Справа № 826/5522/14
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/5522/14
інстанції: Данилишин В.М.
Суддя-доповідач: Бужак Н.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді Бужак Н. П.

Суддів Вівдиченко Т.Р., Твердохліб В.А.

при секретарі: Савін І.В.

розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу Державного
підприємства «Будівельно-монтажне
управління Державного управління
справами» на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 02
червня 2014 року в справі за
адміністративним позовом Державного
підприємства «Будівельно-монтажне
управління Державного управління
справами» Державної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство
«Будівельно-монтажне управління
Державного управління справами»
звернулось до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 06.02.2014 оку
№8 та №8.

Відповідно до постанови Окружного
адміністративного суду м. Києва від 02
червня 2014 року адміністративний позов
залишено без задоволення.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, Державне
підприємство «Будівельно-монтажне
управління Державного управління
справами» подало апеляційну скаргу в
якій просить скасувати постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва та ухвалити нову постанову про
задоволення позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, вислухавши осіб, що
з»явились в судове засідання, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
податковим органом проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку Державного підприємства
«Будівельно-монтажне управління
Державного управління справами» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
фінансово-господарських
взаємовідносин із ТОВ
«Виробничо-комерційна фірма «Мілана»
за період з 01 по 31 грудня 2011 року.

За результатами перевірки складено акт
від 27.01.2014 року № 69/26-55-22-08/35917370 у якому
зазначено виявлені під час перевірки
порушення, зокрема:

-занижено податок на прибуток за ІІ-ІУ
квартали 2011 року у розмірі361 876 грн, чим
порушено ст.. 134, пп.. 138.1.1 п.138.1, п. 138.2 ст.
138, пп..139.1.19 п. 139.1 ст. 139 ПК України;

-завищено податковий кредит за грудень
2011 року в розмірі 314 674,92 грн у зв»язку з
чим порушено п.185.1 ст. 185, пп. 198.1, 198.3,
пп.198.3,198.6 ст. 198 ПК України.

На підставі акта перевірки податковим
органом винесено податкове
повідомлення-рішення від 06.02.2014 року
№8, яким позивачу збільшено
грошове зобов»язання з податку на
додану вартість у розмірі 314 675 грн за
основним платежем та у розмірі 78 669 грн
за штрафними санкціями; податкове
повідомлення-рішення від 06.02.2014 року №
8, яким позивачу збільшено грошове
зобов»язання з податку на прибуток у
розмірі 361 876 грн за основним платежем.

Із матеріалів справи вбачається, що 14
жовтня 2011 року між позивачем та ТОВ
«Виробничо-комерційна фірма «Мілана»
укладено договір поставки №83/11
відповідно до якого ТОВ « ВКФ «Мілана»
зобов»язалось поставити позивачу
меблі та освітлювальні прилади,
зазначені у специфікації, на суму 1 888
049,54 грн. Місце поставки товарів: м. Київ,
вул. Ак. Заболотного,21, Клінічна лікарня
«Феофанія».

На підтвердження факту виконання умов
договору позивач надав видаткові
накладні № 5 від 01.12.2011 року, №18 від
02.12.2011 року, №36 від 05.12.2011 року, №46 від
06.12.2011 року; видаткові накладні від
01.12.2011 року № 5, від 02.12.2011 року №18, від
05.12.2011 року №36, від 06.12.2011 року № 46.

Крім того, позивачем долучено до
матеріалів справи бухгалтерську
документацію щодо проведення по бух
обліку взаємовідносин позивача з ТОВ
«ВКФ «Мілана», зокрема: Дт 631 Кт 311 - 1 888
049,54грн (оплата на адресу ТОВ «ВКФ
«Мілана»), Дт 6442Кт 631-314 674,93 грн
(включено до складу податкового
кредиту за рахунок ТОВ «ВКФ «Мілана»);
Дт 201 Кт 631 - 1573 374,61 грн ( відображено
оприбуткування товару, отриманого від
ТОВ «ВКФ «Мілана»).

Як пояснив представник відповідача
отриманий товар було використано
підприємством в господарській
діяльності, зокрема використано для
облаштування ДП «Клінічна лікарня
«Феофанія». На підтвердження
використання товару у власність
господарській діяльності позивач
надав акт №49-1 від грудня 2011 року
вартості змонтованого устаткування.

Судова колегія вважає, що судом першої
інстанції не було належним чином
досліджено всі докази у справі та не
надано їм належної оцінки, а отже
безпідставно відмовлено у задоволенні
позовних вимог.

Так, як вбачається із договору №83/11 від
14 жовтня 2011 року, предметом договору є
поставка у 2011 році замовникові товару,
а саме меблів та освітлювальних
приладів, зазначених у специфікації, що
є невід»ємною частиною договору.
Найменування (номенклатура,
асортимент), кількість товару
зазначено у специфікації.

До матеріалів справи позивачем було
долучено специфікацію від 14 жовтня 2011
року у якій визначено найменування
товару, артикул, ціну та кількість.

Посилання суду першої інстанції на ту
обставину, що в специфікації відсутнє
посилання на договір, колегія суддів
вважає, не можна вважати доказом
відсутності господарської операції
щодо придбання зазначеного товару,
оскільки у справі знаходяться інші
докази, які свідчать про придбання
позивачем даного товару.

Зокрема, у реєстрі виданих та отриманих
податкових накладних зазначено суму
постачання товару, включаючи ПДВ -
Клінічна лікарня «Феофанія»
Державного управління справами,
постачальник ТОВ «ВКФ «Мілана».

В акті №49-1 вартості змонтованого
устаткування, що придбавається
виконавцем робіт зазначено
найменування устаткування, його
кількість, вартість, шифр і номер
позиції нормативу. Акт підписано
представником позивача та
представником клінічної лікарні
«Феофанія», проставлені мокрі печатки.

Крім того, факт придбання товару
відповідно до умов вищезазначеного
договору позивачем підтверджується
актами здачі-приймання товару,
видатковими накладними, які
знаходяться у справі та були
досліджені судом.

На підтвердження господарської
діяльності позивач надав договір №806
від 15 грудня 2010 року, укладеного між
позивачем та Клінічною лікарнею
«Феофанія», відповідно до якого
замовник доручає, а Генпідрядник
зобов»язується виконати та здати
роботи з капітального ремонту та
переоснащення приміщень 5-го поверху
блоку «В» лікувального корпусу № 3
Клінічної лікарні «Феофанія», що також
є доказом виконання робіт за
договором.

Та обставина, що договір було виконано
у грудні 2011 року, тоді як термін
закінчення робіт відповідно до
договору 31 липня 2011 року не може бути
доказом відсутності господарської
діяльності, оскільки, як вбачається із
матеріалів справи, клінічна лікарня
«Феофанія» здійснила оплату за товар
лише у грудні 2011 року, а отже поставка
товару мала місце після такої оплати.

Крім того, колегія суддів вважає, що
недотримання сторонами угоди дати
виконання умов договору не тягне за
собою недійсність угоди чи
відсутність господарської діяльності
по ній.

Із акта перевірки від 27 січня 2014 року
№69/26-55-22-08/35917370 (5 аркуш акта) вбачається,
що на перевірку надавались картки
рахунку №651 по контрагенту ТОВ «ВКФ
«Мілана» і в бухгалтерському обліку
взаємовідносини між позивачем та ТОВ
«ВКФ «Мілана» відображено наступним
чином: Дт 631 Кт 311 - 1 888 049,54 грн -оплата
на адресу ТОВ «ВКФ «Мілана», Дт 6442 Кт 631
- 314 674,93 грн - включено до складу
податкового кредиту за рахунок ТОВ
«ВКФ «Мілана; Дт 201 Кт 631 - 1 573 374,61 грн
відображено оприбуткування товару,
отриманого від ТОВ «ВКФ «Мілана».

Розрахунки між позивачем та ТОВ «ВКФ
«Мілана» щодо постачання товару згідно
договору поставки №83/11 проводились у
безготівковій формі, а саме позивачем
з р/р №4595, відкритого в АТ «ОТП
Банк» перерахувало на р/р ТОВ «ВКФ
«Мілана» № 2787, відкритого в АТ
«Златобанк» грошові кошти за період з
01.12.2011 року по 31.12.2011 року по розрахунках
з ТОВ «ВКФ «Мілана» на суму 1 888 049,54 грн
у т.ч. ПДВ 314 674,93 грн. Перевіркою
встановлено, що дебіторська та
кредиторська заборгованість позивача
по взаємовідносинах з ТОВ «ВКФ
«Мілана» відсутня.

Таким чином, доводи суду про
відсутність даних про перерахування
грошових коштів за договором
спростовуються вищезазначеним актом
перевірки.

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні» визначено, що
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з частиною 1 ст. 9 Закону
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це не
можливо - безпосередньо після її
закінчення.

Судом встановлено, що всі долучені до
справи первинні документи
відповідають вимогам закону та
складені під час здійснення
господарської операції. Докази, які б
свідчили зворотню - відсутні.

У підпункті 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України
зазначено, що податковий кредит - сума,
на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначеного згідно з розділом
У цього Кодексу.

Відповідно до п.198.3ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з п.198.1 ст. 198 ПК України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною (
п.198.2 ст. 198 ПК).

Платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну,
складену за вибором покупця
(отримувача) (п.200.1 ст.200 ПК).

Податкова накладна складається у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця. Один
примірник видається покупцю, а другий
залишається у продавця. У разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді покупцю видається
оригінал, а копія залишається у
продавця (п.201.4 ст.201 ПК).

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв»язку з придбанням товарів (робіт,
послуг) , не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленнями
з порушенням вимог ст.. 201 цього Кодексу)
чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими п.201.11 ст. 201 цього
Кодексу.

Підпунктом 14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України
визначено, що витрати - це сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов»язань внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капталу.

Витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу ( п.138.2 ст.138 ПК).

До складу витрат не включаються
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами,
обов»язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення бух
обліку та нарахування податку (пп..139.1.9,
п.139.1 ст. 139 ПК).

За відсутності факту придбання
товарів чи послуг або в разі, якщо
придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податку на прибуток або
податкового кредиту з ПДВ навіть за
наявності формально складених але не
достовірних документів або сплати
грошових коштів.

Наявність ознак фіктивності у
контрагента позивача ТОВ «ВКФ
«Мілана», як на те постався суд першої
інстанції, не може бути доказом
відсутності реальності господарської
операції щодо поставки товарів за
договором №83/11, оскільки в ході
розгляду справи судом чітко
встановлено факт придбання такого
товару та облаштування його у
клінічній лікарні «Феофанія».

Як вбачається із вищезазначеного акта
перевірки від 27 січня 2014 року ТОВ «ВКФ
«Мілана» було зареєстровано як
юридична особа з 1999 року, взято на
податковий облік в органи податкової
служби 03.08.1999 року та станом на час
складання акту перебуває на такому
обліку. У періоді, за який проводилась
перевірка, товариство зареєстроване як
платник ПДВ.

Неможливість проведення зустрічної
звірки з ТОВ «ВКФ «Мілана», як на те
послався податковий орган, у липні 2013
року, не може свідчити, що дане
товариство у 2011 році, тобто на час
виконання договору, укладеного з
позивачем, не займалось господарською
діяльністю та було відсутнє.

Щодо порушення кримінальної справи
відносно посадових осіб товариства -
контрагента позивача, також не може
бути доказом недійсності договору та
відсутності господарської діяльності ,
що направлена на настання реальних
наслідків у позивача.

Так, у справі «Булвес»АД проти
Болгарії Європейський суд з прав
людини визнав про платник ПДВ не
повинен нести відповідальності за
зловживання, вчинені його
постачальниками, якщо платник ПДВ не
знав про такі зловживання і не міг про
низ знати.

Доказів того, що позивачу було відомо
про те, що особа, яка рахувалась на
посаді директора у товаристві,
фактично не виконувала таких
обов»язків, податковий орган як орган
владних повноважень, до суду не надав і
такі докази судом в ході розгляду
справи встановлені не були.

Враховуючи вищевикладені доводи, а
також зібрані у справі докази, судова
колегія приходить до висновку, що
правові підстави вважати відсутність
господарської діяльності між
позивачем та ТОВ «ВКФ «Мілана» щодо
виконання умов договору №83/11 від 14
жовтня 2011 року не встановлені.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб»єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З урахуванням встановлених у справі
обставин, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції дійшов помилкового
висновку про безпідставність
заявлених позивачем позовних вимог, а
тому вважає за необхідне апеляційну
скаргу ДП «Будівельно-монтажне
управління державного управління
справами» задовольнити, постанову суду
скасувати та ухвалити нову про
задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ст. 198,202 КАС України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право скасувати її та прийняти нову
постанову суду.

Керуючись ст.ст. 160,197,198,202,205,207,212,254 КАС
України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Будівельно-монтажне
управління Державного управління
справами» задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 02 червня 2014 року
скасувати.

Ухвалити у справі нову постанову
наступного змісту.

Визнати протиправним та скасувати
податкові повідомлення-рішення ДПІ у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві від
06.02.2014 року №8 та №8.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте на неї
може бути подано касаційну скаргу до
Вищого адміністративного суду України
у порядку та в строки, визначені ст. 212
КАС України.

Головуючий суддя:
Бужак Н.П.

судді:
Твердохліб
В.А.

Вівдиченко
Т.Р.

Повний текст виготовлено: 17 вересня 2014
року.

Головуючий суддя

Бужак Н.П.

Судді:

Вівдиченко Т.Р.

Твердохліб В.А.