Справа № 806/3409/14
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Сичова
Суддя-доповідач:Капустинський М.М.
УХВАЛА

іменем України

"23" вересня 2014 р.
Справа № 806/3409/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Капустинського М.М.

суддів:
Мацького Є.М.

Євпак В.В.,

при секретарі
Волянській О.В. ,

за участю представника Відповідача,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Житомирі апеляційну
скаргу Житомирського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
"21" серпня 2014 р. у справі за позовом
Житомирського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
до Комунального підприємства
"Виробниче житлове
ремонтно-експлуатаційне підприємство
№16" Житомирської міської ради про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені ,

ВСТАНОВИВ:

Житомирське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
звернулось до адміністративного суду з
позовом, в якому просить стягнути з КП
"ВЖРЕП №16" - 47333,38 грн.
адміністративно-господарських санкцій
та пені за недодержання нормативу
робочих місць для забезпечення
працевлаштування інвалідів.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 21 серпня 2014
року в позові Житомирського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до КП "ВЖРЕП №16" про
стягнення 47333,38 грн. відмовлено за
безпідставністю.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, позивач подав до суду
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі. В своїй
апеляційній скарзі посилається на те,
що обов'язок по працевлаштуванню
інвалідів відповідно до встановленого
Законом нормативу покладається як на
роботодавців так і на державну службу
зайнятості. Висновок суду про те, що
обов'язок підприємства зі створення
робочих місць для інвалідів не
супроводжується його обов'язком
зайнятися пошуком інвалідів для
працевлаштування є необґрунтованим на
нормах Закону, який регулює дані
правовідносини. Вважає, що судом першої
інстанції порушено норми
матеріального та процесуального права,
що є підставою для скасування рішення.

Переглянувши судове рішення, доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення представника відповідача,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні позовних вимог, дійшов
висновку про безпідставність
заявлених позивачем вимог про
стягнення
адміністративно-господарських
санкцій.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.17 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" № 875-ХІІ від 21.03.1991
року з метою реалізації творчих і
виробничих здібностей інвалідів та з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації їм забезпечується право
працювати на підприємствах, в
установах, організаціях, а також
займатися підприємницькою та іншою
трудовою діяльністю, яка не заборонена
законом. Підприємства, установи і
організації за рахунок коштів Фонду
соціального захисту інвалідів або за
рішенням місцевої ради за рахунок
власних коштів, у разі необхідності,
створюють спеціальні робочі місця для
працевлаштування інвалідів,
здійснюючи для цього адаптацію
основного і додаткового обладнання,
технічного оснащення і пристосування
тощо з урахуванням обмежених
можливостей інваліда.

Згідно до частини 1 статті 18 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в України" №
875-ХІІ від 21.03.1991 року (далі - Закон),
забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
в тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Частина 3 вказаної статті передбачає,
що підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 8, 9 ст.19 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, в яких за основним
місцем роботи працює 8 і більше осіб,
реєструються у відповідних
відділеннях Фонду соціального захисту
інвалідів за своїм місцезнаходженням і
щороку подають цим відділенням звіт
про зайнятість та працевлаштування
інвалідів.

Згідно із ч.1, ч.2 ст.20 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені. Пеня
обчислюється виходячи з 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки за весь її строк.

Відповідно до ч.1 ст.217 Господарського
кодексу України, господарськими
санкціями визнаються заходи впливу на
правопорушника у сфері господарювання,
в результаті застосування яких для
нього настають несприятливі
економічні та/або правові наслідки.

Частина 1 статті 218 Господарського
кодексу України встановлює, що
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Таким чином, на підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю
покладено обов'язок лише виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів у розмірі
чотирьох відсотків середньооблікової
чисельності штатних працівників
облікового складу за рік. Надавати
державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

В матеріалах справи містяться звіти
про наявність вакансій, що подавались
відповідачем до Житомирського
міського центру зайнятості станом на 08
лютого 2013 року, 11 березня 2013 року, 29
березня 2013 року, 10 квітня 2013 року, 11
квітня 2013 року, 22 квітня 2013 року, 29
квітня 2013 року, 07 травня 2013 року, 17
червня 2013 року, 04 липня 2013 року, 09 жовтня
2013 року, 24 жовтня 2013 року, 11 грудня 2013
року, (а.с.21-37).

Також, в матеріалах справи міститься
звіт форми №10-ПІ про зайнятість і
працевлаштування інвалідів за 2013 рік.
(а.с.7).

Тобто, відповідачем були виконані
вимоги щодо виділення, створення
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, направлення звіту форми
№3-ПН про наявні вакансії до
Житомирського міського центру
зайнятості, відповідно до нормативів
ст.19 Закону.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що відповідач, як роботодавець, вжив
усіх необхідних заходів для
недопущення господарського
правопорушення, свій обов'язок зі
створення робочих місць для інвалідів
виконав.

На підприємство не може бути покладено
обов'язок займатись пошуком інвалідів
для працевлаштування та
відповідальність за ненаправлення
уповноваженими органами необхідної
кількості інвалідів для
працевлаштування, відсутність у
населеному пункті за місцем
знаходження відповідача інвалідів, які
бажають працевлаштуватись.

Позивачем не доведено, що відповідач не
створив робочі місця для інвалідів,
відмовляв інвалідам у прийнятті на
роботу, несвоєчасно надавав державній
службі зайнятості інформацію щодо
наявності вакансій, необхідну для
організації працевлаштування
інвалідів, або несвоєчасно звітував
Фонду соціального захисту інвалідів
про зайнятість та працевлаштування
інвалідів у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України, а
відповідно у позивача не було підстав
для застосування
адміністративно-господарських санкцій
та пені.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і не
впливають на правильність прийнятого
рішення, яке постановлено з
додержанням вимог матеріального та
процесуального права, підстави для
його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Житомирського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "21" серпня
2014 р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
М.М. Капустинський

судді:
Є.М. Мацький

В.В. Євпак

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ М.М. Капустинський

Повний текст cудового рішення
виготовлено "23" вересня 2014 р.

Роздруковано та надіслано: (рек. з пов.
про вруч.)

1- в справу:

2 - позивачу: Житомирське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів вул.Домбровського,
38,м.Житомир,10003

3- відповідачу: Комунальне
підприємство "Виробниче житлове
ремонтно-експлуатаційне підприємство
№16" Житомирської міської ради вул.
Шевченка,24,м.Житомир,10008

- ,