Справа № 813/3620/14
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 вересня 2014 року
Справа № 813/3620/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючий суддя
секретар судового засідання
розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Львівського міського
комунального підприємства
«Львівтеплоенерго» про скасування
податкового повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Залізничному районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Суть справи.
До Львівського окружного
адміністративного суду звернулося
Львівьке комунальне підприємство
«Львівтеплоенерго» (далі - позивач,
ЛМКП «Львівтеплоенерго») з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Залізничному
районі м. Львова Львівської області
Державної податкової служби, в якому
просить скасувати податкове
В обґрунтування позовних вимог,
представник позивача зазначив, що
рішення контролюючого органу №
/0/21381 є таким, що не відповідає
фактичним обставинам справи. Крім того,
висновки в акті перевірки ЛМКП
«Львівтеплоенерго» від 02.08.2012 року про
недотримання ЛМКП «Львівтеплоенерго»
норм Закону України «Про податок з
доходів з фізичних осіб», в частині
ненарахування та сплати даного податку
у розмірі 4686,80 грн. з наданих додаткових
благ не працівнику підприємства при
відшкодуванні майнової шкоди не
спрямованої на відшкодування прямих
збитків є безпідставними. Додатково
звернув увагу, що позивача
безпідставно зазначено податковим
агентом, оскільки грошові кошти,
перераховані підприємством не
включаються до складу загального
місячного оподаткованого доходу, а
відтак позивач не зобов'язаний
нараховувати, утримувати та сплачувати
цей податок до бюджету від імені та за
рахунок платника податку. З
врахуванням вищевикладеного, вважає що
у відповідача відсутні підстави для
збільшення суми грошового зобов'язання
позивачу з податку з доходів фізичних
осіб, а також для застосувати до нього
штрафу. З огляду на вищевикладене,
позивач звернувся до суду з таким
позовом.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі з підстав, що викладені
у позовній заяві та додаткових
поясненнях у справі /а.с.89-90/, просив
позов задовольнити у повному обсязі.

Суд в порядку ст. 55 КАС України допустив
заміну первинного відповідача -
Державної податкової інспекції у
Залізничному районі м. Львова
Львівської області Державної
податкової служби на належного
відповідача - Державну податкову
інспекцію у Залізничному районі
Головного управління Міндоходів у
Львівській області (далі - відповідач,
ДПІ у Залізничному районі).

Представник відповідача проти позову
заперечив повністю з підстав,
викладених у письмових запереченнях на
адміністративний позов /а.с.78-79/.
Зазначив, що донарахування податку з
доходів фізичних осіб за грудень 2010
року в сумі 4696,80 грн. та застосування до
нього штрафних санкцій в розмірі 1174,20
грн. вчинено в межах компетенції
контролюючого органу, підставно та
відповідає фактичним обставинам
справи, а аргументи наведені у позовній
заяві, жодним чином не спростовують
вчинених позивачем порушень вимог
чинного законодавства. Просив у
задоволенні позову відмовити.

Суд заслухав пояснення представників
сторін, з'ясував обставини, якими
обґрунтовуються позовні вимоги і
заперечення та ті, які мають інше
значення для вирішення справи, повно,
всебічно та об'єктивно дослідив докази
у справі, та -

в с т а н о в и в :

ЛМКП «Львівтеплоенерго» зареєстроване
як юридична особа 03.03.1999 року
Виконавчим комітетом Львівської
міської ради з присвоєнням
ідентифікаційного коду юридичної
особи 05506460 /а.с.9, 12/.

Спеціалізованою державною податковою
інспекцією по роботі з великими
платниками податків у м. Львові
Державної податкової служби проведено
планову виїзну перевірку ЛМКП
«Львівтеплоенерно» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.10.2010 року
по 31.12.2011 року, валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2010 року по
31.12.2011 року, про що складено акт №
637/33-00/05506460 від 02.08.2012 року /а.с.10-18/.

На підставі вищевказаного акту
перевірки ДПІ у Залізничному районі
прийняте податкове
повідомлення-рішення форми «Р» №
/0/14219 від 17.08.2012 року за платежем
податок з доходів з фізичних осіб на
суму 3796,06 грн. /а.с.19/. При цьому, сума
грошового зобов'язання за основним
платежем становить 4696,80 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) - 1684,20 грн. Зокрема
встановлено порушення позивачем п.п.
«е» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, п.п.
«а» п. 171.2 ст. 171, п.п. «а» п.п. 176.2 ст. 176, п.п.
168.1.2 п. 168.1 ст. 168, п.п. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168, п.
171.1 ст. 171, п.п. «а» 2 ст. 176 Податкового
кодексу України.

Позивач не погодившись із таким
рішенням контролюючого органу
звернувся із первинною скаргою до ДПС у
Львівській області.

02.11.2012 року контролюючим органом
винесене рішення про результати
розгляду первинних скарг № 237/10/10-2005/1842
/а.с.21-34/, відповідно до якого Державна
податкова служба у Львівській області,
зокрема, скасовує податкове
повідомлення-рішення ДПІ у
Залізничному районі м. Львова від 17.08.2012
року № /0/14219 в частині 510,00 грн
застосованих штрафних (фінансових)
санкцій по податку з доходів фізичних
осіб, а в іншій частині - залишає таке
без змін /а.с.34/.

В силу згаданих обставин, ДПІ у
Залізничному районі м. Львова
Львівської області ДПС на підставі
акта № 637/33-00/05506460 від 02.08.2012 року та
рішення про результати розгляду
первинних скарг ДПІ у Львівській
області від 02.11.2012 року № 23768/10/10-2005/14842
прийнято податкове
повідомлення-рішення № /0/21381 від
07.11.2012 року /а.с.20/ за платежем податок з
доходів з фізичних осіб на суму 5871,00
грн. (в т.ч. за основним платежем 4696,80
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) - 1174,20 грн.).
Зокрема, встановлено порушення
позивачем п.п. «е» п.п. 4.2.9 абз. «а» п.п.
4.2.9 абз. «а» п.п. 4.2.10, п. 4.2 ст 4, ст. 7, п.п.
8.1.4, п. 8.1 ст. 8, ст. 14, п.п. «а», «б» п. 19.2 ст.
19, п.п. 20.3.2 п. 20.3 ст. 20 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб» з
додатковим покликанням на п.п. 54.3.5 п. 54.3
ст. 54, п. 127.1 ст. 127 Податкового кодексу
України.

Позивач, не погоджуючись із таким
рішенням повторно оскаржив його до
Державної податкової служби України.

05.12.2012 року відповідно до рішення про
результати розгляду повторної скарги
Державною податковою службою України
№ 6595/0/61-12/10-2315, Державна податкова
служба України залишила без змін
податкове повідомлення-рішення ДПІ у
Залізничному районі м. Львова
Львівської області ДПС № /0/21381 від
07.11.2012 року про сплату податку з доходів
фізичних осіб і застосованої штрафної
санкції та рішення ДПС у Львівській
області від 02.11.2012 року № 23768/10/10-2005/1842,
прийняте за результатами розгляду
первинних скарг, а скаргу ЛМКП
«Львівтеплоенерго» Пакіж С.П. - без
задоволення /а.с.35-38/.

Завданням адміністративного
судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України) є захист
прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб
у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів згідно з ч. 2
цієї ж статті можуть бути оскаржені
будь-які рішення, дії чи бездіяльність
суб'єктів владних повноважень, крім
випадків, коли щодо таких рішень, дій чи
бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший
порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів,
відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України,
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму.

Згідно ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

До набрання чинності Податковим
кодексом України (до 01.01.2011 року),
порядок нарахування, утримання та
сплати податку з доходів фізичних осіб
регулювався Законом України «Про
податок з доходів фізичних осіб» № 889-IV
від 22.05.2003 року (далі - Закон України №
889-IV)

Відповідно до п.п. 4.2.9 «е» Закону
України № 889-IV до складу загального
місячного оподаткованого доходу
включається дохід, отриманий платником
податку від його працедавця як
додаткове благо (за винятками
передбаченими пунктом 4.3 цієї статті), а
саме у вигляді вартості безоплатно
отриманих товарів (робіт, послуг), а
також суми знижки з ціни (вартості)
товарів (послуг), що перевищує звичайну,
розраховану за правилами визначення
звичайних цін (у розмірі такої знижки),
крім випадків, передбачених пунктом 4.3
цієї статті.

Якщо додаткові блага надаються особою,
що не є працедавцем платника податку,
чи особою, яка діє від імені або за
дорученням такого працедавця, то такі
доходи прирівнюються з метою
оподаткування до подарунків з їх
відповідним оподаткуванням;

Згідно з п.п. 4.2.10 «а» п. 4.2. ст. 4 Закону
України № 889-IV до загального місячного
оподатковуваного доходу включається
дохід, отриманий платником податку від
його працедавця як додаткове благо за
винятками, передбаченими пунктом 4.3.
цієї статті, а саме у вигляді доходу у
вигляді неустойки, штрафів або пені,
фактично одержаних платником податку
як відшкодування матеріальної або
немайнової (моральної) шкоди, крім сум,
що спрямовуються на відшкодування
прямих збитків, понесених платником
податку внаслідок заподіяння йому
матеріальної шкоди.

Ставка податку з доходів фізичних осіб
становить становить 15 відсотків від
об'єкта оподаткування, крім випадків,
визначених у пунктах 7.2 - 7.4 ст. 7 Закону
України № 889-IV.

Податковий агент, який нараховує
(виплачує) оподатковуваний дохід на
користь платника податку, утримує
податок від суми такого доходу за його
рахунок, використовуючи ставку
податку, визначену у відповідних
пунктах статті 7 цього Закону.

Якщо оподатковуваний дохід
виплачується у негрошовій формі чи
готівкою з каси резидента, то податок
сплачується (перераховується) до
бюджету протягом банківського дня,
наступного за днем такої виплати (п.п.
8.1.1, 8.1.4 п. 8.1. ст. 8 Закону України № 889-IV).

Відповідно до п. 1.15 ст. 1 Закону України
№ 889-IV податковий агент - юридична особа
(її філія, відділення, інший
відокремлений підрозділ) або фізична
особа чи представництво нерезидента -
юридичної особи, які незалежно від їх
організаційно-правового статусу та
способу оподаткування іншими
податками зобов'язані нараховувати,
утримувати та сплачувати цей податок
до бюджету від імені та за рахунок
платника податку, вести податковий
облік та подавати податкову звітність
податковим органам відповідно до
закону, а також нести відповідальність
за порушення норм цього Закону.

Згідно з п. 19.2 ст. 19 Закону України № 889-IV
особи, які відповідно до цього Закону
мають статус податкових агентів,
зобов'язані:

а) своєчасно та повністю нараховувати,
утримувати та сплачувати
(перераховувати) до бюджету податок з
доходу, який виплачується на користь
платника податку та оподатковується до
або під час такої виплати та за її
рахунок;

б) надавати у строки, встановлені
законом для податкового кварталу, якщо
інше не визначено нормами цього Закону,
податковий розрахунок сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, а також сум
утриманого з них податку податковому
органу за місцем свого розташування. У
разі коли зазначена особа протягом
звітного кварталу не виплачує такі
доходи або виплачує доходи не всім
платникам податку, зазначена звітність
не подається або подається стосовно
платників податку, які фактично
отримали такі доходи. Запровадження
інших форм звітності із зазначених
питань не припускається;

в) надавати платнику податку на його
вимогу відомості про суму виплаченого
на його користь доходу, суму
застосованих соціальних податкових
пільг та суму утриманого податку;

г) надавати податковому органу інші
відомості з питань оподаткування
доходів окремого платника податку в
обсягах та за процедурою, визначеною
цим Законом та Законом України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами».

У разі коли податковий агент до або під
час виплати доходу на користь платника
податку не здійснює нарахування,
утримання або сплату (перерахування)
цього податку, відповідальність за
погашення суми податкового
зобов'язання або податкового боргу, що
виникає внаслідок таких дій,
покладається на такого податкового
агента. При цьому платник податку -
отримувач таких доходів звільняється
від обов'язків погашення такої суми
податкових зобов'язань або податкового
боргу (п. 20.3.2 ст. 20 Закону України № 889-IV).

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України
принцип змагальності сторін
передбачає, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюється на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Предметом доказування відповідно до ч.
1 ст. 138 КАС України є обставини, якими
обґрунтовуються позовні вимоги чи
заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропущення строку для звернення до
суду тощо) та які належить встановити
при ухваленні судового рішення у
справі.

Судом з акту перевірки від 02.08.2012 року
встановлено, що, на думку відповідача
підприємством не нараховувався та не
сплачувався податок з доходів фізичних
осіб у сумі 4696,80 грн., з наданих
додаткових благ не працівнику
підприємства, при відшкодуванні
майнової шкоди не спрямованої на
відшкодування прямих збитків /а.с.16/.
Крім того, представник відповідача
зазначив, що таке надане додаткове
благо здійснене шляхом перерахування
коштів на розрахунковий рахунок
фізичної особи на підставі платіжного
доручення № ЛТЕ 00006118 від 01.12.2010 року в
сумі 31312,00 грн.

Щодо вищевказаного представник
позивача пояснив наступне.

Між позивачем та страховою компанією
АСК «Скарбниця» 14.04.2010 року укладено
Угоду № 26/1401/ВА/10 про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів /а.с.91-93/.
Відповідно до п. 1.1 Угоди предметом
цього договору є обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності страхувальника
(позивача) відповідно до Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», який вступив у дію з 01.01.2005
року. Страхувальник зобов'язується
застрахувати свою цивільно-правову
відповідальність як власника
транспортних засобів. Транспортні
засоби в кількості 105 одиниць (перелік
транспортних засобів подано в додатку 1
/а.с.94-96/).

Як пояснив представник позивача,
ОСОБА_6 під час виконання ним
безпосередніх трудових обов'язків
27.07.2010 року вчинено адміністративне
правопорушення, передбачене ст. 124
КУпАП, що підтверджується постановою
Шевченківського районного суду м.
Львова від 18.08.2010 року у справі № 3-2182/10
/а.с.69/. На підтверджння трудових
відносин з ОСОБА_6 представником
позивача до матеріалів
адміністративної справи долучено
витяг з наказу № 236-К від 26.06.2004 року про
прийняття такого на роботу машиністом
екскаватора по п'ятому розряду та
довідку № 210 від 23.05.2011 року /а.с.70, 71/.

Судом встановлено, що саме при
керуванні транспортним засобом
екскаватором ЕО4321В, д.н.з.НОМЕР_1 ОСОБА_6
вчинено зіткнення з автомобілем марки
«RENAULT LAGUNA», д.н.з. НОМЕР_4, який від удару
ззаду подався вперед та здійснив
зіткнення з автомобілем марки
«Мерседес», д.н.з. НОМЕР_3, порушивши
п.п.1.5, 12.1, 13.1 ПДР України, чим скоїв
правопорушення передбачене ст. 124
КУпАП.

Суд оглянувши додаток 1 до Угоди (Заява
на обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів ЛМКП «Львівтеплоенерго»)
встановив, що під № 54 в якості
застрахованого транспортного засобу
визначено Екскаватор ЕО4321ІВ державний
номерний знак НОМЕР_1 /а.с.95/.

Слід зазначити, що відповідно до п. 5.2.,
5.4. Угоди обов'язковий ліміт
відповідальності Страxовика за шкоду,
заподіяну майну потерпілому становить
25500,00 грн. на одного потерпілого. Kрім
того розмір франшизи при відшкодуванні
шкоди заподіяної майну потерпілих
становить 2% (п'ятсот десять гривень) від
ліміту відповідальності Страховика, в
межах якого відшкодовується збиток
заподіяний майну потерпілих.

З огляду на викладене, як справедливо
зазначив представник позивача,
максимальний розмір страхового
відшкодування за шкоду заподіяну майну
потерпілих становить 24990,00 грн., що і
було виплачено страховою компанію за
заподіяну матеріальну шкоду. Щодо
даного факту представником
відповідача жодних застережень не
висловлено.

Відповідно до положень ст. 1187
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України) № 435-IV від 16.01.2003 року (в ред.
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Особа, яка неправомірно заволоділа
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, завдала шкоди
діяльністю щодо його використання,
зберігання або утримання, зобов'язана
відшкодувати її на загальних
підставах.

Якщо неправомірному заволодінню іншою
особою транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом сприяла
недбалість її власника (володільця),
шкода, завдана діяльністю щодо його
використання, зберігання або
утримання, відшкодовується ними
спільно, у частці, яка визначається за
рішенням суду з урахуванням обставин,
що мають істотне значення.

Особа, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки,
відповідає за завдану шкоду, якщо вона
не доведе, що шкоди було завдано
внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого.

Відповідно до положень ст. 1194 ЦК
України особа, яка застрахувала свою
цивільну відповідальність, у разі
недостатності страхової виплати
(страхового відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Таким чином, ОСОБА_5 заявлено претензію
ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 24.11.2010
року, відповідно до змісту якої просив
відшкодувати решту матеріального
збитку в розмірі 31312,00 грн. /а.с.39-40/.

На підтвердження розміру претензії
надав копію висновку експертного
автотоварознавчого дослідження № 269
від 13.08.2010 року з додатками /а.с.43-68/,
відповідно до якого вартість
матеріального збитку завданого
власнику автомобіля RENAULT LAGUNA
ідентифікаційний номер НОМЕР_5,
реєстраційний номер НОМЕР_4, внаслідок
його пошкодження станом на момент
дослідження становить 56302,00 грн. (56302,00
грн - 23990,00 грн. = 31312,00 грн.). До матеріалів
справи також долучено копію
посвідчення водія ОСОБА_5 та копію
свідоцтва про реєстрацію
вищевказаного транспортного засобу
/а.с.42/.

Як пояснив представник позивача,
оскільки страхове відшкодування не
покривало фактично завданої шкоди
ОСОБА_5, позивач виплатив йому такі
кошти, оскільки факт заподіяння
майнової шкоди ЛМКП
«Львівтеплоенерго» визнало у повному
обсязі.

З врахуванням вищевикладеного, суд не
бере до уваги покликання представника
відповідача щодо непредставлення
жодних документів на підтвердження
заподіяння шкоди автомобілю ОСОБА_5
внаслідок ДТП за участю працівника
ЛМКП «Львівтеплоенерго» під час
виконання таким своїх трудових
обов'язків.

Суд також не бере до уваги покликання
представника відповідача, що оскільки
ОСОБА_5 не є працівником ЛМКП
«Львівтеплоенерго» суму виплаченої
різниці слід вважати додатковим благом
та слід оподатковувати таку виплачу
податковим з доходів фізичних осіб, з
огляду на наступне.

Прямі збитки - поточна вартість витрат
на відтворення, заміщення або
відшкодування ринкової вартості
об'єкта оцінки без урахування
неотриманих майбутніх вигод (Постанова
Кабінету Міністрів України № 1440 від
10.09.2003 року «Про затвердження
Національного стандарту № 1 «Загальні
засади оцінки майна і майнових прав»).

Крім того, відповідно до ст. 225
Господарського кодексу України до
складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення,
включаються: вартість втраченого,
пошкодженого або знищеного майна,
визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Збитками ж є: 1) втрати, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); 2) доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода) (ч. 2 ст. 22 ЦК
України).

Представником відповідача не надано
доказів того, що вказану суму
відшкодування слід вважати додатковим
благом, а не прямими збитками ЛМКП
«Львівтеплоенерго».

Таким чином, справедливими є
покликання представника позивача на
те, що суми відшкодувань прямих
видатків, понесених платником податку
ЛМКП «Львівтеплоенерго» ОСОБА_5
внаслідок заподіяння останньому
матеріальної шкоди за рахунок коштів
позивача в сумі 31321,00 грн., з вини якого
сталися такі збитки, не вважаються
обєктом оподаткування податком з
доходів фізичних осіб в контексті п.п.
«а» 4.2.10 п. 4.2 ст. 4 Закону України № 889-IV.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України
обставини встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ці обставини. Згідно
ч. 4 цієї ж статті КАС України вирок суду
в кримінальній справі або постанова
суду у справі про адміністративний
проступок, які набрали законної сили, є
обов'язковими для адміністративного
суду, що розглядає справу про правові
наслідки дії чи бездіяльності особи,
щодо якої ухвалено вирок чи постанову
суду лише в питаннях чи мало місце
діяння та чи вчинене воно цією особою.

Суд звертає увагу, що аналогічна
правова позиція викладена в ухвалі
Вищого адміністративного суду України
від 09.10.2012 року в рамках касаційного
провадження № К-30036/10 по справі №
2а-9608/10/0570.

Також, з акту перевірки позивача від
02.08.2012 року встановлено, що
відповідачем сформовано висновок, що
за перод з 01.10.2010 року по 31.12.2012 рік мало
місце порушення позивачем п. 3 Порядку
заповнення та подання податковими
агентами податкового розрахунку сум
доходу, нарахованого (сплаченого) на
користь платників податку, і сум
утриманого з них податку за ф. 1-ДФ,
затвердженого Наказом ДПА України від
29.09.2003 року № 451, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 22.10.2003
року за № 960/8281, крім того п.п. «б» п. 19.2
ст. 19 Закону України № 889-IV в частині
неповідомлення (повідомлення не в
повному обсязі) ДПІ про суми доходів
нарахованих (виплачених) на користь
фізичних осіб, п. «б» п. 176.2 ст. 176 ПК
України в частині неповідомлення ДПІ
про суми доходів, нарахованих
(виплачених) на користь фізичних осіб
за 4 квартад 2010 року /а.с.18/. В судовому
засіданні представник відповідача
підтримав зазначений висновок,
зазначив, що такі порушення позивачем
податкового законодавства дійсно мали
місце.

Крім того суд погоджується з позицією
позивача щодо безпідставності
визначення його у якості податкового
агента у даному випадку, оскільки
грошові кошти, перераховані ЛМКП
«Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_5
не включаються до складу загального
місячного оподаткованого доходу,
позивач не є податковим агентом, він у
даному випадку не зобов'язаний
нараховувати, утримувати та сплачувати
цей податок до бюджету від імені та за
рахунок платника податку.

Крім того, суд звертає увагу на той
факт, що у самому акті перевірки
позивача зазначено, що розбіжностей
між даними ф. 15 відділу обліку та
звітності ДПІ з даними бухгалтерського
обліку підприємства про перерахування
до бюджету сум податку з доходів (на
доходи) фізичних осіб перевіркою не
встановлено /а.с.18/.

Оскільки вищевказані правопорушення
податкового законодавства,
зафіксовані актом перевірки ЛМКП
«Львівтеплоенерго» від 02.08.2012 року не
знайшли свого підтвердження в
матеріалах справи, відтак,
застосування до позивача штрафних
санкцій, передбачених підп. 54.3.4 п. 54.3 ст.
54, п. 127.1 ст. 127 ПК України є
безпідставним.

З врахуванням вищевикладеного, суд
дійшов висновку про відсутність
законних підстав для визначення
платнику податків ЛМКП
«Львівтеплоенерго» як суми основного
грошового зобов'язання, так і сум
штрафних (фінансових) санкцій (штрафів)
відповідно до спірного податкового
повідомлення-рішення.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. Відповідно до ч.
2. ст. 71 КАС України в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КАС України обставини,
які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Суд також звертає увагу, що оскільки
податкове повідомлення-рішення є актом
індивідуальної дії суб'єкта владних
повноважень, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 162
КАС України суд, у випадку задоволення
адміністративного позову, вправі
прийняти постанову про визнання такого
рішення протиправним.

За таких обставин, на переконання суду,
позовні вимоги є підставними,
обгрнтованими та підтвердженими
належними доказами, та слід
задовольнити.

Відповідно до ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
підлягають відшкодуванню з Державного
бюджету України понесені позивачем
судові витрати у виді судового збору.

До матеріалів адміністративної справи
долучено платіжне доручення № 4762 від
12.05.2014 року, відповідно до якого
позивачем сплачено судовий збір за
подання позову до Львівського
окружного адміністративного суду ЛМКП
«Львівтеплоенерго» у розмірі 182,70 грн.,
та з врахуванням вищевикладеного,
підлягає поверненню позивачу.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 17-20, 50, 69-72, 86, 94, 138,
158-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :

1. Адміністративний позов
задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Залізничному
районі м. Львова Львівської області
Державної податкової служби №
/0/21381 від 07.11.2012 року.

3. Стягнути з Державного бюджету
України на користь Львівського
міського комунального підприємства
«Львівтеплоенерго» (м. Львів, вул. Д.
Апостола, 1; ) судовий
збір в сумі 182 (сто вісімдесят дві) грн. 70
коп.

Постанова може бути оскаржена, згідно
зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з
дня її проголошення чи отримання копії
постанови, шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Львівський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом 10 днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили,
згідно зі ст. 254 КАС України, після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку не було подано. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після повернення апеляційної
скарги, відмови у відкритті
апеляційного провадження або набрання
законної сили рішенням за наслідками
апеляційного провадження. Якщо строк
апеляційного оскарження буде
поновлено, то вважається, що постанова
суду не набрала законної сили.

У судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Повний текст постанови складено та
підписано о 17.40 год. 22.09.2014 року.

Суддя
Кравців О.Р.