до абзацу 4 пункту 3
Прикінцевих Положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України
Київського району в м. Полтаві
здійснити відповідне донарахування
пенсії та виплатити ОСОБА_1 суму
заборгованості за період з 03.06.2011 року
по 19.05.2014 року.

Постановою Київського районного суду
м. Полтави від 30.07.2014 року
адміністративний позов задоволено.

Визнано неправомірною відмову
Управління Пенсійного фонду України
Київського району в м. Полтаві про
призначення ОСОБА_1 дострокової
пенсії за віком на пільгових умовах,
як матері інваліда дитинства з 20
листопада 2013 року. Зобов'язано
Управління Пенсійного фонду України
Київського району в м. Полтаві вчинити
дії по призначенню ОСОБА_1 дострокової
пенсії за віком на пільгових умовах, як
матері інваліда дитинства з 20
листопада 2013 року та провести
відповідні виплати.

Відповідач, не погодившись з
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення судом норм
матеріального права, просить суд
апеляційної інстанції оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити.

В судове засідання апеляційної
інстанції сторони не прибули,
повідомлені належним чином про дату,
час і місце судового засідання.

Колегія суддів на підставі п.2 ч. 1 ст. 197
Кодексу адміністративного судочинства
України вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними в справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши рішення суду та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
письмові докази, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що ОСОБА_1 є матір'ю ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно довідок МСЕК, починаючи з 2005
року, ОСОБА_2 встановлена друга група
інвалідності, інвалідність
встановлена «з дитинства» , з 05 січня 2012
року ОСОБА_2 встановлена третя група,
зазначено, що він має статус «інвалід з
дитинства», з 09 січня 2014 року
інвалідність встановлена
безтерміново.

11 березня 2014 року позивач, досягнувши
50-річного віку та маючи трудовий стаж
більше 15 років, звернулася до
відповідача з заявою про призначення
пенсії за віком, як матері інваліда з
дитинства, із зниженням пенсійного
віку відповідно до статті 17 Закону
України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідачем направлено на адресу
позивача листи від 21 березня та 15
квітня 2014 року про відмову у
призначенні пенсії у зв'язку з
ненаданням позивачем документів на
підтвердження факту інвалідності
дитини до досягнення нею 6 років.

Позивач, не погодившись із вказаними
діями відповідача, звернулась до суду
із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач, як мати інваліда з дитинства,
має право на призначення дострокової
пенсії на підставі п 3 Прикінцевих
Положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 46 Конституції
України, громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 17 Закону України
від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ "Про
пенсійне забезпечення" жінки, які
народили п'ятеро або більше дітей і
виховали їх до восьмирічного віку, і
матері інвалідів з дитинства, які
виховали їх до цього віку, мають право
на пенсію за віком після досягнення 50
років і при стажі роботи не менше 15
років із зарахуванням до стажу часу
догляду за дітьми. При цьому до числа
інвалідів з дитинства належать також
діти-інваліди віком до 16 років, які
мають право на одержання соціальної
пенсії.

Відповідно до п.3 розділу розділу ХV
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» тимчасово, до прийняття
відповідного закону жінки, які
народили п'ятеро або більше дітей і
виховали їх до шестирічного віку, і
матері інвалідів з дитинства, які
виховали їх до цього віку, мають право
на призначення дострокової пенсії за
віком, але не раніше ніж за 5 років до
досягнення пенсійного віку,
передбаченого статтею 26 цього Закону,
за наявності не менше 15 років
страхового стажу. При цьому до числа
інвалідів з дитинства належать також
діти-інваліди віком до 16 років.

Відповідно до пункту 25 Порядку подання
та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України від 25
листопада 2005 року № 22-1,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 27 грудня 2005 року за №
1566/11846, визнання особи інвалідом з
дитинства або дитиною-інвалідом
засвідчується випискою з акта огляду в
МСЕК, медичним висновком установи
охорони здоров'я, посвідченням
одержувача допомоги, довідкою органу,
що призначає допомогу, про період
призначення допомоги. У разі якщо
дитина визнана дитиною-інвалідом після
досягнення шестирічного віку, або
інвалідом з дитинства після досягнення
вісімнадцятирічного віку надається
висновок лікарсько-консультаційної
комісії про те, що вона мала медичні
показання.

Зі змісту пункту 25 вищезазначеного
Порядку вбачається, що висновок
лікарсько-консультаційної комісії про
те, що дитина мала медичні показання
для визнання її дитиною-інвалідом до
досягнення шестирічного віку
подається виключно у двох випадках: 1)
коли дитина визнана дитиною-інвалідом
після досягнення шестирічного віку; 2)
коли дитина визнана інвалідом з
дитинства після досягнення
вісімнадцятирічного віку.

Враховуючи, що актом огляду МСЕК ОСОБА_2
визнано інвалідом з дитинства, а
позивач відповідає законодавчо
встановленим умовам для отримання
дострокової пенсії в силу вимог абз. 3 п.
3розділу XV "Прикінцеві положення"
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", що підтверджується
належними доказами, ОСОБА_1 здобула
право на отримання дострокової пенсії
за віком на пільгових умовах як мати
інваліда з дитинства.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що відповідач
неправомірно відмовив позивачу в
призначенні дострокової пенсії за
віком на пільгових умовах, як матері
інваліда дитинства.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що позивач,
надавши письмові докази, що були
предметом дослідження при розгляді
справи судом першої інстанції,
виконала вимоги ч.1 ст. 71 КАС України.

Натомість, відповідач, заперечуючи
проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 71
КАС України, не надав жодних належних і
допустимих доказів правомірності
своїх дій.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В
А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України Київського
району в м. Полтаві залишити без
задоволення.

Постанову Київського районного суду м.
Полтави від 30.07.2014р. по справі №
552/3042/14-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Бегунц
А.О.Судді(підпис) (підпис) Бершов Г.Є.
Старостін В.В.