Справа № 826/10276/14
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
1-й інстанції: Кузьменко А.І.
Суддя-доповідач: Межевич М.В.
У Х В А Л А

Іменем України

16 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого - судді Межевича
М.В., суддів Земляної Г.В. та Ключковича
В.Ю., за участю секретаря судового
засідання Міщенко Ю.М., представника
позивача Ткаченка В.П., представника
відповідача Харченка О.О., розглянувши
у відкритому засіданні в м. Києві
апеляційну скаргу Міністерства
доходів і зборів України на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 06.08.2014 року у справі за
адміністративним позовом Міністерства
доходів і зборів України до Державної
виконавчої служби України про визнання
протиправними та скасування постанов і
вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
06.08.2014 року у позові відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить
суд скасувати постанову Окружного
адміністративного суду від 06.08.2014 року,
оскільки вважає, судом порушено норми
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача та
пояснення представників сторін,
розглянувши матеріали справи,
апеляційну скаргу та пояснення на неї,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 29
вересня 2008 року на адресу відповідача
надійшла заява ОСОБА_4 про прийняття до
примусового виконання виконавчого
листа №2а-159/2007, виданого 29 вересня 2008
року Шевченківським районним судом
міста Києва про зобов'язання Державної
податкової адміністрації України
розглянути на комісії по розгляду
справ щодо виплати страхових сум при
проведенні обов'язкового державного
особистого страхування посадових осіб
державної податкової служби заяву
ОСОБА_4 щодо виплати страхової суми у
зв'язку із втратою професійної
працездатності.

Також, до заяви було додано оригінал
зазначеного виконавчого листа, копія
постанови Шевченківського районного
суду міста Києва від 03 квітня 2007 року та
копія ухвали Київського апеляційного
адміністративного суду від 25 червня 2008
року.

За результатами вивчення зазначених
документів 06 жовтня 2008 року старшим
державним виконавцем Відділу
примусового виконання рішень
Департаменту державної виконавчої
служби винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження та
визначено боржнику 7-дений строк з
моменту її отримання для добровільного
виконання.

У зв'язку з невиконанням боржником у
наданий для добровільного виконання
виконавчого листа строк, 26 квітня 2009
року старшим державним виконавцем
винесено вимогу №П-28338-05-638/05, яку листом
від 01 липня 2009 року направлено на
адресу боржника.

Листом від 22 липня 2009 року №8757/8/01-0216
Державна податкова адміністрація
України повідомила Міністерство
юстиції України та Департамент
державної виконавчої служби про
відсутність визначених законодавством
підстав та повноважень для виконання
вимоги державного виконавця.

Аналогічного змісту лист був
направлений Державною податковою
адміністрацією України на адресу
Відділу примусового виконання рішень
Департаменту державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України й
22 квітня 2011 року за результатами
розгляду вимоги державного виконавця
№П-28338-223/5 від 15 квітня 2011 року.

04 лютого 2014 року, у зв'язку зі
зверненням державного виконавця до
Шевченківського районного суду міста
Києва із заявами про зміну сторони
виконавчого провадження та
встановлення способу і порядку
виконання виконавчого листа, державним
виконавцем винесено постанову про
зупинення виконавчого провадження, яку
листом №П-28338/5.-187/7 від 05 лютого 2014 року
направлено сторонам виконавчого
провадження.

21 березня 2014 року Шевченківським
районним судом міста Києва за
результатами розгляду подання
державного виконавця про заміну
сторони виконавчого провадження
постановлено ухвалу, якою замінено у
виконавчому провадженні №9364015 з
виконання виконавчого листа
Шевченківського районного суду міста
Києва №2а-159/07 від 29 вересня 2008 року
боржника Державну податкову
адміністрацію України на Міністерство
доходів і зборів України.

Надходження зазначеної ухвали суду до
виконавчої служби стало підставою для
винесення державним виконавцем 28
квітня 2014 року постанов про поновлення
виконавчого провадження та про заміну
сторони виконавчого провадження, які
наступного дня листами №14-0-22-2186/5.-187/7
направлено боржнику та стягувачу.

19 червня 2014 року, у зв'язку з
невиконанням боржником у самостійному
порядку виконавчого листа №2а-159/07,
виданого 29 вересня 2008 року
Шевченківським районним судом міста
Києва, у семиденний строк з моменту
отримання постанови про відкриття
виконавчого провадження, державним
виконавцем винесено постанову про
стягнення виконавчого збору.

Крім того, з огляду на невиконання
зазначеного виконавчого листа у
строки, встановлені державним
виконавцем, 19 червня 2014 року останнім
винесено постанову про накладення
штрафу, а 24 червня 2014 року складено
вимогу, якою зобов'язано боржника
виконати виконавчий лист №2а-159/07,
виданий 29 вересня 2008 року
Шевченківським районним судом міста
Києва, в триденний термін з дня
отримання вимоги.

Не погоджуючись з вказаними
постановами та вимогою державного
виконавця Міндоходів України
звернулось з відповідним позовом до
суду, в якому просить їх скасувати.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що позовні вимоги є необґрунтованими, а
позов таким, що не підлягає
задоволенню.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 124 Конституції
України всі судові рішення ухвалюються
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
підлягають примусовому виконанню у
разі невиконання їх у добровільному
порядку, визначає Закон України «Про
виконавче провадження» від 21.04.1999р. №
606-XIV (далі - Закон).

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Згідно зі статтею 1 Закону виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону у
редакції, чинні на час відкриття
виконавчого провадження №9364015,
державний виконавець у 3-денний строк з
дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. В
постанові державний виконавець
встановлює строк для добровільного
виконання рішення, який не може
перевищувати семи днів, а рішень про
примусове виселення - п'ятнадцяти днів,
та попереджає боржника про примусове
виконання рішення після закінчення
встановленого строку зі стягненням з
нього виконавчого збору і витрат,
пов'язаних з провадженням виконавчих
дій, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 27 Закону, у
редакції на час винесення оскаржуваних
позивачем рішень, у разі ненадання
боржником у строки, встановлені
частиною другою статті 25 цього Закону
для самостійного виконання рішення,
документального підтвердження повного
виконання рішення державний
виконавець на наступний день після
закінчення відповідних строків
розпочинає примусове виконання
рішення.

Вказані норми свідчать про обовязок
боржника добровільно виконати рішення
у строк, встановлений державним
виконавцем та повідомити про таке
виконання у цей же термін. В свою чергу,
дані норми, у разі невиконання
боржником рішення добровільно у
встановлений державним виконавцем
строк, зобов'язують державного
виконавця на наступний день після
закінчення відповідних строків
розпочати примусове виконання рішення,
тобто вчиняти певні дії, спрямовані на
примусове виконання рішення.

Водночас Законом покладено на
державного виконавця обов'язок перед
початковим примусового виконання
рішення пересвідчитись в отримання
боржником такої постанови.

Згідно з матеріалами справи, на
виконання виконавчого листа №2а-159/2007,
виданого 29 вересня 2008 року
Шевченківським районним судом міста
Києва про зобов'язання Державної
податкової адміністрації України
розглянути на Комісії по розгляду
справ щодо виплати страхових сум при
проведенні обов'язкового державного
особистого страхування посадових осіб
державної податкової служби заяви
ОСОБА_4 щодо виплати йому страхової
суми у зв'язку із втратою професійної
працездатності, старшим державним
виконавцем Відділу примусового
виконання рішень Департаменту ДВС
відкрито виконавче провадження №9364015,
про що винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження від
06 жовтня 2009 року.

Пунктом 2 резолютивної частини
постанови боржника зобов'язано
самостійно виконати рішення суду в
семиденний строк з моменту отримання
постанови про відкриття виконавчого
провадження.

Судом встановлено, що позивач не
заперечував факт отримання постанови
про відкриття виконавчого провадження,
а також невиконання рішення суду у
визначений постановою строк.

Водночас згідно з матеріалами справи,
позивач не виконав у добровільному
порядку рішення суду.

Згідно з частиною 1 статті 28 Закону у
разі невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. У разі невиконання
боржником у той самий строк рішення
немайнового характеру виконавчий збір
стягується в розмірі сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з боржника - фізичної особи і в
розмірі вісімдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян з боржника -
юридичної особи.

У частині 2 статті 28 Закону наведений
виключний перелік виконавчих
документів, під час виконання яких
виконавчий збір не стягується, а саме:
щодо конфіскації майна, стягнення
періодичних платежів, стягнення
виконавчого збору, накладення арешту
на майно для забезпечення позовних
вимог, відшкодування витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, і стягнення штрафів,
накладених відповідно до вимог цього
Закону, а також у разі виконання рішень
у порядку, встановленому Законом
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень».

З огляду на наведене, суд апеляційної
інстанції погоджується з висновком
суду першої інстанції, що правових
підстав для визнання оскаржуваної
постанови про стягнення виконавчого
збору від 19 червня 2014 року незаконною
та її скасування немає, оскільки
державний виконавець діяв на підставі
та в межах повноважень.

Що стосується вимоги позивача щодо
визнання протиправною та скасування
постанови про накладення штрафу від 19
червня 2014 року, суд апеляційної
інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 89 Закону у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

Згідно з матеріалами справи, у строки,
визначені у постанові про відкриття
виконавчого провадження, позивач
рішення суду не виконав, доказів на
підтвердження поважності причин, які
зумовили таке невиконання, суду не
надав. При цьому, слід також зауважити,
що позивачем не надано доказів на
підтвердження вчинення дій
спрямованих на виконання постанови
Шевченківського районного суду міста
Києва, зокрема, звернення до суду із
заявою про зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення.

З урахуванням наведених обставин, суд
апеляційної вважає, що дії відповідача
щодо накладення на позивача штрафу є
правомірними, а тому підстав для
скасування постанови про накладення
штрафу від 19 червня 2014 року не має.

Водночас відповідно до приписів
частини 1 статті 11 Закону на державного
виконавця покладено обов'язок вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Одним із заходів є вимога державного
виконавця, яка відповіднодо частини 1
статті 5 Закону є обов'язковою для всіх
органів, організацій, посадових осіб,
фізичних і юридичних осіб на території
України, а тому на виконання цього
положення, 24 червня 2014 року у зв'язку з
невиконанням боржником станом на 19
червня 2014 року рішення суду, державним
виконавцем складено та направлено
позивачу вимогу №П-28338/5.-187/7.

Згідно з матеріалами справи, виконавче
провадження №9364015 було зупинене у
зв'язку із зверненням державного
виконавця до Шевченківського
районного суду міста Києва із поданням
про заміну сторони виконавчого
провадження.

Після надходження до відділу
примусового виконання рішень ДВС
України ухвали Шевченківського
районного суду міста Києва від 21
березня 2014 року, якою задоволено
подання державного виконавця та
замінено у виконавчому провадженні
№9364015 боржника, на підставі частини 5
статті 39 Закону державним виконавцем 28
квітня 2014 року винесено постанову про
поновлення виконавчого провадження та
постанову про заміну сторони
виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме: з копії супровідних листів
№14-0-22-2186/5.-187/7 зазначені постанови
направлені позивачу наступного дня, що
підтверджується копією Журналу
реєстрації вихідної кореспонденції
Відділу примусового виконання рішень
(книга №7) 2014 року, в якому міститься
відповідна відмітка.

Відповідно до частини 1 статті 31 Закону
копії постанов державного виконавця та
інші документи виконавчого
провадження, що державний виконавець
зобов'язаний довести до відома сторін
та інших учасників виконавчого
провадження, надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення.

Таким чином, за наведених обставин,
відповідачем виконано обов'язок
доведення до позивача постанови про
поновлення виконавчого провадження.

Апелянт в апеляційній скарзі вказує на
те, що в жодній постанові відповідача,
що до нього надійшла, не йде мова про
поновлення виконавчого провадження.

Проте суд апеляційної інстанції не
погоджується з такими доводами
апелянта, оскільки як вбачається з
постанови про поновлення виконавчого
провадження, в описовій частині цієї
постанови вказано про те, що боржника
Державну податкову адміністрацію
замінено на Міністерство доходів і
зборів України.

При цьому, слід зауважити, що під час
розгляду справи в суді першої
інстанції, позивач підтвердив факт
отримання постанови про заміну сторони
виконавчого провадження,.

Що стосується доводів апелянта, що
державним виконавцем зазначено один і
той самий номер на супровідних листах
до постанов про поновлення виконавчого
провадження та про заміну сторони
виконавчого провадження, то суд
апеляційної інстанції звертає увагу
апелянта на те, що дії щодо заміни
сторони виконавчого провадження,
зупинення та поновлення виконавчого
провадження мають бути здійснені в
межах одного виконавчого провадження,
у даному випадку - виконавчого
провадження під номером №9364015,
оскільки це стосується виконання
одного й того ж виконавчого листа.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції відповідно до норм
матеріального права, при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
справі, підтвердженими доказами, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, суд апеляційної
інстанції підстав для його скасування
не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160,195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Міністерства
доходів і зборів України на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 06.08.2014 року залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
06.08.2014 року - без змін.

Ухвала може бути оскаржена протягом
двадцяти днів з дня складання в повному
обсязі шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
М.В. Межевич

Суддя
Г.В. Земляна

Суддя
В.Ю.Ключкович

Повний текст ухвали виготовлений
18.09.2014 року.

.

Головуючий суддя
Межевич М.В.

Судді:
Земляна Г.В.

Ключкович В.Ю.