Справа № 813/8848/13-а
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2014-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 вересня 2014 року
№ 813/8848/13-а
адміністративний суд у складі:
Головуючого - судді Гулкевич І.З.,
за участю секретаря -
за участю представника позивача
представника відповідача Хмури
розглянувши у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГмбХ
(ІСМ)» до Дрогобицької об»єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Львівській області про скасування
податкових повідомлень-рішень, -
Українсько-німецьке спільне
підприємство в формі Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГмбХ
(ІСМ)» (далі УНСП ТзОВ «Інтернешнл
Каттер Манюфекчерер ГмбХ (ІСМ)»
звернулося до Львівського окружного
адміністративного суду з позовом до
Дрогобицької об»єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Львівській
області (далі Дрогобицька ОДПІ ГУ
Міндоходів у Львівській області), в
якому просить скасувати податкові
повідомлення-рішення від 16.05.2011 р
В обгрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що висновки податкового
органу суперечать нормам податкового
законодавства і не відповідають
фактичним обставинам господарських
операцій, оскільки підприємством у
відповідності до вимог чинного
законодавства та на підставі належним
чином оформлених первинних документів
віднесено до валових витрат витрати на
оплату товарів отриманих позивачем від
ТзОВ «Екопласт-Львів», ПП «Версант»,
ТзОВ «Промелектромонтаж», ПП
«Львівкомфортгруп-К». Податковий орган
дійшов помилкового висновку про
порушення УНСП ТзОВ «Інтернешнл Каттер
Манюфекчерер ГмбХ (ІСМ)» порядку
формування валових витрат на
підтвердження чого надано: договори,
видаткові накладі, рахунки-фактури,
платіжні доручення, податкові накладі.
Відповідач подав письмові заперечення
на адміністративний позов, в яких
зазначив, що при проведеній податковим
органом перевірці підприємством не
доведена реальність операції не
підтверджується реальність часу
здійснення операцій, місцезнаходження
майна, виробничо - складських приміщень
та іншого майна (технічного персоналу,
основних фондів, виробничих активів,
складських приміщень і транспортних
засобів), які економічно необхідні для
виконання такого постачання або
здійснення діяльності, що свідчить про
відсутність необхідних умов для
результатів відповідної
господарської, економічної діяльності.
Представники позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав з
підстав зазначених у позовній заяві,
просив позов задовольнити.
Представник відповідача проти позову
заперечив з підстав, викладених у
письмовому запереченні, яке міститься
в матеріалах справи. В задоволенні
позову просив відмовити повністю.
Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши письмові докази по
справі, судом встановлено наступне.
Дрогобицькою ОДПІ ГУ Міндоходів у
Львівській області проведено планову
виїзну перевірку УНСП ТзОВ
«Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГмбХ
(ІСМ)» з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.09 по 31.12.2010
За результатами вказаної перевірки
складено акт №329/23-1/14300674 від 19.04.2011 року.
На підставі вказаного акта перевірки,
відповідачем винесено наступні
податкові повідомлення-рішення:
п. 54.3 ст. 54 та п. 58.1 ст. 58 Податкового
кодексу України та п. 200.11 ст. 200
Податкового кодексу України за
порушення п.п. 7.4.1, п.п. 7.4.4 п. 7.4, п.п. 7.4.5 п.
7.5, п.п. 7.7.1, п.п. 7.7.2, п.п. 7.7.11 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» було визначено суму
завищення бюджетного відшкодування в
штрафні (фінансові) санкції в розмірі
п. 54.3.2 п.п. 54.3 ст. 54 та ч. 1 п. 123.1 ст. 123
Податкового кодексу України за
порушення п. 1.23 ст. 1, п.п. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4, п.
5.1, п.п. 5.2.1 п. 5.2 та п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» було визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
прибуток в розмірі 137927,00 грн. та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції в розмірі 13 730,00 грн.
Рішенням ДПА у Львівській області від
25.07.2011р. № 20057/10/25-005/1559 про результати
розгляду первинної скарги:

- залишено без змін податкове
повідомлення-рішення ДПІ у
Дрогобицькому районі № від
16.05.2011р.

- скасовано податкове
повідомлення-рішення ДПІ у
Дрогобицькому районі від 16.05.2011р. №
в частині 9153,25 грн. застосованих
штрафних (фінансових) санкцій, а в іншій
частині податкове
повідомлення-рішення ДПІ у
Дрогобицькому районі від 16.05.2011 р. №
залишає без змін, а скаргу - без
задоволення.

На рішення ДПА у Львівській області від
25.07.2011р. №20057/10/25-005/1559 про результати
розгляду первинної скарги, ДПІ у
Дрогобицькому районі було винесено
податкове повідомлення-рішення №
від 01.08.2011р., яким було визначено
суму завищення бюджетного
відшкодування в розмірі 20033,00 грн. та
застосовано штрафні санкції 4577,00 грн.

Рішенням ДПА України від 06.10.2011 року №
3116/6/10-245 про результати розгляду
повторної скарги, залишено без змін
податкові повідомлення-рішення ДПІ у
Дрогобицькому районі Львівської
області № 000062301 від 16.05.2011 р.,№
від 16.05.2011р. з урахуванням рішенням ДПА
у Львівській області від 25.07.2011 року
№20057/10/25-005/1559.

Не погоджившись з вказаними
податковими повідомленнями-рішеннями
позивач звернувся до суду за захистом
своїх прав.

За період, який перевірявся податковим
органом, позивач мав господарські
відносини з наступними контрагентами:
ПП «Бізнесгруп», ТзОВ «Екопласт-Львів»,
ПП «Версант», ПП «Львівкомфортбуд-К»,
ТзОВ «Промелектромонтаж».

На підтвердження факту укладення
правочинів, позивачем долучено до
матеріалів справи договори, контракти,
видаткові та податкові накладні,
платіжні доручення, рахунки-фактури,
довіреності.

В акті перевірки відповідач зробив
висновок про безтоварний характер угод
позивача з ПП «Бізнесгруп», ПП
«Версант», ТзОВ «Промелектромонтаж»,
ПП «Львівкомфортгруп-К», ТзОВ
«Екопласт-Львів». В якості доказів
використано акти ДПІ у Залізничному
районі м.Львова, ДПІ у Франківському
районі м.Львова, ДПІ у Личаківському
районі м.Львова, ДПІ у Сихівському
районі м.Львова. В акті перевірки
позивача вказано про те, що юридичні
особи-контрагенти не мають основних
засобів, а їхні
контрагенти-постачальники мають
ознаки фіктивності. У позивача
відсутні товарно-транспортні накладні
від ПП «Бізнесгруп», ПП «Версант», ТзОВ
«Промелектромонтаж», ПП
«Львівкомфортгруп-К», ТзОВ
«Екопласт-Львів».

З приводу нікчемності правочинів
позивача суд зазначає, що відповідач
лише вказав, без відповідних доказів,
на їхній нікчемний характер, що є
тільки припущенням. Незнаходження
контрагентів позивача за
зареєстрованим місцезнаходженням,
відсутність умов для провадження
господарської діяльності і, можливо,
порушення ними податкового
законодавства, не означає
"автоматичного" порушення вимог
податкового законодавства самим
позивачем. Контрагенти можуть
здійснювати підприємницьку діяльність
і не за місцем реєстрації, а невнесення
змін до облікових даних не є підставою
для визнання угод безтоварними. Крім
того, акти перевірки контрагентів не
можуть бути доказом неможливості
виконання особою своїх зобов'язань,
оскільки повинні містити тільки
загальну інформацію про платника
податків та фіксувати факт
неможливості проведення звірки із
зазначенням причин цього.

Сам по собі факт наявності серед
постачальників контрагента позивача
підприємств з ознаками фіктивності, не
означає порушення вимог податкового
законодавства позивачем і не може
вважатися беззаперечним доказом
порушення позивачем вимог податкового
законодавства, без наявності інших
доказів, здобутих під час перевірки
позивача.

Згідно п. 5.1. Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
із внесеними змінами та доповненнями,
валові витрати виробництва та обігу
(далі - валютні витрати) - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальний або нематеріальних
формах здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Дата отримання прибуткової накладної
засвідчена підписом особи, на яку
виписана довіреність є фактом
отримання платником податку товарів.
Товари, отримані від вищевказаних
контрагентів використовувались у
господарській діяльності УНСП ТзОВ
«Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГмбХ
(ІСМ)», що засвідчують розхідні
накладні та оплата за товар через
розрахунковий рахунок.

Пунктом 13 ст. 1 Закону України «Про
податок на додану вартість», надано
визначення «платника податку», а саме
це особа, яка згідно з цим Законом
зобов'язана здійснювати утримання та
внесення до бюджету податку, що
сплачується покупцем, або особа, яка
ввозить товари на митну територію
України.

Сплата податку на додану вартість
відбувається шляхом перерахування
покупцем сум податку на додану
вартість на рахунок продавця.

Виходячи із норми п.п. 7.4.5. ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», наявність у УНСП ТзОВ
«Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГмбХ
(ІСМ)» податкових накладних є підставою
для включення до податкового кредиту
сплачених сум податку на додану
вартість.

Відповідно до п. 10.1 ст. 10 Закону України
«Про податок на додану вартість»,
особами, відповідальними за
нарахування, утримання та сплату
(перерахування) податку до бюджету, є:

а) платники податку, визначені у статті
2 цього Закону;

б) митний орган при справлянні податку
з осіб, визначених у н.2.4 ст.2 цього
Закону;

в) у разі якщо сплата податку особами,
визначеними у п. 2.4. ст.. 2 цього Закону,
розстрочується шляхом надання
податкового векселя, - платник податку,
який надав такий податковий вексель;

г) при наданні послуг нерезидентом -
його постійне представництво, а при
відсутності такого - особа, яка отримує
послуги, якщо місце надання таких
послуг знаходиться на митній території
України;

д) платники податку, визначені
підпунктом 2.3.4 п. 2.3 ст. 2 цього Закону, шо
здійснюють операції з реалізації
конфіскованого манна.

Пунктом 10.2 встановлено, що платники
податку, визначені у підпунктах «а»,
«б», «в», «г», «д» п.10.1 цієї статті,
відповідають за дотримання
достовірності та своєчасності
визначення сум податку, а також за
повноту та своєчасність його внесення
до бюджету відповідно до Закону.

Контроль за правильністю нарахування
та сплати (перерахування) податку до
бюджету здійснюється відповідним
податковим органом.

Нормами чинного законодавства не
покладено обов'язку на платника
податку на додану вартість здійснювати
контроль за правильністю нарахування
та сплати податку до бюджету третіми
особами.

При цьому, статтею 11 Закону України
«Про систему оподаткування»
передбачено, що відповідальність за
правильність обчислення, своєчасність
сплати податків і зборів і додержання
законів про оподаткування несуть
безпосередньо платники податків і
зборів.

Стаття 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», не пов'язує
можливість включення до податкового
кредиту належно підтверджених сум ПДВ
із наявністю порушень податкового
законодавства у третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону "Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців", якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін.

За таких обставин, суд вважає
неправомірним покладати наслідки
діяльності третіх осіб, на УНСП ТзОВ
«Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГмбХ
(ІСМ)» в діях якого відсутні будь-які
ознаки правопорушення податкового
законодавства.

Аналіз чинного законодавства України
не передбачає норми, які б вказували
про те, що не подання звітності та
несплата податку продавцем при
фактичному здійсненні господарської
операції впливає на податковий кредит
покупця та суму бюджетного
відшкодування.

Податкові органи не можуть
нараховувати податок на додану
вартість та накладати штрафні санкції
на покупки при несплаті цього податку
продавцем, оскільки чинне
законодавство не встановлює підстав
для такого нарахування та накладення
штрафних санкцій.

Обґрунтованість вказаного
підтверджується позицією Вищого
адміністративного суду України,
викладеній у постанові від 09.02.2006р.
Зокрема, у вказаній постанові судом
зазначено, що «Висновок про те, що
обов'язковою підставою для включення
сум до податкового кредиту з податку на
додану вартість є сплата всіх сум до
Державного бюджету України є також
помилковим, оскільки пункт 7.5 ст.7
Закону України «Про податок на додану
вартість», який визначає дату
виникнення прав платника податку на
податковий кредит не встановлює
кореляції між моментом виникнення
права на податковий кредит та моментом
оплати в бюджет ПДВ».

Таким чином, як випливає з
вищенаведеного, саме по собі не подання
звітності продавцем (у тому числі у
разі ухилення від сплати) при
фактичному здійсненні господарської
операції не впливає на податковий
кредит.

Враховуючи зазначене, ДПІ у
Дрогобицькому районі неправомірно
було зменшено суму, що підлягала
бюджетному відшкодуванню шляхом
зарахування у зменшення податкових
зобов'язань з ПДВ наступних податкових
періодів.

В акті також вказано, що фактом
передачі товарів є документи, що
засвідчують транспортування товарів.
Однак до перевірки не представлено
товарно-транспортних накладних, а
відтак, не засвідчено факт отримання
товару УНСП ТзОВ «Інтернешнл Каттер
Манюфекчерер ГмбХ (ІСМ)» на які
вищевказані підприємства виписано
видаткові та податкові накладні.

Однак, на думку суду товаро-транспортна
накладна не являється первинним
документом який засвідчує факт
передачі товару.

Наказ Мінстату України та Мінтрансу
України № 488/346 від 29.12.1995 року «Про
затвердження типових форм первинного
обліку роботи вантажного автомобіля»
не зареєстровано в Міністерстві
Юстиції України, отже, не обов'язковий
до виконання. Наказом Мінстату України
та Мінтрансу України № 228/253 від 07.08.1996
року, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 28 серпня 1996 р. за № 483/1508
«Про затвердження Інструкції про
порядок виготовлення, зберігання,
застосування єдиної первинної
транспортної документації для
перевезення вантажів автомобільним
транспортом та обліку транспортної
роботи» встановлена форма
товарно-транспортної накладної. Дія
вищевказаного наказу зупинена
відповідно до Повідомлення
Держкомпідприємництва від 28.04,2006р. та
рішення про державну реєстрацію наказу
скасовано на підставі Висновку
Міністерства юстиції10/68 від 15.05.2006 р.

Відповідно до Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Мінфіну України №88 від 24.05.95
року, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 05 червня 1995р. за №168/704
первинні документи (на паперових і
машинозчитуваних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документу
(форма), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Таким чином, форма
товарно-транспортної накладної не
затверджена і її застосування для
перевезення вантажів автомобільним
транспортом та обліку транспортної
роботи не передбачена.

Відсутність товарно-транспортної
накладної не є підставою для не
включення витрат з придбання ТМЦ до
складу валових втрат. Зазначене
включення здійснене на підставі
відповідних платіжних доручень,
видаткових накладних та податкових
накладних постачальника, які є
первинними документами у розумінні ст.
9 Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» від 16.07.1999 p. № 996-XIV та
відповідають її вимогам.

Також в акті перевірки відповідачем
вказано, що УНСП ТзОВ «Інтернешнл
Каттер Манюфекчерер ГмбХ (ІСМ)» було
порушено п.1.23 ст.1 та п.п.4.1.6 п.4.1 ст.4
Закону України від 28. 12.1994р. №334/94-BP «Про
оподаткування прибутку підприємств», а
саме не включено до складу валового
доходу вартість безоплатного
користування земельною ділянкою.

Однак, вказаний висновок перевіряючи є
необгрунтованим та безпідставним в
зв'язку із наступним.

Відповідно до п 1.23 ст.1 Закону України
від 28.121994р. №334/94-ВР «Про оподаткування
прибутку підприємств», безоплатно
надані роботи, послуги - це роботи та
послуги, які надаються платником
податку без вимоги про компенсацію їх
вартості.

Відповідно до п.1.23 ст. 1 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», безоплатно надані товари
(роботи, послуги) - це;

- товари, що надаються платником
податку згідно з договорами дарування,
іншими договорами, які не передбачають
грошової або іншої компенсації
вартості таких матеріальних цінностей
і нематеріальних активів чи їх
повернення, або без укладення таких
угод:

- роботи та послуги,які надаються
платником податку без вимоги про
компенсацію їх вартості;

- товари, передані юридичній чи
фізичній особі на відповідальне
зберігання і використані нею в її
виробничому або господарському
обороті.

З матеріалів справи встановлено, що
УНСП ТзОВ «Інтернешнл Каттер
Манюфекчерер ГмбХ (ІСМ)» було надано до
перевірки письмові вимоги ВАТ
«Дрогобицький долотний завод» про
компенсацію наданих послуг по
користування частиною земельної
ділянки, яка знаходиться за адресою м.
Львів, вул. Тураша, 20.

Наявність вимог ВАТ «Дрогобицький
долотний завод» свідчить про
відсутність факту безоплатного
надання послуг. Однак, вказане
залишилось поза увагою перевіряючих та
було відображено в акті перевірки.

Також, перевіркою було встановлено, що
УНСП ТзОВ «Інтернешнл Каттер
Манюфекчерер ГмбХ (ІСМ)» порушило
п.п.1.20.5, n.l.20 cm.l п.п.7.4.3 та 7.4.1 п.7.4 ст.7
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» занижено
валовий дохід від продажу товарів на
експорт у рядку 01.1 Декларації «доходи
від продажу товарів (робіт, послуг)»
всього на суму 8555,00 грн. Дохід від
продажу товарів на експорт визначався
виходячи з фактурної вартості товарів,
а не з митної вартості (Звичайних цін),
як це передбачено законодавством,
тобто при визначенні валового доходу
не враховано в складі валового доходу
різниці між митною вартістю
відвантаженої на експорт продукції та
її фактурною вартістю, в результаті
чого занижено валовий дохід на
загальну суму 8555,00 гри., в тому числі за 2
квартал 2010р. на суму 8555,00 грн.

В акті сказано, що дохід від продажу
товарів визначався виходячи з
фактурної вартості товарів, а не з
митної вартості (звичайних цін), як це
передбачено законодавством, тобто не
враховано різницю між фактурною та
митною вартістю.

Однак, дохід від продажу товарів на
експорт визначався виходячи не з
митної і не фактурної вартості товарів,
а з вартості товару, яка була на дату
відвантаження товару або на дату
надходження коштів, як це передбачено
Законом України «Про оподаткування
прибутку підприємств».

Згідно з правилами ведення податкового
обліку, встановленими ст. 11 Закону
N334/94-BP, датою збільшення валового
доходу вважається дата, яка припадає на
податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: або дата зарахування
коштів від покупця (замовника) на
банківський рахунок платника податку в
оплату товарів (робіт, послуг), що
підлягають продажу, в разі продажу
товарів (робіт, послуг) за готівку - дата
її оприбуткування в касі платника
податку, а за відсутності такої - дата
інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; або дата відвантаження
товарів, а для робіт (послуг) - дата
фактичного надання результатів робіт
(послуг) платником податку.

Отже, валовий дохід при продажу товарів
на експорт збільшується за правилом
першої події. При цьому, в п.п. 7.3.1 п. 7.3
ст. 7 Закону N334/94-BP зазначено, що доходи,
отримані (нараховані) платником
податку в іноземній валюті у зв'язку з
продажем товарів (робіт, послуг)
протягом звітного періоду,
перераховуються в гривні за офіційним
валютним (обмінним) курсом Нацбанку
України, що діяв на дату отримання
(нарахування) таких доходів, і не
підлягають перерахуванню у зв'язку зі
зміною обмінного курсу.

Відповідно до пп. 1.20.1 п. 1.20 ст. 1 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємства" звичайною вважається
ціна товарів (робіт, послуг), визначена
сторонами договору, якщо цим пунктом не
встановлено інше. Якщо не доведено
зворотне, вважається, що така звичайна
ціна відповідає рівню справедливих
ринкових цін.

Згідно з положеннями наказу Державної
митної служби від 09.07.97 N 307 "Про
затвердження Інструкції про порядок
заповнення вантажної митної
декларації" митна вартість
використовується виключно в цілях
митного оподаткування товарів і
ведення митної статистики.

Відповідно до п.5.2 "Інструкції про
порядок заповнення вантажної митної
декларації"» затвердженої наказом
Державної митної служби України від 9
липня 1997 p. N 307, відомості, заявлені
декларантом у вантажній митній
декларації, є відомостями, необхідними
для митних цілей.

Позиція відповідача про те, що митна
вартість товару є його звичайною ціною
є такою, що не ґрунтується на приписах
законодавства, жодною нормою якого не
передбачено, що митна вартість товару,
яка визначається для товарів, що
ввозяться на митну територію України, є
звичайною ціною для такого товару, який
реалізується на території України.

Відповідно до укладених контрактів,
підприємством УНСП ТзОВ «Інтернешнл
Каттер Манюфекчерер ГмбХ (ІСМ)» до
вартості товару були включені вартість
належної упаковки товару відповідно до
правил перевезення, навантаження
товару на транспортний засіб, витрати
на митне оформлення.

Крім того, відповідно до укладених
договорів з ТзОВ «Рембурстрой» №28/04/10
від 28.04.2010р. та з LLP «Chemopolymer» (Донська
ГОК-філія AO «ТНК «Казхром») №12-03-10 від
12.03.2010р.поставка товарів» проводилась
автомобільним транспортом покупця зі
складу продавця за умовами INCOTERMS FCA,
відповідно до яких всі ризики пов'язані
з товаром переходять до перевізника, а
також право власності на товар, якщо
інше не передбачено договором.

Отже, валовий дохід виникає на складі
продавця у момент виписування
видаткової накладної, а саме у момент
відвантаження, а не виписування ВМД,
Вартість транспортування товару до
місця призначення була покладена на
нерезидента (покупця), і не може бути
включена у валові витрати та доходи
підприємства, а тільки впливає на митну
(статистичну ) вартість товару оскільки
це передбачено умовами поставки INCOTERMS
FCA.

Відсутність факту порушення УНСП ТзОВ
«Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГмбХ
(ІСМ)» п.п. 1.20.5 п. 1.20 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
підтверджується тим, що ціни на
реалізовані товари не підлягають
державному регулюванню.

Відповідно до п. 1.20.1. ст.1 Закону,
звичайною вважається ціна товарів
(робіт, послуг), визначена сторонами
договору. Якщо не доведене зворотне,
вважається, що така звичайна ціна
відповідає рівню справедливих
ринкових цін.

Пунктом 1.20.8 ст. 1 Закону встановлено, що
обов'язок доведення того, що ціна
договору не відповідає рівню звичайної
ціни у випадках, визначених цим
Законом, покладається на податковий
орган у порядку, встановленому законом.

При проведенні перевірки платника
податку податковий орган має право
надати запит, а платник податку
зобов'язаний обґрунтувати рівень
договірних цін або послатися на норми
абзацу першого підпункту 1.20.1 цього
пункту.

Однак, податковий орган, як в ході так і
після проведення документальної
перевірки із запитом чи зверненням до
платника податку щодо обґрунтування
визначення рівня звичайних цін не
звертався, інших дій направлених на
встановлення звичайних цін
Дрогобицькою ОДПІ здійснено не було.

Відповідно до Листа ДПА України від
30.09.2009 р. N 21255/7/15-0217 «Про застосування
«звичайної ціни». «Згідно з абзацом
другим підпункту 1.20.10 Закону Украйни
9Про оподаткування прибутку
підприємств" (далі - Закон) податковий
орган має право застосувати звичайні
ціни для визначення бази оподаткування
у випадках, передбачених законом,
незалежно від виду господарської
операції, що здійснюється платником
цього податку, або податкового статусу
іншої сторони такої операції.

Відповідно до абзацу першого підпункту
1.20.10 Закону та підпункту 4.3.5 Закону
України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" (далі-Закон 2181) донарахування
податкових зобов'язань платника
податку податковим органом внаслідок
визначення звичайних цін здійснюється
за наступною процедурою: керівник (його
заступник) приймає рішення про
застосування звичайних цін при
визначенні податкових зобов'язань, а
рішення про сплату податкових
зобов'язань приймається у судовому
порядку за поданням керівника (його
заступника) відповідного податкового
органу.

З метою забезпечення дотримання
вказаної процедури керівник (заступник
керівника) податкового органу,
керуючись зазначеними нормами, під час
перевірки приймає рішення про
застосування звичайних цін при
визначенні податкових зобов'язань, що
складається за довільною формою, із
зазначенням:дати його прийняття,номера
,назви та коду ЄДРПОУ платника
податків, що перевіряється, підстав для
застосування "звичайної ціни",
передбачених законом з питань
оподаткування, тощо.

Підпунктом 1.20.10 п. 1.20 ст. 1 Закону
передбачено, що донарахування
податкових зобов'язань платника
податку податковим органом внаслідок
визначення звичайних цін здійснюється
за процедурою, встановленою законом
для нарахування податкових зобов'язань
за непрямими методами.

В акті №329/23-1/14300674 від 19.04.2011р. також
немає жодних доказів щодо того, що
звичайна ціна (визначена договором)
прирівнюється до митної вартості
товару.

Відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України;

2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Стаття 71 Кодексу адміністративного
кодексу України передбачає, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги позивача підлягають до
задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 7-14, 50, 71, 86, 143, 158, 160-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

П о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Дрогобицької об»єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Львівській
області від 16.05.2011 року № .

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Дрогобицької об»єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Львівській
області від 16.05.2011 року № .

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Дрогобицької об»єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Львівській
області від 01.08.2011 року № .

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтернешнл Катгер
Манюфекчерер ГмбХ (ІСМ)» (м.Дрогобич,
вул.Тураша,20, ) 172,06 (сто
сімдесят дві гривні 06 коп) судового
збору.

Постанова набирає законної сили в
строк та в порядку, передбаченому ст.254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена в строк
та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя

Гулкевич І.З.