Справа № 9101/127659/2012
Суддя: Юхименко О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

27 лютого 2014 рокусправа № 23/162

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Юхименка О.В.

суддів:
Бишевської Н.А. Нагорної Л.М.

за участю секретаря судового
засідання: Сколишев О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції

у
Красногвардійському районі міста
Дніпропетровська

Головного
управління Міндоходів

у
Дніпропетровській області,

на постанову господарського
суду Дніпропетровської області

від 10 липня 2012 року

у справі № 23/162

за позовом Державної
податкової інспекції

у
Красногвардійському районі міста
Дніпропетровська

Головного
управління Міндоходів

у
Дніпропетровській області,

вул.
Театральна, 1-А, м. Дніпропетровськ, 49047;

за участю Прокуратури

Красногвардійського району міста
Дніпропетровська,

вул. Робоча,
24-А, м. Дніпропетровськ, 49006;

до відповідача-2 Акціонерного
товариства закритого типу

«Футбольний клуб
«Дніпро-96»,

вул.
Більшовицька, 1, м. Дніпропетровськ, 49105;

до відповідача-1 Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Черкаси-Анві»,

вул.
Воровського, 98/1, м. Черкаси, 18000;

про визнання угоди
недійсною та стягнення коштів,

встановив: ДПІ у Красногвардійському
районі міста Дніпропетровська, за
участю Прокуратури
Красногвардійського району міста
Дніпропетровська, подано позов до
Акціонерного товариства закритого
типу «Футбольний клуб «Дніпро-96» та до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Черкаси-Анві» про
визнання недійсною угоди
(господарського зобов'язання) №
ЧАФ-29/09/03 від 29 вересня 2003 року, та
стягнення в доход держави 4.417.676.059,56 грн.

Вказані позовні вимоги
обґрунтовувались тими обставинами, що
спірна угода укладена з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави,
а саме, приховування від оподаткування
прибутків і доходів, без наміру
встановити цивільні права й обов'язки,
носить умовний характер.

Господарський суд Дніпропетровської
області (головуючий суддя Татарчук В.О.)
своєю постановою від 10 липня 2012 року у
позові відмовив.

Постанова суду мотивована тим, що
Позивачем не доведено належним чином
його твердження про те, що спірну угоду
укладено без наміру створити юридичні
наслідки та з метою ухилення від сплати
податків.

З огляду на встановлений факт
реорганізації, та в силу приписів
статті 55 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд вважає за
необхідне здійснити заміну
відповідної сторони - Позивача у
справі, його правонаступником - ДПІ у
Красногвардійському районі міста
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області.

Не погоджуючись з прийнятим у справі
судовим актом, у поданій апеляційній
скарзі ДПІ у Красногвардійському
районі міста Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області, Позивач,
вказує на порушення норм матеріального
та процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги її заявник посилається на те, що
спірну угоду № ЧАФ-29/09/03 було укладено 29
вересня 2003 року.

В той же час, рішенням господарського
суду Черкаської області від 18 квітня 2002
року скасовано державну реєстрацію
Товариства; Свідоцтво платника ПДВ
було анульовано 06 лютого 2003 року.

Угода, яка була укладена між
відповідачами, не породжувала
встановлення цивільних прав та
обов'язків, не мала наміру,
направленого на встановлення, зміну
або припинення яких-небудь цивільних
прав або обов'язків. Угода укладена з
метою, завідомо суперечною інтересам
держави і суспільства.

Просить постанову господарського суду
Дніпропетровської області скасувати
та ухвалити нове рішення. Позов
задовольнити.

У відповідності з частиною 1 статті 41
Кодексу адміністративного судочинства
України фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось.

Обставини справи: як встановлено судом
першої інстанції, 29.09.2003 між ТОВ
«Черкаси-Анві» (Продавець) і АТЗТ
«Дніпро-96» (Покупець) був укладений
договір поставки нафтопродуктів №
ЧАФ-29/09/03.

Також, наведеними сторонами були
укладені додаткові угоди до вказаного
договору від 01.10.2003, 01.11.2003, 01.12.2003, 01.01.2004,
23.01.2004, 01.02.2004, 19.02.2004, 01.03.2004, 01.04.2004, 01.04.2004,
15.04.2004, 01.06.2004, 01.06.2004, 01.06.2004, 01.06.2004, 06.06.2004,
29.06.2004, 29.06.2004, 01.07.2004, 01.07.2004, 01.08.2004, 01.08.2004,
01.09.2004, з визначенням виду, кількості,
ціни, якості та умов поставки
нафтопродуктів.

ТОВ «Черкаси-Анві» було здійснено
поставку товару відповідачу-1 на
загальну суму 4.492.599.084,34 грн., що
підтверджується копіями витратних
накладних №724 від 01.10.2003, №767 від 01.11.2003,
№860 від 01.12.2003, №1 від 01.01.2004, №83 від
23.01.2004, №97 від 01.02.2004, №144 від 19.02.2004, №199
від 01.03.2004, №№302, 303 від 01.04.2004, №327 від
15.04.2004, №№479 - 482 від 01.06.2004, №489 від 06.06.2004,
№№511, 512 від 29.06.2004, №№517, 518 від 01.07.2004,
№№583, 584 від 01.08.2004, №677 від 01.09.2004, а
також копіями підписаних
відповідачами актів
приймання-передачі нафтопродуктів від
01.10.2003, 01.11.2003, 01.12.2003, 01.01.2004, 23.01.2004, 01.02.2004,
19.02.2004, 01.03.2004, 01.04.2004, 01.04.2004, 15.04.2004, 01.06.2004,
01.06.2004, 01.06.2004, 01.06.2004, 06.06.2004, 29.06.2004, 29.06.2004,
01.07.2004, 01.07.2004, 01.08.2004, 01.08.2004, 01.09.2004.

АТЗТ «Дніпро-96» здійснило з
відповідачсем-2 розрахунок власними
векселями, а також векселями ТОВ
«Апріорі», ПП «Торговий дім» і ТОВ
«Черкаси-Анві»на суму 4.492.599.084,34грн.

Визнання недійсною угоди
(господарського зобов'язання) №
ЧАФ-29/09/03 від 29 вересня 2003 року, та
стягнення в доход держави 4.417.676.059,56
грн., було предметом судового позову.

Колегія суддів, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права при винесенні оскарженої
постанови, виходить з наступного.

В обґрунтування позовних вимог, про що
зазначено вище, позивач посилався на
те, що угоду (господарське
зобов'язання), укладену між
відповідачами, було вчинено з метою,
завідомо суперечною інтересам держави
і суспільства; дії Товариств були
спрямовані на приховування від
оподаткування прибутків та доходів.

Колегія суддів зазначає, що у
відповідності з частиною першою статті
207 Господарського кодексу України
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Наслідки визнання господарського
зобов'язання недійсним як такого, що
вчинене з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, передбачені першою статті
208 цього Кодексу.

Санкції застосовуються за вчинення
правочину з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства. Ці санкції не можуть
застосовуватися за сам факт несплати
податків (зборів, інших обов'язкових
платежів) однією зі сторін договору. За
таких обставин правопорушенням є
несплата податків, а не вчинення
правочину. Для застосування зазначених
санкцій необхідна наявність умислу на
укладення угоди з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, наприклад, учинення
удаваного правочину з метою приховати
ухилення від сплати податків.

Задовольняючи позов у такій справі, суд
повинен у рішенні вказати, в чому
конкретно полягала завідомо суперечна
інтересам держави і суспільства мета
укладення угоди і хто з її учасників
мав умисел на досягнення цієї мети.

Необхідними умовами для висновку про
нікчемність угоди згідно до ст. 207 ГК
України та ст. 228 ЦК України є доведення
факту наявності завідомо суперечної
інтересам держави та суспільства мети
укладення угоди сторонами, а також
наявність вини у формі умислу хоча б у
однієї із сторін щодо настання
відповідних наслідків.

Посилаючись на статті 207, 208
господарського кодексу України, як на
підставу нікчемності господарських
зобов'язань, контролюючим органом не
враховано характерні ознаки для таких
господарських зобов'язань:

вчинення їх об'єктивно призводить до
порушення інтересів держави і
суспільства в цілому, наявним повинно
бути недотримання саме нормативних
актів, які визначають
соціально-економічні основи держави і
суспільства;

та такі господарські зобов'язання
характеризуються суб'єктивним наміром
сторін (сторони) порушити вимоги
закону, оскільки вони укладаються з
метою, яка заздалегідь суперечить
інтересам держави і суспільства.

Для того, щоб намір однієї особи міг
бути підставою для висновку про
вчинення зобов'язання з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, він має бути
підтверджений певними засобами
доказування, які б давали можливість
судити про наявність волі та
безпосередній зміст такої волі
(усвідомлення протиправності угоди,
свідомо допускати настання
протиправних наслідків, та ін.).

А, відтак, суб'єктивний склад
правопорушення повинен бути
встановлений відповідним компетентним
органом держави і підтверджений
законодавче визначеними засобами
доведення.

В ході розгляду справи позивачем і
прокурором не доведено фактів, які
свідчили б про те, що зміст угоди не
відповідає дійсним намірам сторін щодо
набуття цивільних прав і обов'язків і
що ці наміри спрямовані на ухилення від
сплати податків за
фінансово-господарськими результатами
виконання зазначеної угоди.

Самі по собі договір поставки
нафтопродуктів не є таким, що
суперечать інтересам держави та
суспільства; на час укладення та
виконання сторони були належним чином
зареєстрованими.

За правопорушення у сфері
оподаткування відповідальність настає
у правопорушника за правилами
податкового законодавства, а не веде до
визнання недійсним договору чи
висновку про його нікчемність та до
цивільно-правової відповідальності.

Висновок податкового органу про
суперечність спірної угоди інтересам
держави та суспільства помилково
ґрунтуються на обставинах, які не мають
правового значення для справи.

В межах апеляційної скарги підстави
для скасування або зміни судового
рішення відсутні.

В той же час, згідно з Витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних та
фізичних осіб - підприємців,
зареєстровано припинення юридичної
особи - Акціонерного товариства
закритого типу «Футбольний клуб
«Дніпро-96» у зв'язку з визнанням
банкрутом на підставі ухвали
Господарського суду Дніпропетровської
області.

Відповідно до вимог пункту 5 частини 1
статті 157 Кодексу адміністративного
судочинства України суд закриває
провадження у справі у разі ліквідації
підприємства, установи, організації,
які були стороною у справі.

З огляду на приписи частини 2 статті 203
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судом першої інстанції
ухвалено законне та обґрунтоване
судове рішення, а обставини, які стали
підставою для закриття провадження у
справі, виникли після його ухвалення,
суд апеляційної інстанції визнає таке
рішення нечинним і закриває
провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 1 ст. 157, п. 2 ст. 203, п. 5 ч. 1
ст. 205 Кодексу адміністративного
судочинства України,
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд, -

У Х В А Л И В

Постанову господарського суду
Дніпропетровської області від 10 липня
2012 року у справі № 23/162 визнати
нечинною.

Провадження у справі закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду набирає законної
сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга подається протягом
двадцяти днів з дня складення судового
рішення у повному обсязі.

Головуючий:
О.В. Юхименко

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
Л.М. Нагорна