Справа № 2а-2095/09
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2014 року № 9104/46241/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого- судді
Старунського Д.М.

суддів:
Багрія В.М., Рибачука А.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження у місті Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Ужгородському районі
Закарпатської області на постанову
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 22 липня 2009
року у адміністративній справі за
позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в
Ужгородському районі Закарпатської
області про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

19.02.2009 року позивач звернувся в
суд першої інстанції з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Ужгородському районі Закарпатської
області в якому просить зобов'язати
відповідача нарахувати і виплатити
підвищення до пенсії як дитині війни в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
за період 2006-2008 років в сумі 3891,90 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим,
що враховуючи положення ст. 1 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» позивач є дитиною війни, а тому у
відповідності до ст. 6 даного Закону
останньому повинна виплачуватись
щомісячна соціальна допомога в розмірі
30% мінімальної пенсії за віком. Однак
така допомога не виплачувалась в
повному обсязі.

Постановою Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 22 липня 2009 року зобов'язано
управління Пенсійного фонду України в
Ужгородському районі Закарпатської
області нарахувати та виплатити на
користь ОСОБА_1 недоплачене підвищення
до пенсії в розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком відповідно до ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» та ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» за період з 09.07.07
року по 31.12.07 року та з 22.08.2008 року по
31.12.2008 року. У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, управління
Пенсійного фонду України в
Ужгородському районі Закарпатської
області оскаржило його в апеляційному
порядку, вважає, що судом першої
інстанції при винесенні постанови
порушено норми матеріального й
процесуального права, а тому просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позову в
повному обсязі з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

У відповідності до ч.1 ст. 197 КАС України,
суд вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
суд апеляційної інстанції вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач є дитиною війни, а відтак має
право на встановлене ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» підвищення до пенсії.

Що стосується нарахування підвищення
до пенсії за 2006 рік, то зміни до ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» не були визнані у
встановленому порядку
неконституційними, отже, підлягали
виконанню, тому суд першої інстанції
правомірно відмовив у задоволенні
позовних вимог в частині виплати
позивачу підвищення до пенсії за 2006
рік.

На думку колегії суддів суд першої
інстанції, частково задовольняючи
позовні вимоги позивача, правомірно
виходив з того, що останній має право на
підвищення до пенсії на 30% мінімальної
пенсії за віком відповідно до вимог ст.6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни". У зв'язку з тим, що
рішеннями Конституційного Суду
України від 09.07.2007 року №6-рп/2007 та від 22
травня 2008 року № 10-рп/2008 було визнано
неконституційними окремі положення
Законів України про Державний бюджет
України на 2007-2008 роки, якими було
зупинено і обмежено право на отримання
спірних доплат, то колегія суддів
приходить до переконання, що відмова
УПФУ у проведенні нарахування і
виплати позивачу підвищення до пенсії
у розмірі 30% мінімальної пенсії за
віком за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007
року та з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року є
протиправною.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, щодо
зобов'язання здійснення перерахунку та
виплати підвищення до пенсії за період
з 09.07.2007 року та з 22.05.2008 року, оскільки
ч.2 ст.152 Конституції України
передбачено, що закони, інші правові
акти або їх окремі положення, що
визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Положення ч.3 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», на думку колегії суддів
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій
чи доплат пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого
крім передбаченого ч.1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком.

У відповідності до ч.2 ст.99 КАС України
(в редакції, що діяла на час звернення
до суду з адміністративним позовом) для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлювався річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислювався з дня, коли особа
дізналась або повинна була дізнатись
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Відповідно до ч.1 ст.100 КАС
України пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Суд апеляційної інстанції вважає за
необхідне зазначити, що судом першої
інстанції не враховано ту обставину, що
позивач пропустив строк звернення до
суду, оскільки звернувся з позовом лише
19.02.2009 року, а відповідачем заявлено
клопотання про застосування річного
строку звернення до суду.

Відповідно до ст. 57 Конституції України
усі закони, що визначають права і
обов'язки громадян, мають бути доведені
до населення у порядку, встановленому
законом.

Таким чином позивач знала чи повинна
була знати про зміни у законодавстві,
що регулювали спірні правовідносини, а
не з часу висвітлення відмінностей у
законодавстві у засобах масової
інформації на що посилається,
поважності причин пропуску строку не
навів, а тому суд апеляційної інстанції
приходить до висновку про необхідність
застосування строку звернення до суду,
визначеного ст. 99 КАС України в
редакції, що діяла на час звернення до
суду з позовом, оскільки такий
позивачем пропущено без поважних
причин, а судом першої інстанції без
достатніх правових підстав задоволено
позовні вимоги в частині зобов'язання
відповідача провести нарахування й
виплату на користь позивача підвищення
до пенсії за період з 09.07.2007р. по 31.12.2007р.,
тому суд апеляційної інстанції вважає,
що в задоволенні позову в частині вимог
за період з 01.01.06 року по 31.12.07 року
належить відмовити.

Разом з тим, адміністративний позов
ОСОБА_1 в частині вимог щодо
зобов'язання управління Пенсійного
фонду України в Ужгородському районі
Закарпатської області провести
нарахування та виплату на користь
позивача підвищення до пенсії в період
з 22.05.08 року по 31.12.08 року підлягає
задоволенню.

Оскільки функції з призначення,
нарахування та виплати пенсії позивачу
здійснює Пенсійний фонд України в
особі управління Пенсійного фонду
України в Ужгородському районі
Закарпатської області, обов'язок щодо
нарахування і виплати спірної допомоги
правильно покладено на відповідача у
справі.

Достатніх правових підстав чи
застережень щодо неможливості
підвищення пенсії позивача у
передбаченому ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» розмірі
колегія суддів не вбачає.

Беручи до уваги, що правові положення,
які передбачали виплату підвищення до
пенсії особам, на яких поширюється дія
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», на час виникнення спірних
правовідносин були чинними, а позивач
належить до вказаної групи осіб і має
право на її отримання, органи державної
влади не могли свідомо зменшувати
розмір такої допомоги без законних на
те підстав.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до переконання про
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. Відтак, оскаржувана постанова
підлягає скасуванню з прийняттям
нової, якою позовні вимоги
задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, п. 3 ч. 1 ст. 198,
п.4 ч.1 ст. 202, ст.205, ст.207, ст. 254 КАС
України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Ужгородському районі Закарпатської
області задовольнити частково,
постанову Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 22 липня 2009 року у справі №
2а-2095/09 скасувати та прийняти нову.

Адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити частково.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Ужгородському районі
Закарпатської області нарахувати та
виплатити на користь ОСОБА_1 підвищення
до пенсії у розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком, передбаченої ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», в період з 22.05.2008 року по
31.12.2008 року включно з врахуванням ч. 1
ст. 28 Закону України «Про
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя : Старунський
Д.М.Судді :Багрій В.М. Рибачук А.І.