Справа № 2а-5881/11/2170
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2014-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2014 р.м.ОдесаСправа № 2а-5881/11/2170

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Дубровна В.А.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Бойка А.В.,

суддів: Танасогло Т.М.,

Яковлєва О.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі апеляційну
скаргу державної податкової інспекції
у м. Херсоні Головного управління
Міндоходів в Херсонській області на
постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 09 листопада
2012 року по справі за позовом приватного
сільськогосподарського підприємства
«Каїсса» до державної податкової
інспекції у м. Херсоні Головного
управління Міндоходів в Херсонській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

30.11.2011 року приватне
сільськогосподарське підприємство
«Каїсса» звернулось до суду першої
інстанції з адміністративним позовом
до державної податкової інспекції у м.
Херсоні про скасування податкового
повідомлення-рішення від 04.08.2011 року №
, яким позивачу було збільшено
податкове зобов'язання з податку на
прибуток та застосовано штрафні
(фінансові) санкції на загальну суму 4
157 788,75 грн., та податкового
повідомлення-рішення від 04.08.2011 року №
, яким позивачу збільшено суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість та застосовано штрафні
(фінансові) санкції всього в розмірі 1
909 037,50 грн.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 09.11.2012 року
адміністративний позов приватного
сільськогосподарського підприємства
«Каїсса» задоволено.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції, 29.12.2013 року державною
податковою інспекцією у м. Херсоні
Херсонської області Державної
податкової служби було подано
апеляційну скаргу.

Апелянт зазначає, що вказана постанова
ухвалена з порушенням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

В своїй апеляційній скарзі податковий
орган посилався на те, що в ході
проведеної планової виїзної
документальної перевірки ПСП «Каїсса»
було встановлено, що у перевіряємий
період позивач мав взаємовідносини з
такими контрагентами, як: ФОП «ОСОБА_2,
ТОВ «Бігор», ФОП ОСОБА_3, ТОВ
«Руні-Грейн», ПП «Ногайська олія», ПП
«Тавріяагроойл-Плюс», ТОВ «Алгол-87».

ДПІ у м. Херсоні Херсонської області
ДПС посилалось на те, що при
дослідженні реальності здійснюваних
позивачем господарських операцій з
вказаними контрагентами було
встановлено неможливість фактичного
здійснення господарської діяльності
деякими контрагентами позивача,
відсутність фінансово-господарської
діяльності у зв'язку з відсутністю
складських приміщень, не ненаданням
документів, які підтверджують
перевезення товарів, їх приймання,
зберігання продукції. В ході перевірки
взаємовідносин з іншими контрагентами
встановлено відсутність документів,
які підтверджують якість товарів,
наявність яких передбачена укладеними
договорами.

Податковий орган зазначив, що
проведеними заходами було встановлено
неможливість фактичного здійснення
господарських операцій направлених на
настання реальних правових наслідків,
у зв'язку з чим, на думку апелянта,
позивачем було занижено податок на
прибуток та податок на додану вартість.

На підставі викладеного в апеляційній
скарзі ставиться питання про
скасування постанови Херсонського
окружного адміністративного суду від
09.11.2012 року та ухвалення нового рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог приватному
сільськогосподарському підприємству
«Каїсса» в повному обсязі.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС
України суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть учать у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що
в період з 18.04.2011 року по 02.06.2011 року
державною податковою інспекцією у м.
Херсоні була проведена планова виїзна
документальна перевірка приватного
сільськогосподарського підприємства
«Каїсса» з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2010 року по
31.12.2010 року.

За результатами вказаної перевірки
складено акт № 2219/23-4/14115089 від 29.06.2011
року, на підставі якого державною
податковою інспекцією у м. Херсоні
винесено податкові
повідомлення-рішення від 04.08.2011 року №
, яким позивачу було збільшено
податкове зобов'язання з податку на
прибуток та застосовано штрафні
(фінансові) санкції на загальну суму 4
157 788,75 грн. та від 04.08.2011 року № ,
яким позивачу збільшено суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість та застосовано штрафні
(фінансові) санкції всього в розмірі 1
909 037,50 грн.

В акті перевірки податковим органом
зазначено, що в ході проведеної
перевірки були досліджені факти
нікчемності правочинів з наступними
контрагентами: ФОП «ОСОБА_2, ТОВ
«Бігор», ФОП ОСОБА_3, ТОВ «Руні-Грейн»,
ПП «Ногайська олія», ПП
«Тавріяагроойл-Плюс», ТОВ «Алгол-87».

Податковим органом зазначено про те, що
за результатами проведених перевірок
вказаних контрагентів позивача було
встановлено, що у вказаних підприємств
відсутні можливості для здійснення
господарської діяльності, зокрема,
відсутні трудові ресурси, складські,
виробничі та торгівельні приміщення,
виробниче обладнання.

В ході перевірки встановлено
відсутність необхідних первинних
документів, які засвідчують факт
транспортування товару від вказаних
контрагентів, господарські операції не
підтверджуються стосовно врахування
реального часу здійснення таких
операцій, не виявлено наявності
розумних економічних або інших причин
(ділової мети) придбання товарів, що, на
думку податкового органу свідчить про
безтоварність операцій, та не
спрямованість їх на настання реальних
правових наслідків.

При цьому, за результатами проведених
перевірок ФОП «ОСОБА_2, ТОВ «Бігор», ФОП
ОСОБА_3, ТОВ «Руні-Грейн», ПП «Ногайська
олія», ПП «Тавріяагроойл-Плюс», ТОВ
«Алгол-87» встановлено порушення цими
контрагентами вимог ст. 203, 215, 216 ЦК
України в частині недодержання вимог
зазначених статей в момент вчинення
правочинів, які не спрямовані на
реальне настання наслідків, що
обумовлені ними.

Зважаючи на зазначене державна
податкова інспекція у м. Херсоні дійшла
висновку про завищення ПСП «Каїсса»
валових витрат та податкового кредиту
у перевіряємому періоді, а також
валового доходу по взаємовідносинам з
ФОП ОСОБА_2

Крім того, податковий орган посилався
на те, що оскільки 99 % олії
нерафінованої, отриманої від вказаних
контрагентів, перероблялось ПСП
«Каїсса» в олію рафіновану
дезодоровану за угодою з ТОВ «ВВВВ», то
відповідно переробка продукції, яка
отримана від контрагентів, з якими
встановлено недійсність правочинів, є
також фіктивним правочином, який
вчинено без наміру створення правових
наслідків, які обумовлювались цими
правочинами.

Окрім цих порушень ДПІ у м. Херсоні
посилалось на порушення ПСП «Каїсса»:

- вимог пп. 8.7.1 п. 8.7 ст. 8 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», що виразилось у
віднесенні підприємством до складу
валових витрат витрати на ремонт, що
перевищують 10 % ліміт на поліпшення
основних фондів;

- вимог пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», що виразилось у
завищенні валових витрат у зв'язку з
віднесенням до їх складу витрат по
господарським операціям з ПП ОСОБА_4 по
оренді приміщення та УДСО при УМВС
України в Херсонській області по
охороні приміщення на підставі
первинних документів, які не
відповідають законодавчим вимогам, а
саме: в яких не зазначено суті наданих
послуг (по операціям з ПП ОСОБА_4.) та не
зазначено об'єкту охорони (по операціям
з УДСО при УМВС України в Херсонській
області);

- вимог п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
що виразилось у завищенні валових
витрат по простроченій кредиторській
заборгованості по контрагенту ТОВ
«Джетта Плюс»;

Що стосується перевірки повноти
визначення ПСП «Каїсса» податкових
зобов'язань та податкового кредиту у
період з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року,
державною податковою інспекцією у м.
Херсоні зазначено про те, що протягом
перевіряємого періоду позивач мав
фінансово-господарські
взаємовідносини з контрагентами,
діяльність яких є предметом нікчемного
правочину та за результатами перевірок
податкових органів встановлено, що
операції з придбання та реалізації
мали не товарний характер.

Зважаючи на зазначене податковим
органом зазначено, що здійснювані ПСП
«Каїсса» у січні 2010 року послуги з
переробки олії (яка є предметом
нікчемного правочину з ФОП ОСОБА_2.) не є
об'єктом оподаткування та базою
оподаткування, у зв'язку з чим суми ПДВ
по зазначеним операціям не можуть бути
віднесені до податкових зобов'язань.
Тому в акті перевірки зроблено
висновок про завищення позивачем
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість в січні 2010 року.

По формуванню податкового кредиту
податковим органом встановлено
наступні порушення ПСП «Каїсса» вимог
Закону України «Про податок на додану
вартість» у перевіряємому періоді, що
призвело до завищення податкового
кредиту:

- пп. 7.2.1 п. 7.2, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7.4 Закону та
ч.1 ст. 203, ст. 215, 228, 662, 655, 656 ЦК України в
частині недодержання в момент вчинення
правочинів, які не спрямовані на
реальне настання правових наслідків, з
ФОП «ОСОБА_2, ТОВ «Бігор», ФОП ОСОБА_3,
ТОВ «Руні-Грейн», ПП «Ногайська олія»,
ПП «Тавріяагроойл-Плюс», ТОВ «Алгол-87»;

- пп. 7.4.2, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону в
частині включення до складу
податкового кредиту сум ПДВ по
операціям з ТОВ «ВВВВ» з переробки
продукції, отриманої по безтоварним
операціям від контрагентів, які мають
ознаки нікчемності;

- пп. 7.2.1 п. 7.2, пп. 7.4.2, пп. 7.4.5 п. 7.4, п.п.7.5.1
п.7.5 ст. 7 Закону, у зв'язку з віднесенням
до складу податкового кредиту суми ПДВ
по операціям з УДСО при УМВС України в
Херсонській області по охороні
приміщення, на підставі первинних
документів оформлених неналежним
чином (не зазначено об'єкту охорони та
охороняємої площі).

Крім того, ДПІ у м. Херсоні посилалась
на порушення ПСП «Каїсса» вимог пп. 7.7.1,
пп. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», що
виразилось у неправомірному включенні
позивачем залишку від'ємного значення
з податку на додану вартість (рядок 23.2)
у сумі 428713 грн. у січні 2010 року.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з висновком суду першої
інстанції стосовно задоволення
позовних вимог ПСП «Каїсса», зважаючи
на наступне:

За результатами проведеної перевірки
податковий орган дійшов висновку про
неправомірність формування валових
витрат та податкового кредиту по
взаємовідносинам з наступними
контрагентами: ФОП ОСОБА_2, ТОВ «Бігор»,
ПП ОСОБА_3, ТОВ «Руні-Грейн», ПП
«Ногайська олія», ПП «
Тавріяагроойол-Плюс », ТОВ «Алгол-87»,
ТОВ « ВВВВ».

Згідно ч. 1 п. 4.1. ст. 4 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» валовий доход - це
загальна сума доходу платника податку
від усіх видів діяльності, отриманого
(нарахованого) протягом звітного
періоду в грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах як на території
України, її континентальному шельфі,
виключній (морській) економічній зоні,
так і за її межами.

П. 5.1 ст.5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
передбачено, що валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Відповідно до пп. 5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Згідно п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 ст. 6 та статтею
8-1 цього Закону, протягом такого
звітного періоду, зокрема, у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п.п. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» датою виникнення права
платника податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: 1) або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; 2) або
дата отримання податкової накладної,
що засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

П.п. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» визначено,
що податкова накладна складається у
момент виникнення податкових
зобов'язань продавця у двох
примірниках, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Підпунктом 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
передбачено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
підпунктом документами, платник
податку несе відповідальність у
вигляді фінансових санкцій,
установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

У перевіряємий період ПСП «Каїсса»
мало господарські взаємовідносини з
ФОП ОСОБА_2, ТОВ «Бігор», ПП ОСОБА_3, ТОВ
«Руні-Грейн», ПП «Ногайська олія», ПП «
Тавріяагроойол-Плюс », ТОВ «Алгол-87»,
ТОВ « ВВВВ», за за рахунок
господарських операцій з якими
підприємством було сформовано
податковий кредит та віднесено витрати
до складу валових.

В свою чергу, юридичним фактом, який
породжує право платника на податкову
вигоду (зокрема, у вигляді права на
зменшення об'єкта оподаткування
податком на прибуток на суму валових
витрат та об'єкта оподаткування ПДВ на
суму податкового кредиту), є реальність
господарської операції.

За відсутності факту придбання товарів
(надання послуг) відповідні суми не
можуть включатися до складу валових
витрат та податкового кредиту.

Підтвердженням реального здійснення
господарської операції є первинні
документи, які свідчать про фактичну
поставку товарів продавцем та їх
отримання покупцем, документи,
підтверджуючі використання вказаних
товарів у власній господарській
діяльності.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Вимоги до первинних документів
містяться у ст. 9 Закону «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», зокрема вони
повинні бути складені під час
здійснення господарської операції, а
якщо це неможливо - безпосередньо після
її закінчення та мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції та підтверджено матеріалами
справи, ПСП «Каїсса» у січні-березні 2010
року придбало у ФОП ОСОБА_2 олію
рафіновану у кількості 327,67 т. на
загальну суму 1927839,20 грн.

Документальним підтвердженням
здійснення вказаної операції є надані
видаткові та податкові накладні (т. 1
а.с. 171-173, 177), платіжні доручення (т. 1 а.с.
174-176, 178).

Суми витрат по вказаним операціям були
віднесені ПСП «Каїсса» до складу
валових витрат.

Крім того, у січні 2010 року ПСП «Каїсса»
надало ФОП ОСОБА_2 послуги по переробці
олії соняшникової. Зазначені операції
підтверджуються актом здачі-прийняття
робіт (надання послуг) № ОУ-0000003 від
31.01.2010 р., податковою накладною від
31.01.2010 р. за №31.01-03 на суму 76 329,00 грн.,
крім того ПДВ 15 265,80 грн..

Суму наданих ФОП ОСОБА_2 послуг було
віднесено позивачем до складу валового
доходу, а суму ПДВ до податкового
зобов'язання з ПДВ.

У червні 2010 року ПСП «Каїсса» придбало
у ТОВ «Бігор» олію рафіновану у
кількості 100,58 т. на загальну суму 523 854,20
грн., крім того ПДВ 104 770,84 грн..

Виконання вказаної операції
підтверджується видатковими та
податковими накладними (т. 1 а.с. 167-170),
платіжними дорученнями (т. 1 а.с. 165-166).

15.11.2010 року ПСП «Каїсса» (Покупець)
уклало з ПП «Тавріяагроойол-Плюс»
(Постачальник) договір поставки № 15/11-01,
згідно якого Постачальник
зобов'язувався поставити в обумовлені
договором строки олію соняшникову
нерафіновану (т. 1 а.с. 80-81).

У додаткових угодах до укладеного
договору поставки № 15/11-01 визначались
ціна партії, кількість тон, термін
поставки (т. 3 а.с. 157-158).

Документальними підтвердженнями
здійснених операція є накладні,
податкові накладні (т. 1 а.с. 60-63, 71-73).
Перевезення товару (олії соняшникової
нерафінованої) підтверджено наданими
товарно-транспортними накладними (т. 1
а.с. 74-79).

Оплата товарів здійснювалась у
безготівковій формі, що
підтверджується платіжними
дорученнями (т. 1 а.с. 68-70).

09.09.2010 року ПСП «Каїсса» уклало договір
з ТОВ «Руні-Грейн» (Постачальник) №
08/09-01, за умовами якого Постачальник
зобов'язувався поставити в обумовлені
договором строки олію соняшникову
нерафіновану першого сорту (т. 1 а.с.
112-113). Ціна та кількість товару, а також
строк поставки товару визначався у
додаткових угодах до договору поставки
№ 08/09-01 від 09.09.2010 року (т. 3 а.с. 10-18).

Позивачем були надані податкові
накладні та видаткові накладні,
підписані ТОВ «Руні-Грейн» (т. 1 а.с. 87-89,
91-94, 100-111), товарно-транспортні накладні
(т. 1 а.с. 114-120), платіжні доручення (т. 1
а.с. 82-86), які підтверджують виконання
господарських операцій з вказаним
контрагентом.

Аналогічний договір поставки був
укладений ПСП «Каїсса» з ПП «Ногайська
олія» за № 01/12-01 від 01.12.2010 року (т. 1 а.с.
140-141). Постачання товару
підтверджується наступними первинними
документами: податковими накладними,
товарно-транспортними накладними,
платіжними дорученнями (т. 1 а.с. 121-139,
142-164). Згідно п. 4.1. договору поставка
здійснюється постачальником на умовах
EXW- склад постачальника м. Приморськ,
Запорізька область. Транспортування
товару від постачальника до покупця
здійснювалось автотранспортом ПСП
«Каїсса».

За умовами договору поставки,
укладеного 06.12.2010 року ПСП «Каїсса» з
ТОВ «Алгол-87» за № 06/12-01 контрагент
позивача зобов'язувався поставити
позивачу олію соняшникову
нерафіновану, першого сорту (т. 1 а.с.
181-182). У додаткових угодах до укладеного
договору поставки визначались ціна та
кількість товару, а також строк
поставки (т. 3 а.с. 191-192).

Поставки товару підтверджується
видатковими накладними та податковими
накладними (т. 1 а.с. 179-180),
товарно-транспортними накладними (т. 1
а.с. 184-185). Згідно п. 4.1. договору поставка
здійснюється постачальником на умовах
EXW- склад постачальника Запорізька
область, м. Мелитополь), тому
транспортування товару від
постачальника до покупця
здійснювалось автотранспортом ПСП
«Каїсса».

Розрахунки здійснювались у
безготівковій формі, про що свідчать
копії банківських виписок (т. 1 а.с. 183).

Крім того, у грудні 2010 року ПСП «Каїсса»
мало господарські взаємовідносини з ПП
ОСОБА_3 Так, за умовами договору
поставки від 06.12.2010 року за №06/12-01 ПСП
«Каїсса» придбало у ФОП ОСОБА_3 олію
рафіновану у кількості 84,472 т. (т. 1 а.с.
187-188).

Виконання вказаної операції
підтверджується видатковою та
податковою накладними (т. 1 а.с. 186).
Згідно укладеного договору поставка
здійснюється постачальником на умовах
DDU (склад постачальника м. Кіровоград),
тому транспортування товару від
постачальника до покупця
здійснювалось автотранспортом ПСП
«Каїсса», що підтверджується наданими
до перевірки ТТН (т. 1 а.с. 190, т. 3 а.с. 1-7).
Розрахунки здійснювались у
безготівковій формі (т. 1 а.с. 189).

Придбана ПСП «Каїсса» у вказаних
контрагентів продукція в подальшому
була перероблена в олію рафіновану
згідно договору на переробку сировини,
укладеного позивачем з ТОВ «ВВВВ» (т. 3
а.с. 208-213).

Податковий орган в акті перевірки
посилався на безтоварність
здійснюваних позивачем господарських
операцій та на нікчемність укладених
правочинів.

Дослідивши подані товариством
документи, колегія суддів приходить до
висновку, що первинні документи
оформлені належним чином та містять
достатню інформацію відносно змісту та
вартості господарських операцій, які
були опосередковані складенням цих
документів, та дають змогу вважати, що
господарські операції реально
відбулися і тягнуть настання реальних
правових наслідків.

При цьому, відмовляючи особі у праві на
податковий кредит та віднесення витрат
до складу валових, податковий орган
повинен довести саме
недобросовісність у діях платника.

Необґрунтована податкова вигода
характеризується відсутністю
фактичного виконання господарських
операцій, здійсненням операцій без
ділової мети та обліком операцій
безвідносно до їх реального
економічного змісту, узгодженістю дій
покупця та постачальника для штучного
створення умов для податкової
економії.

В даному випадку, ДПІ у м. Херсоні не
було надано доказів того, що по спірним
операціям між ПСП «Каїсса» та
розглядуваними вище контрагентами у
позивача була відсутня розумна ділова
мета, або того, що позивач та його
контрагенти діяли спільно з метою
отримання необґрунтованої податкової
вигоди.

Що стосується посилань податкового
органу на нікчемність укладених між
ПСП «Каїсса» та ФОП ОСОБА_2, ТОВ «Бігор»,
ПП ОСОБА_3, ТОВ «Руні-Грейн», ПП
«Ногайська олія», ПП «
Тавріяагроойол-Плюс», ТОВ «Алгол-87»,
правочинів, слід зазначити наступне:

Частиною 1 ст. 215 Цивільного кодексу
України передбачено, що підставою
недійсності правочину, є недодержання
в момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
визначені статтею 203 ЦК України, згідно
із якою зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства. Особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Необхідними умовами для визнання угоди
нікчемною в силу вимог ст. 228 Цивільного
кодексу України є її укладання з метою,
завідомо суперечною інтересам держави
і суспільства та наявність умислу хоча
б у однієї із сторін щодо настання
відповідних протиправних наслідків.

При кваліфікації правочину за статтею
228 Цивільного кодексу України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
тощо.

Проте, існування відповідних обставин
у даній справі податковим органом не
доведено.

Крім того, жодним нормативно-правовим
актом не визначено право податкового
органу самостійно надавати оцінку
укладеним (вчиненим) договорам з
визначенням їх нікчемними, недійсними
із застосуванням відповідних
наслідків в результаті вчинення таких
правочинів оскільки правочини, що
мають ознаки оспорюваності, визнаються
недійсними в судовому порядку та за
рішенням суду.

На думку колегії суддів суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що зміст укладених позивачем
правочинів не суперечить Цивільному
кодексу України, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Особи, які вчинили
ці правочини, мають необхідний обсяг
цивільної дієздатності та спеціальної
податкової правосуб'єктності.
Волевиявлення учасників правочинів
було вільним і відповідало їхній
внутрішній волі. Правочини вчинені у
формі, встановленій законом, і
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ними.

В свою чергу, досліджені в ході
судового розгляду справи докази
свідчать про те, що господарські
операції між ПСП «Каїсса» та вказаними
вище контрагентами реально відбулися
та тягнуть настання правових
наслідків. Правочини не мають ознак
нікчемності або фіктивності, не
суперечать інтересам держави, оскільки
були укладені та реалізовані в рамках
законної господарської діяльності
суб'єктів господарювання та
підтверджені первинними документами.

Крім того, колегія суддів звертає увагу
на те, що одним із основних видів
діяльності ПСП «Каїсса» є виробництво
рафінованих олії та жирів. Таким чином,
укладення договорів з переліченими
вище контрагентами здійснювалось
позивачем у зв'язку з виробничою
необхідністю. Що також свідчить про
використання підприємством
придбаного товару у власній
господарській діяльності, а саме,
здійснювалось придбання олії
нерафінованої з подальшою її
переробкою в олію рафіновану.

В акті перевірки ДПІ, в обґрунтування
безтоварності операцій позивача, також
посилалась на не підтвердження факту
придбання контрагентами позивача
товарно-матеріальних цінностей у інших
підприємств (у 2-му ланцюгу постачання)
також є безпідставним та не
приймається до уваги колегією суддів.

Так, допущені попередніми
постачальниками у ланцюгу постачання
товару певні порушення податкового
законодавства тягнуть негативні
наслідки саме для таких постачальників
та не впливають на право позивача
(добросовісного платника податку) на
віднесення до складу податкового
кредиту сплаченого податку на додану
вартість постачальникам товару та на
віднесення витрат до складу валових.

Таким чином, якщо контрагент не виконав
свого зобов'язання зі сплати податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на віднесення витрат до
складу валових та формування
податкового кредиту у разі, якщо
останній має всі документальні
підтвердження розміру свого
податкового кредиту та здійснених
витрат.

Також в акті перевірки податковий
орган посилався на те, що оскільки 99 %
олії нерафінованої, отриманої від
вказаних контрагентів, перероблялось
ПСП «Каїсса» в олію рафіновану
дезодоровану за угодою з ТОВ «ВВВВ», то
відповідно переробка продукції, яка
отримана від контрагентів з якими
встановлено недійсність правочинів, є
також фіктивним правочином, який
вчинено без наміру створення правових
наслідків, які обумовлювались цими
правочинами.

Зазначені висновки відповідача не
ґрунтуються на нормах чинного
законодавства та належним чином
досліджених обставинах здійснюваної
позивачем господарської діяльності.

Між ПСП «Каїсса» та ТОВ «ВВВВ» були
укладені договори з переробки сировини
№ 23.11-01 від 23.10.2009 року, № 241210 від 24.12.2010
року, за умовами яких ТОВ «ВВВВ»
зобов'язувалось надати Замовнику
послуги по переробці олії соняшникової
нерафінованої, наданої Замовником, у
кінцевий продукт - олію соняшникову
рафіновану дезодоровану (т. 3 а.с. 208-213).

Документальним підтвердженням
господарських відносин ТОВ «ВВВВ» з
ПСП «Каїсса» є видаткові накладні,
відомості приймання-передачі олії
соняшникової нерафінованої на
переробку, відомості відпуску олії
соняшникової рафінованої
дезодорованої давальницької, вагова
відомість (т. 3 а.с. 214-233).

Зазначені документи також складені
належним чином та свідчать про
реальність здійснюваних позивачем
операцій з ТОВ «ВВВВ».

Колегія суддів суду апеляційної
інстанції погоджується з думкою суду
першої інстанції стосовно того, що
висновок ДПІ про неправомірне
декларування позивачем валового
доходу на загальну суму 76 329,00 грн. у 1
кварталі 2010 року, що складає вартість
наданих ФОП ОСОБА_2, зменшення валових
витрат на загальну суму 12 035 758,00 грн.,
яка складає вартість товару (олії
нерафінованої), отриманого від ФОП
ОСОБА_2, ТОВ «Бігор», ПП ОСОБА_3, ТОВ
«Руні-Грейн», ПП «Ногайська олія», ПП
«Тавріяагроойол-Плюс», ТОВ «Алгол-87» та
зменшення валових витрат на загальну
суму 1 071 842,00 грн., яка складає вартість
отриманих від ТОВ «ВВВВ» послуг по
переробці продукції, а також завищення
податкових зобов'язань на суму ПДВ 15
266,00 грн. за угодою про надання послуг
ФОП ОСОБА_2 з переробки олії, завищення
податкового кредиту на загальну суму
ПДВ 879170,17 грн. по угодах з придбання
продукції у ФОП ОСОБА_2, ТОВ «Бігор», ПП
ОСОБА_3, ПП «Тавріяагроойол-Плюс» та
податкового кредиту на суму 214369,63 грн.
за угодою з ТОВ «ВВВВ» щодо переробки
продукції (олії соняшникової), з
підстав визнання угод нікчемними є
необґрунтованим.

В свою чергу, судом першої інстанції
вірно встановлено, що в ході перевірки
податковим органом не були досліджені
належним чином первинні документи, а
висновки перевіряючих ґрунтуються на
суб'єктивних припущеннях та не
підтверджуються жодними документами.

В акті перевірки податковий орган
також посилався на завищення ПСП
«Каїсса» валових витрат та податкового
кредиту по операціям з ПП ОСОБА_4 та
Управлінням Державної служби охорони
при УМВС України в Херсонській області
внаслідок недоведеності реальності
вказаних операцій.

З матеріалів справи вбачається, що
29.07.2009 року ПСП «Каїсса» був укладений
договір з Управлінням Державної служби
охорони при УМВС України в Херсонській
області (охорона за договором), за
умовами якого УДСО при УМВС України в
Херсонській області зобов'язувалось
прийняти від замовника під охорону
«Об'єкт», який зазначено в дислокації
(т. 4 а.с. 97-100)

Згідно наданої Дислокації об'єкта, який
оформлений додатком до вказаного
договору, у найменуванні об'єкта
вказано офісне приміщення ПСП
«Каїсса», яке знаходиться за адресою м.
Херсон, АДРЕСА_2 (т. 3 а.с. 101-102).

Також позивачем надано протокол
узгодження договірної ціни за
здійснення заходів охорони (т. 3 а.с. 194).

Виконання умов вказаного договору
підтверджується наданими актами
прийому-здачі виконаних робіт/послуг,
податковими накладними (т. 3 а.с. 104-123).

З вказаних документів вбачається, що
Управління Державної служби охорони
при УМВС України в Херсонській області
надавало ПСП «Каїсса» послуги з
охорони офісного приміщення протягом
2010 року на загальну суму 101 239,00 грн.,
крім того ПДВ на суму 20 246,00 грн.

При цьому, первинні документи
відповідають вимогам Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» та містять
необхідну інформацію про господарську
операцію.

Податковим органом не доведено того
факту, що укладені ПСП «Каїсса» з
Управлінням Державної служби охорони
при УМВС України в Херсонській області
угоди порушують публічний порядок.

На підставі викладеного, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про те, що факт придбання
позивачем послуг дійсно мав місце, що
підтверджується всіма необхідними
первинними документами, а тому позивач
правомірно відніс витрати по вказаним
операціям до складу валових та включив
суми ПДВ до складу податкового кредиту.

При цьому, зважаючи на наявність
належним чином складених первинних
документів, колегія суддів вважає, що
висновки податкового органу щодо
нереальності здійснюваних позивачем
операцій з Управлінням Державної
служби охорони при УМВС України в
Херсонській області ґрунтуються лише
на припущеннях, та є безпідставними.

В свою чергу, 06.09.2010 року ПСП «Каїсса»
(замовник) уклало з ПП ОСОБА_4
(виконавець) договір про надання
послуг, згідно якому виконавець
зобов'язується надати замовнику
послугу по пошуку об'єкта нерухомості
(офісу), зокрема консультації з питань
оренди нежитлових приміщень
(характеристика ринку оренди
нерухомості, цінова політика тощо),
здійснення маркетингових заходів
пов'язаних з пошуком об'єкта оренди,
прийняти участь в підготовці та
належному оформленню договору оренди.

На підставі акту приймання-передачі
виконаних робіт від 01.11.2010 року ПП
ОСОБА_4 надано ПСП «Каїсса» послуги
згідно умов договору б/н від 06.09.2010 року
на загальну суму 10 000,00 грн. без податку
на додану вартість.

На підтвердження виконання умов
договору від 06.09.2010 року, позивачем був
наданий акт приймання-передачі
орендованих приміщень від 25.10.2010 року,
підписаний ПП ОСОБА_4 (виконавець), ПСП
«Каїсса» (орендар) та ЗАТ
Багатогалузевий концерн «Содружество»
(орендодавець), згідно якому ЗАТ
Багатогалузевий концерн «Содружество»
(орендодавець) передає в оренду ПСП
«Каїсса» (орендар) офісні приміщення на
3 поверсі адміністративного будинку за
адресою м. Херсон, АДРЕСА_1.

Таким чином, дослідивши надані
позивачем документи, колегія суддів
дійшла висновку про те, що господарські
операції між ПП ОСОБА_4 та ПСП «Каїсса»
дійсно мали місце та тягнуть настання
реальних правових наслідків.

На підставі викладеного, зменшення
податковим органом позивачеві валових
витрат на загальну суму 111 239,00 грн. та
податковий кредиту на суму ПДВ 20 246,00
грн. за наслідками господарських
операцій, здійснених ПП ОСОБА_4 та
Управлінням Державної служби охорони
при УМВС України в Херсонській області
є неправомірним.

За результатом проведеної перевірки
ДПІ у м. Херсоні також зазначала про
допущення ПСП «Каїсса» інших порушень
податкового законодавства, зокрема,
порушення позивачем пп. 8.7.1 п. 8.7 ст. 8
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» в частині
завищення валових витрат внаслідок
неправомірного віднесення ПСП
«Каїсса» до складу валових витрат
вартості ремонту основних фондів, які
перевищують ліміт, передбачений
законодавством.

Колегія суддів суду апеляційної
інстанції погоджується з висновком
суду першої інстанції стосовно
відсутності в даному випадку в діях
позивача порушень вимог п.п. 8.7.1 п. 8.7 ст.
8 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств».

Згідно з пп. 8.7.1 п. 8.7 ст. 8 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», платники податку мають
право протягом звітного періоду
віднести до валових витрат будь-які
витрати, пов'язані з поліпшенням
основних фондів, що підлягають
амортизації, у тому числі витрати на
поліпшення орендованих основних
фондів, у сумі, що не перевищує 10
відсотків сукупної балансової
вартості всіх груп основних фондів
станом на початок такого звітного
періоду.

Витрати, що перевищують зазначену суму,
розподіляються пропорційно сумі
фактично понесених платником податку
витрат на поліпшення основних фондів
груп 2, 3, 4 чи окремих об'єктів основних
фондів групи 1 та збільшують балансову
вартість основних фондів відповідних
груп чи окремих об'єктів основних
фондів групи 1 станом на початок
розрахункового кварталу.

Положення глави другої розділу І
Інструкції з бухгалтерського обліку
основних засобів і нематеріальних
активів банків України, затвердженої
постановою Правління НБУ від 11.12.2000 р. №
475, визначають, що, витрати на
поліпшення об'єкта основних засобів -
це витрати, що пов'язані з
модернізацією, модифікацією,
добудовою, дообладнанням,
реконструкцією тощо об'єкта основних
засобів, у результаті чого
збільшуються майбутні економічні
вигоди, що первісно очікуються від його
використання.

В свою чергу, в акті перевірки
податковий орган зазначив, що станом на
01.01.2010 року балансова вартість основних
фондів позивача складає 119 185,00 грн.

Виходячи із зазначеної вартості
основних фондів, згідно вимог пп. 8.7.1. п.
8.7. ст. 8 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
податковий орган зазначив, що позивач
має право віднести до валових витрат 11
919,00 грн., що складає 10% від сукупної
балансової вартості всіх основних груп
основних фондів станом на початок
звітного періоду.

Згідно зведених даних протягом 2010 року
позивачем було віднесено до складу
валових витрат витрати по ремонту у
сумі 117 040,00 грн., що є порушенням
вказаної норми Закону та відповідно
завищенням валових витрат у сумі 105 121,00
грн.

Судом першої інстанції було
встановлено, що у 2010 році ПСП «Каїсса»
були укладені договори на оренду
автотранспортних засобів у фізичних,
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, зокрема договір
оренди з громадянином ОСОБА_5 від 23.06.2010
р., договір оренди з громадянином
ОСОБА_6, від 25.06.2010 р., договір оренди з
громадянином ОСОБА_7 від 25.06.2010 р.,
договір оренди з ПСП « АНТ-Агро» від
14.07.2010 р., договір оренди вантажного
автомобіля № 0112 від 01.12.2010 р. з ФОП
ОСОБА_8, та договори оренди
автотранспортного засобу від 01.01.2010 р.
за № 01/01-7, № 01/01-8, № 01/01-6, № 01/01-1, № 01/01-5,
№ 04/01-1 від 04.01.2010 р., № 18/01-2 від 18.01.2010 р.,
№ 18/01-2 від 18.01.2010 р., № 18/01-3 від 18.01.2010 р. з
ФОП ОСОБА_9 (т. 3 а.с. 234-250, т. 4 а.с. 1-34).

Зі змісту укладених договорів
вбачається, що ПСП «Каїсса», як орендар,
зобов'язаний проводити за власний
рахунок поточний ремонт об'єкта оренди,
усувати несправності та поломки
упродовж строку оренди та за письмовою
згодою орендодавця здійснювати за
рахунок власних коштів переобладнання,
технічне переоснащення об'єкту оренди.

Таким чином, судом першої інстанції
вірно встановлено, що господарські
операції ПСП «Каїсса» з придбання для
орендованих автотранспортних засобів
запасних частин та отримання послуг з
ремонту автотранспорту, які
підтверджені первинними документами,
не є операціями, пов'язаними із
поліпшенням основних фондів у
розумінні п. 8.7 ст. 8 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств», а
фактично є операціями по здійсненню
поточного ремонту та технічного
обслуговування орендованого
автотранспорту.

У ході розгляду справи відповідачем не
було надано документального
підтвердження здійснення позивачем
саме поліпшення орендованих основних
засобів або спростування здійснення
позивачем поточного ремонту.

Зважаючи на зазначене, податковий
орган дійшов помилкового висновку про
завищення позивачем валових витрат на
суму 105 121,00 грн.

В акті перевірки податковий орган
зазначив про порушення ПСП «Каїсса» п.
5.1 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» в
частині завищення валових витрат у
сумі 45 000,00 грн. по простроченій
кредиторській заборгованості та у сумі
12 294,00 грн. внаслідок встановлення
відхилень валових витрат між даними
декларацій та даними бухгалтерського
обліку.

Так, ДПІ у м. Херсоні посилалась на те,
що на рахунку ПСП «Каїсса»
обліковувалась кредиторська
заборгованість у сумі 45 000,00 грн., яку у
зв'язку зі впливом строку давності для
її стягнення підприємство самостійно
віднесло до валового доходу.

Податковий орган зазначив, що сума
кредиторської заборгованості платника
податку перед іншим підприємством, яка
залишилася нестягнутою у зв'язку з тим,
що минув строк позовної давності,
включається до складу валових доходів,
однак при цьому одночасно зменшуються
валові витрати підприємства на суму
оприбуткованого товару, оскільки
фактично відсутні витрати відповідно
до п.5.1 ст.5 вищевказаного Закону.

Суд першої інстанції зазначив, що
відповідно до пп. 5.2.1. п. 5.2 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених,
пунктами 5.3.-5.7. цієї статті.

Згідно із п. 5.1. ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
валовими витратами є сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній нематеріальній формах,
здійснюваних як компенсація вартості
товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Отже, при придбанні платником податку
товарів з метою використання у
господарській діяльності понесені у
зв'язку з цим витрати відносяться до
складу валових витрат такого звітного
періоду.

При цьому, суд першої інстанції вірно
встановив, що положеннями Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» не передбачено
зобов'язання платника податку
зменшувати валові витрати на суму
товарів, віднесених до валових витрат
за першою із визначених у п.п. 11.2.1 п. 11.2
ст. 11 цього Закону подій.

Відповідно до п. 4.1.6. ст. 4 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» сума кредитної
заборгованості, яка залишилась не
стягненою в зв'язку із збігом терміну
позовної давності відноситься до
валового доходу, що в даному випадку і
було здійснено підприємством.

За таких обставин колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції стосовно відсутності у
податкового органу підстав для
зменшення валових витрат на суму 45 000,00
грн.

При цьому, податковим органом не
наведено доказів в обґрунтування
виявлених порушень п. 5.1 ст. 5 Закону
України оподаткування прибутку
підприємств", а саме, відхилень сум
валових витрат по рядку 04.1 між даними
декларацій позивача та даними
бухгалтерського обліку, наведеного у
додатку 2.6 до довідки про загальну
інформацію на загальну суму 12 294,00 грн.

В акті перевірки податковий орган
посилався на порушення ПСП «Каїсса» пп.
7.7.1, пп. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» в частині
неправомірного включення залишку
від'ємного значення з податку на додану
вартість (рядок 23.2 декларації) у сумі 428
713,00 грн. у січні 2010 року.

Судом першої інстанції встановлено, що
за результатами перевірки податковим
органом повноти нарахування ПДВ
протягом 2010 року встановив
неправомірне включення позивачем
залишок від'ємного значення з ПДВ у
рядку 23.2. декларації з ПДВ за січень 2010
року в сумі 428 713,00 грн.

Позивач щодо даного порушення пояснив,
що в ході проведення попередньої
перевірки та за наслідками дослідження
податкових декларацій з ПДВ за
листопад та грудень 2009 року ДПІ був
зроблений висновок про виникнення у
ПСП «Каїсса» права на отримання
бюджетного відшкодування в сумі 428713,00
грн. за грудень 2009 року, оскільки ПСП
«Каїсса» у декларації з ПДВ за грудень
2009 року суму 428 713,00 грн., що підлягає
бюджетному відшкодуванню, не
відобразив у рядку 25 (25.1 або 25.2), в якому
повинно відображатися бюджетне
відшкодування за цей період, а включив
її до рядку 26 декларації, як залишок
від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до абзацу "а" підпункту 7.7.7
пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» вказані
обставини стали підставою про
заниження підприємством бюджетного
відшкодування за грудень 2009 року на
суму 428 713,00 грн. і надали право платнику
податків згідно з підпунктом 7.7.3 пункту
7.7 статті 7 цього Закону вказану суму
відобразити у зменшення податкових
зобов'язань з цього податку наступних
податкових періодів, що фактично і було
зроблено позивачем при оформлені
декларації з ПДВ за січень 2010 року,
зокрема відображено у рядку 23.2
декларації «значення рядка 26
податкової декларації попереднього
звітного періоду» суму 428 713,00 грн.

Слід зазначити, що відповідно до абзацу
"а" підпункту 7.7.7 пункту 7.7 статті 7
Закону України № 168/97-ВР, у разі якщо за
наслідками документальної невиїзної
(камеральної) або позапланової виїзної
(документальної) перевірки податковий
орган виявляє заниження заявленої
платником податку суми бюджетного
відшкодування щодо суми, визначеної
податковим органом унаслідок таких
перевірок, то платнику надсилається
податкове повідомлення, в якому
зазначаються сума такого заниження та
підстави для її вирахування. У цьому
випадку вважається, що платник податку
добровільно відмовляється від
отримання такої суми заниження як
бюджетного відшкодування та враховує
її згідно з підпунктом 7.7.3 цього пункту
у зменшення податкових зобов'язань з
цього податку наступних податкових
періодів.

З декларації з ПДВ за січень 2010 року
вбачається, що позивач у рядку 23.2.
«значення рядка 26 податкової
декларації попереднього звітного
періоду» відобразив суму 428 713,00 грн.
Судом першої інстанції встановлено, що
до рядку 26 декларації відносяться суми
ПДВ, які складають залишок від'ємного
значення, який після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду ( рядок 24 - рядок 25) (
значення цього рядка переноситься до
рядка 23.2 податкової декларації
наступного звітного періоду).

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо того, що позивачем
правомірно відображено у рядку 23.2.
декларації «значення рядка 26
податкової декларації попереднього
звітного періоду» суми 428 713,00 грн.,
оскільки вказане відповідає висновку
ДПІ попереднього акту перевірки
№1653/23-4/14115089, яким встановлено
заниження позивачем належну до
бюджетного відшкодування за грудень 2009
року суму податку на додану вартість на
428713,00 грн., про що були прийняті
податкові повідомлення - рішення
податкового повідомлення-рішення №
/2 від 08.09.2010р. ( № /0, № /1)
про збільшення на суму 428 713,00 грн.
бюджетного відшкодування за грудень 2009
року, та які в подальшому були
предметом оскарження в
адміністративній справі № 2-а-6968/10/2170.
Результатом судового оскарження
вказаних податкових
повідомлень-рішень є їх скасування
згідно постанови Херсонського
окружного адміністративного суду від
28.09.2011 року, яка набрала законної сили
ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 25.04.2012 року.

Також судом першої інстанції
встановлено, що відповідно до абзацу "а"
підпункту 7.7.7 пункту 7.7 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», добровільна відмова
платника податку від отримання такої
суми заниження бюджетного
відшкодування не означає втрачання
права платника податку на отримання
бюджетного відшкодування взагалі, адже
законодавець залишає платнику право
враховувати таку суму бюджетного
відшкодування у зменшення податкових
зобов'язань з цього податку у наступних
податкових періодів, що було зроблено
позивачем при відображені спірної
суми у декларації з ПДВ за січень 2011
року.

Зважаючи на все вищезазначене колегія
суддів дійшла висновку, що податкові
повідомлення-рішення податкового
повідомлення-рішення від 04.08.2011 року №
, яким позивачу було збільшено
податкове зобов'язання з податку на
прибуток та застосовано штрафні
(фінансові) санкції на загальну суму 4 157
788,75 грн., та податкового
повідомлення-рішення від 04.08.2011 року №
, яким позивачу збільшено суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість та застосовано штрафні
(фінансові) санкції всього в розмірі 1 909
037,50 грн. прийняті державною податковою
інспекцією у м. Херсоні необґрунтовано
та підлягають скасуванню.

Оскільки судом першої інстанції
правильно встановлено обставини
справи та постановлено судове рішення
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим,
відповідно до ст. 200 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст. ст. 184, 185, 197, 198, 200, 205, 206, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу державної
податкової інспекції у м. Херсоні
Головного управління Міндоходів в
Херсонській області залишити без
задоволення, а постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від 09
листопада 2012 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили відповідно до ст. 254 КАС
України та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий суддя:
А.В. Бойко

Суддя:
Т.М. Танасогло

Суддя:
О.В. Яковлєв