Справа № 826/11400/14
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2014-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 вересня 2014 року 14:00
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді Іщука
І.О., розглянув у порядку письмового
провадження справу
за позовомТовариства з обмеженою
«Росшина»доЧеркаської митниці
Міндоходівпровизнання протиправним та
скасування рішення про коригування
митної вартості товару, картку відмови,
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Росшина» звернулось
до Окружного адміністративного суду м.
Києва з позовом до Черкаської митниці
Міндоходів, в якому просить:
1. Визнати протиправним та
скасувати рішення головного
інспектора відділу МВ КТ та ЗР ЗЕД
Черкаської митниці Обьортишевої Ірини
Олексіївни про коригування митної
вартості товарів № 902000003/2014/202378/2 від
2. Визнати протиправною та
скасувати оформлену головним
інспектором МВ КТ та ЗР ЗЕД Черкаської
митниці Обьортишевою Іриною
Олексіївною картку відмови у прийнятті
Позовні вимоги мотивовані тим, що
Черкаською митницею Міндоходів на
підставі необґрунтованих висновків
посадової особи митного органу
незаконно застосовано метод за ціною
угоди щодо подібних товарів та
резервний метод, а також винесено
рішення про коригування митної
вартості товарів та картку відмови в
прийнятті митної декларації.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги та
просив суд задовольнити їх в повному
обсязі. В обґрунтування заявлених
позовних вимог зазначив, що позивачем
надано документи, які дозволяють
визначити митну вартість товарів за
ціною договору - за основним методом.
Отже, оскаржувані рішення відповідача
є протиправними.

В судовому засіданні 20.08.2014 р. суд
ухвалив замінити неналежного
відповідача Головного інспектора
відділу МВ КТ та ЗР ЗЕД Черкаської
митниці Міндоходів Обьортишеву І.О. на
належного - Чернігівську митницю
Міндоходів.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечив проти заявлених
позовних вимог та просив відмовити в їх
задоволенні в повному обсязі з огляду
на те, що позивачем не надано
документів, які б дали можливість
визначити дійсну вартість товару.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу
адміністративного судочинства України
особа, яка бере участь у справі, має
право заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності. Якщо таке
клопотання заявили всі особи, які
беруть участь у справі, судовий розгляд
справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

В судовому засіданні 04.09.2014 р. сторони
заявили клопотання про подальший
розгляд справи за відсутності
представників сторін в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за
можливе здійснювати подальший розгляд
справи в порядку письмового
провадження.

Розглянувши подані сторонами
документи, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд,

В С Т А Н О В И В:

Товариством з обмеженою
відповідальністю «Росшина» при
ввезенні на митну територію України
товарів, придбаних за контрактом № BETTER
EU-02 від 25.11.2013 р., було задекларовано в
Черкаській митниці Міндоходів митну
вартість сталевих дисків коліс
неукомплектованих шинами з фарбовим
покриттям виробництва Shandong Better Wheel Co. Ltd.
(країна походження - КНР).

14.05.2014 р. позивачем було надіслано до
Черкаської митниці Міндоходів в
електронному вигляді декларації
митної вартості № 902060000/2014/202378 та №
902060000/2014/202371.

Загальна митна фактурна вартість
товару, що заявлена позивачем
становить 22 201,00 дол. США (257 652,48 грн.).

14 травня 2014 року посадовою особою МВ КТ
та ЗР ЗЕД Черкаської митниці
Міндоходів Обьортишевою І.О. було
прийнято рішення про коригування
митної вартості № 902000003/2014/202378/2, яким
митну вартість товару було збільшено
до 65 324,80 дол. США.

Відповідачем було скориговано митну
вартість товару в сторону збільшення
із застосуванням двох методів
одночасно: резервного та методу за
ціною угоди щодо подібних товарів.

Передумовою для прийняття зазначеного
рішення стало те, що документи, подані
декларантом для підтвердження
заявленої митної вартості містять
розбіжності.

Позивач, не погоджуючись з прийнятими
відповідачем рішеннями, звернувся до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з позовом до Черкаської митниці
Міндоходів про їх скасування.

Досліджуючи надані сторонами докази,
аналізуючи наведені міркування та
заперечення, оцінюючи їх в сукупності,
суд бере до уваги наступне.

Відповідно до статті 9 Конституції
України чинні міжнародні договори,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, є частиною
національного законодавства України.

Згідно з пунктом 2 параграфу (а) статті
VII Генеральної угоди з тарифів і
торгівлі 1994 року оцінка імпортованого
товару для митних цілей повинна
базуватися на дійсній вартості
імпортованого товару, на який
розраховується мито або аналогічного
товару і не повинна базуватися на
вартості товару національного
походження чи на довільній або
фіктивній вартості.

Відповідно до пункту 2 параграфу (b)
статті VII Генеральної угоди з тарифів і
торгівлі 1994 року під «дійсною
вартістю» слід розуміти ціну, за яку,
під час та в місці, визначеними
законодавством імпортуючої країни,
такий чи аналогічний товар продається
або пропонується до продажу при
звичайному ході торгівлі за умов
повної конкуренції.

Згідно з пунктом 2 параграфу (с) статті
VII Генеральної угоди з тарифів і
торгівлі 1994 року якщо дійсна вартість
не може бути визначена відповідно до
параграфу (b) цього параграфа, оцінка
для митних цілей повинна базуватися на
найближчому еквіваленті такої
вартості, який можна визначити.

Згідно з частиною першою статті 246
Митного кодексу України метою митного
оформлення є забезпечення дотримання
встановленого законодавством України
порядку переміщення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення через митний кордон
України, а також забезпечення
статистичного обліку ввезення на митну
територію України, вивезення за її межі
і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 Митного кодексу
України митне оформлення
розпочинається з моменту подання
митному органу декларантом або
уповноваженою ним особою митної
декларації або документа, який
відповідно до законодавства її
замінює, та документів, необхідних для
митного оформлення, а в разі
електронного декларування - з моменту
отримання митним органом від
декларанта або уповноваженої ним особи
електронної митної декларації або
електронного документа, який
відповідно до законодавства замінює
митну декларацію.

Згідно із ч. 1 ст. 257 Митного кодексу
України декларування здійснюється
шляхом заявлення за встановленою
формою (письмовою, усною, шляхом
вчинення дій) точних відомостей про
товари, мету їх переміщення через
митний кордон України, а також
відомостей, необхідних для здійснення
їх митного контролю та митного
оформлення. При застосуванні письмової
форми декларування можуть
використовуватися як електронні
документи, так і документи на
паперовому носії.

Відповідно до ч. 6 ст. 264 Митного кодексу
України митна декларація приймається
для митного оформлення, якщо вона
подана за встановленою формою,
підписана особою, яка її подала, і
перевіркою цієї декларації
встановлено, що вона містить всі
необхідні відомості і до неї додано всі
документи, визначені цим Кодексом. Факт
прийняття митної декларації
засвідчується посадовою особою
митного органу, яка її прийняла, шляхом
проставлення на ній відбитка
відповідного митного забезпечення та
інших відміток (номера декларації, дати
та часу її прийняття тощо), у тому числі
з використанням інформаційних
технологій.

Відповідно до частини першої статті 337
Митного кодексу України перевірка
документів та відомостей, які
відповідно до статті 335 цього Кодексу
подаються митним органам під час
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України,
здійснюється візуально, із
застосуванням інформаційних
технологій (шляхом проведення
формато-логічного контролю, контролю
співставлення, контролю із
застосуванням системи управління
ризиками) та в інші способи,
передбачені цим Кодексом.

Митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, в силу приписів статті 49
Митного кодексу України є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Частиною 1 ст. 51 Митного кодексу України
встановлено, що митна вартість товарів,
що переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 52 Митного
кодексу України декларант або
уповноважена ним особа, які заявляють
митну вартість товару, зобов'язані
подавати органу доходів і зборів
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню.

У випадках, визначених цим Кодексом,
для заявлення митної вартості товарів,
що переміщуються через митний кордон
України відповідно до митного режиму
імпорту, органу доходів і зборів, який
проводить митне оформлення цих
товарів, разом з митною декларацією та
іншими необхідними для митного
оформлення зазначених товарів
документами в установленому порядку
подається декларація митної вартості
(ч. 4 ст. 52 МК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Митного кодексу
України визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо
ідентичних товарів; б) за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів; в) на основі віднімання
вартості; г) на основі додавання
вартості (обчислена вартість); ґ)
резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

При цьому, кожний наступний метод
застосовується лише у разі, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу відповідно до норм
цього Кодексу (ч. ч. 2-3 ст. 57 Митного
кодексу України).

Відповідно до положень ч.4 та ч. 5 ст. 58
Митного кодексу України визначено, що
митною вартістю товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту, є ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за товари, якщо вони продаються
на експорт в Україну, скоригована в
разі потреби з урахуванням положень
частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів продавцю або на
користь продавця через третіх осіб
та/або на пов'язаних із продавцем осіб
для виконання зобов'язань продавця.

Розрахунки згідно із цією статтею
робляться лише на основі об'єктивних
даних, що підтверджуються
документально та піддаються
обчисленню (ч. 9 ст. 58 МК України).

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 58 Митного
кодексу України метод визначення
митної вартості за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту,
застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав
покупця (імпортера) на використання
оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи
запроваджуються органами державної
влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у
якому товари можуть бути перепродані
(відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на
вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або
їх ціни відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу, розпорядження
або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не буде
зроблено відповідне коригування з
урахуванням положень частини десятої
цієї статті;

4) покупець і продавець не пов'язані між
собою особи або хоч і пов'язані між
собою особи, однак ці відносини не
вплинули на ціну товарів.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 58 Митного
кодексу України метод визначення
митної вартості товарів за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються, не застосовується, якщо
використані декларантом або
уповноваженою ним особою відомості не
підтверджені документально або не
визначені кількісно і достовірні
та/або відсутня хоча б одна із
складових митної вартості, яка є
обов'язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути
визначена за основним методом,
застосовуються другорядні методи,
зазначені у пункті 2 частини першої
статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 53 Митного
кодексу України у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
органу доходів і зборів документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є: 1) декларація
митної вартості, що подається у
випадках, визначених у частинах п'ятій
і шостій статті 52 цього Кодексу, та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; 2)
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; 7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Забороняється вимагати від декларанта
або уповноваженої ним особи будь-які
інші документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті (ч. 5 ст. 57 цього
Кодексу).

З аналізу наведених вище правових норм
вбачається, що Митним кодексом України
передбачено вичерпний перелік
документів, що подається декларантом
митному органу для підтвердження
заявленої митної вартості товарів та
обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з
положеннями статті 318 Митного кодексу
України, якою встановлено, що митний
контроль має передбачати виконання
митними органами мінімуму митних
формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи.

Крім того, це узгоджується з
визначеними у статті 8 Митного кодексу
України принципами здійснення
державної митної справи на засадах
законності та презумпції
невинуватості, єдиного порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів через митний кордон України,
спрощення законної торгівлі,
заохочення доброчесності.

Частиною 3 ст. 53 Митного кодексу України
передбачено обов'язок декларанта
подавати додаткові документи (за
наявності) до визначеного частиною
другою цієї статті загального
переліку. При цьому такий обов'язок
виникає у декларанта виключно у разі,
якщо документи, зазначені у частині
другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

У такому випадку декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності): 1) договір (угоду, контракт)
із третіми особами, пов'язаний з
договором (угодою, контрактом) про
поставку товарів, митна вартість яких
визначається; 2) рахунки про здійснення
платежів третім особам на користь
продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Згідно з частинами 4 та 5 ст. 54 Митного
кодексу України, митний орган під час
здійснення контролю правильності
визначення митної вартості товарів
зобов'язаний, зокрема, здійснювати
контроль заявленої декларантом або
уповноваженою ним особою митної
вартості товарів шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості, наявності в поданих
зазначеними особами документах усіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у ч. 1 ст. 58 цього Кодексу (ч. 2 ст. 54 МК
України).

Послідовність дій посадових осіб
митного органу при здійсненні контролю
за правильністю визначення митної
вартості товарів під час здійснення їх
митного контролю та митного оформлення
визначено Методичними рекомендаціями
щодо роботи посадових осіб митних
органів з аналізу, виявлення та оцінки
ризиків при здійсненні контролю
правильності визначення митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України,
затвердженими наказом Державної
митної служби України від 13.07.2012 № 362
(далі - Методичні рекомендації).

Згідно з приписами пункту 6 Розділу ІІ
вказаних Методичних рекомендацій, при
перевірці розрахунку, здійсненого
декларантом або уповноваженою ним
особою при визначенні митної вартості
товарів за основним методом, та
чисельного значення заявленої митної
вартості, зокрема, аналізується:
включення всіх складових митної
вартості; включення всіх платежів, які
відповідають вимогам, встановленим
частинами п'ятою - восьмою статті 58
Кодексу, до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті;
наявність помилок при перенесенні
відомостей з документів, які
підтверджують митну вартість товарів,
до митної декларації та/або до
декларації митної вартості; наявність
арифметичних помилок в митній
декларації, декларації митної вартості
або документах, які підтверджують
митну вартість товарів; наявність
помилок при перерахунку сум в
іноземній та/або національній валютах;
наявність помилок при здійсненні
нарахувань (наприклад, знижок);
наявність помилок при перерахуванні
одиниць виміру оцінюваного товару на
одиниці виміру товару відповідно до
Митного тарифу України.

При перевірці розрахунку та числового
значення заявленої митної вартості
товарів здійснюється перевірка
наявності у підтверджуючих документах
всіх відомостей в кількісному виразі,
використаних при обчисленні митної
вартості, а саме: ДМВ (якщо ДМВ
подається); митній декларації графи 12,
20, 22, 31 (в частині зазначення
характеристик товару, які впливають
виключно на рівень його митної
вартості), 42, 43, 44 (в частині наявності
реквізитів документів, які
підтверджують митну вартість товарів),
45, 46; документах, поданих для здійснення
митного контролю та митного оформлення
товарів, для декларування яких не
застосовується митна декларація (в
частині зазначення характеристик
товару, які впливають виключно на
рівень його митної вартості);
рахунку-фактурі або іншому документі,
який визначає вартість товару (пункт 7
Розділу ІІ Методичних рекомендацій).

Отже, митні органи мають виключну
компетенцію в питаннях перевірки,
контролю правильності обчислення
декларантом та визначення митної
вартості.

Відповідно до ч. 6 ст. 54 Митного кодексу
України митний орган може відмовити у
митному оформленні товарів за
заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі: невірно
проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості; неподання декларантом
або уповноваженою ним особою
документів згідно з переліком та
відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
Главі 9 цього Кодексу; надходження до
митного органу документально
підтвердженої офіційної інформації
митних органів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

Аналіз положень частини третьої статті
53, частин другої, четвертої - шостої
статті 54, статті 58 Митного кодексу
України та пунктів 6, 7 Методичних
рекомендацій надає підстави для
висновку про те, що митний орган при
здійсненні контролю за правильністю
визначення митної вартості
зобов'язаний перевірити складові
числового значення митної вартості,
правильність розрахунку, здійсненого
декларантом, упевнитись в
достовірності та точності заяв,
документів чи розрахунків, поданих
декларантом, а також відсутності
обмежень для визначення митної
вартості за ціною договору, наведених у
статті 58 Митного кодексу України.

При цьому, митний орган має право
відійти від наведених вище
законодавчих обмежень, пов'язаних з
перевіркою основного переліку
документів, які підтверджують митну
вартість товарів, та витребувати від
декларанта додаткові документи лише у
тому випадку, якщо надані декларантом
документи містять розбіжності, наявні
ознаки підробки або ці документи не
містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, тобто не
дозволяють митному органу законно
здійснити визначений законом мінімум
митних формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи для розмитнення
задекларованого товару.

Частиною 3 ст. 54 Митного кодексу України
встановлено, що за результатами
здійснення контролю правильності
визначення митної вартості товарів
митний орган визнає заявлену
декларантом або уповноваженою ним
особою митну вартість чи приймає
письмове рішення про її коригування
відповідно до положень статті 55 цього
Кодексу.

Прийняте митним органом письмове
рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів має містити,
зокрема, обґрунтування причин, через
які заявлену декларантом митну
вартість не може бути визнано та
обґрунтування числового значення
митної вартості товарів, скоригованої
митним органом, та фактів, які вплинули
на таке коригування (частина друга
статті 55 МК України).

Відповідно до картки відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення № 902000003/2014/00023
від 13.05.2014 р., позивачем до митного
оформлення було подано наступні
документи:

· митна декларація, за якою було
відмовлено у випуску товарів №
902060000.2014.202371 від 13.05.2014 р.;

· картка обліку особи, яка
здійснює операції з товарами №
100/2012/0002186 від 18.03.2014 р.;

· акт про проведення огляду
(переогляду) товарів, транспортних
засобів, ручної поклажі та багажу №
500060702/2014/003055 від 10.05.2014 р.;

· картка відмови у прийнятті
митної декларації, митному оформленні,
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення № 902060000/2014/00148 від 13.05.2014 р.;

· морський транспортний документ
(морська накладна) APL/IMP-14025 від 29.04.2014 р.;

· міжнародна автомобільна
накладна (CMR) № 028961 від 11.05.2014 р. ;

· коносамент (Bill of Lading) SZN від
14.03.2014 р.;

· банківський платіжний документ
№ 140326/000321858 від 26.03.2014 р.;

· банківський платіжний документ
№ 140423/000325034 від 23.04.2014 р.;

· документ, що підтверджує
вартість перевезення товару № 110 від
24.04.2014 р.;

· рахунок-фактура (інвойс) EU-1 від
11.03.2014 р.;

· доповнення до
зовнішньоекономічного договору
(контракту) - додаткова угода № 1 від
10.12.2013 р.;

· доповнення до
зовнішньоекономічного договору
(контракту) - специфікація № 1 від 11.03.2014
р.;

· зовнішньоекономічний договір
(контракт) BETTER EU-02 від 25.11.2013 р.;

· договір про надання послуг
митного брокера 26/13 БРК від 09.04.2013 р.;

· договір (контракт) про
перевезення № 04/02-2013 від 01.04.2013 р.;

· договір (контракт) про
перевезення № 391/20 від 26.04.2011 р.;

· сертифікат відповідності
UA1.007.0029471-14 від 12.05.2014 р.;

· інформація про позитивні
результати здійснення фітосанітарного
контролю товару № 2761 від 14.03.2014 р.;

· сертифікат про походження
товару загальної форми CCP/T925-14C3705303 від 13.03.2014 р.

· акт зважування № 185170 від 30.04.2014 р.

· екологічна декларація № 29820 від
06.05.2014 р.;

· копія митної декларації
відправлення № 80227214 від 12.03.2014 р.;

· митна декларація за якою було
відмовлено у випуску товарів №
.2014.202378 від 13.05.2014 р.

Як вбачається з матеріалів справи
позивачем заявлено до митного
оформлення товар за основним методом -
ціною договору.

Відповідачем було прийнято рішення про
коригування митної вартості товарів та
винесено картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення.

Підставою для прийняття оскаржуваного
рішення стало те, що документи надані
декларантом для підтвердження
заявленої митної вартості товарів
відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу
України містять розбіжності. З рішення
про коригування митної вартості
товарів вбачається, що митна вартість
товару визначена із застосуванням
методу 2г (резервний метод) та 3 методу
за ціною угоди за подібними товарами.

Як вбачається з матеріалів справи, в
порядку митного контролю встановлено,
що використані декларантом відомості
про митну вартість та обраний метод її
визначення не підтверджені
документально.

Декларанту запропоновано надати
додаткові документи: транспортні
документи, висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, копію
митної декларації країни відправлення,
каталоги, специфікації, прейскуранти,
ліцензійний договір.

За результатами перевірки, в рамках
проведеної консультації, встановлено,
що декларантом не усунуто зазначені
митним органом розбіжності, а також
встановлено, що додатково подані
документи містять розбіжності та не
підтверджують відомості щодо ціни, що
фактично була сплачена або підлягає
сплаті та числові значення складових
митної вартості товарів.

Декларанту запропоновано визначити
митну вартість товару за резервним
методом на рівні 3,16 дол. США/кг. та
зазначено про його право звернутися до
митного органу щодо випуску товару у
вільний обіг під надання гарантій у
порядку встановленому законодавством.

Доказів того, що товар було випущено у
вільний обіг суду не надано.

Вирішуючи дану справу суд вважає, що
позов не підлягає задоволенню з огляду
на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, в
коносаментах, наданих митниці,
зазначена компанія перевізник - Shenzhen
Hunicorn Freight Service Co. Ltd., між тим, додатково
надані договори на
транспортно-експедиційне
обслуговування № 04/02-2013 від 01.04.2013 та №
391/20 від 26.04.2011, рахунок СФ- 0000201 від 23.04.2014
надані від імені інших осіб. Також
відсутні документи, які підтверджують
здійснення розрахунків за надані
транспортно-експедиційні послуги, що
передбачено договором № 391/20 від 26.04.2011.

Оцінюючі наявні в матеріалах справи
докази, суд погоджується з
відповідачем, що надані позивачем
витяги інформації з Лондонської біржі
металів не можуть бути належним
підтвердженням відомостей щодо ціни,
що була фактично сплачена або підлягає
сплаті, оскільки у митниці відсутні
документально підтверджені відомості
щодо матеріалу з якого виготовлені
товари, та документально підтверджені
відомості, які піддаються обчисленню
щодо усіх складових митної вартості.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що декларантом заявлено
неповні відомості про митну вартість
товарів та обраний метод її визначення.
Відтак, відомості, що містяться в
наданих декларантом документах є
необ'єктивними, не піддаються
обчисленню, не підтверджені належним
чином документально, чим порушено
вимоги ч. 2 ст. 52, ч. 21 ст. 58 МКУ та ч. 1 ст. 53
МКУ.

Разом з тим суд зазначає, що згідно
зовнішньоекономічного контракту
купівлі - продажу від 25.11.2013 р. № BETTER EU-02
умови поставки куплених виробів
зазначаються в специфікаціях та
рахунках - фактурах на кожну окрему
поставку. В специфікації від 11.03.2014 р. №1
та рахунку - фактурі (інвойс) зазначено,
що дана поставка здійснюється на
умовах FOВ Qingdao.

Згідно ІНКОТЕРМС термін «Франко борт»
означає, що продавець здійснив
поставку, коли товар перейшов поручні
судна в порту відвантаження. Це
означає, що з цього моменту всі витрати
(у тому числі і транспортування вантажу
морем до місця призначення) і ризики
втрати або пошкодження товару
покладаються на покупця.

Відповідно до ст. 58 МКУ при визначенні
митної вартості до ціни, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за оцінювані товари, додаються витрати
на транспортування оцінюваних товарів
до аеропорту, порту або іншого місця
ввезення на митну територію України
(складові митної вартості), якщо вони не
включені до ціни що була фактично
сплачена або підлягає сплаті. Для
підтвердження таких витрат (складових
митної вартості), декларант
зобов'язаний надати до митного
оформлення транспортні (перевізні
документи), а також документи які
містять відомості про вартість
перевезення оцінюваних товарів (ст. 53
МКУ).

Декларантом надано до митного
оформлення довідку про транспортні
витрати від 24.04.2014 р. №110, видану ПП
«ТРАНСКАРГО» (додатково надано рахунок
№ СФ 0000201 від 23.04.2014 р.), згідно якої
витрати по доставці вантажу «обод
сталевого диску, сталеві диски колес»
(контейнер APHU7345633, коносамент SZH)
для ТОВ «Росшина» від місця
завантаження до митного кордону
України складає 26 040,00 грн. В даній
довідці зазначене посилання на
коносамент SZH, водночас, згідно
митної декларації країни експорту від
12.03.2014 № 80227214 товар експортовано
за іншим коносаментом № APLU065794126. Крім
того, коносамент №APLU065794126, не містить
відмітки митниць, держкарантину,
радіологічного контролю (наявні
потертості, затерто певну інформацію,
що свідчить про можливу підробку
документів). Також, в наданих
документах, коносаменті та МД країни
експорту відрізняється вага товару.

Довідка №110 від 14.05.2014 р. транспортних
витрат надана від імені невстановленої
особи. В коносаментах, наданих митниці
за даною поставкою, зазначена
компанія-перевізник - Shenzhen Hunicorn Freight
Service Co.Ltd, в той час як додатково ані
договори на транспортно-експедиційне
обслуговування № 04/02-2013 від 01.04.2013 р. та
№ 391/20 від 26.04.2011 р., рахунок № СФ 0000201 від
23.04.2014 р. надані від імені інших осіб (ПП
«Транскарго).

Водночас у зовнішньоекономічному
контракті від 25.11.2013 № BETTER EU-02 та
специфікації від 11.03.2014 р. № 1 до нього,
відсутні відомості щодо вартості
упаковки.

При цьому, суд не погоджується з
позивачем, що відсутність вказаних
вище відомостей може свідчити про те,
що товар не упаковувався, оскільки в
специфікації від 11.03.2014 р., інвойсі від
11.03.2014 р. № EU-02 чітко зазначено, що товар
запаковується у брендову упаковку, а,
отже, на думку суду, має містити
відомості про його вартість.

Оцінюючи надані позивачем докази, суд
вважає, що документи, подані
декларантом для митного оформлення
товару не містять достовірної та
істотної інформації, є недостатніми у
своїй сукупності для визначення митної
вартості за ціною договору, а тому
викликають сумнів у достовірності
наданої інформації.

Слід також зазначити, що ненадання
декларантом всіх запитуваних
документів унеможливлює визначення
митної вартості товару за першим
методом, а тому є достатнім для
висновку про наявність підстав для
застосування митним органом
коригування митної вартості.

Отже, надання неналежних документів не
може вважатися виконанням вимог
Митниці щодо підтвердження митної
вартості товарів.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що
подані декларантом позивача основні та
додаткові документи не можна вважати
належними та достатніми для
підтвердження та визначення митної
вартості товару.

Як вбачається з матеріалів справи,
митну вартість для товару «сталеві
диски коліс ходових моторних
транспортних засобів не
укомплектованих шинами» визначено за 3
методом - за ціною угоди за подібними
товарами, а для товару «обод сталевого
диска коліс ходових моторних
транспортних засобів» - за 6 резервним
методом на підставі інформації наявної
у митниці щодо вартості операції з
товарами, які мають подібні
характеристики та вироблені у тому ж
регіоні, зокрема, на підставі
використаних МД від 21.02.2014 р. №
902060000/2014/200819, від 19.06.2014 р. № 110050004/2014/9200491.

За таких обставин, висновок митного
органу про неможливість визначення
митної вартості товару за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються (вартості операції), суд
вважає обґрунтованим, а застосування
третього та резервного методів
правомірним.

Статтею 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З урахуванням наведеної правової
норми, відповідачем доведена
правомірність його дій, в свою чергу,
позивач не довів обставин в
обґрунтування своїх позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, та
враховуючи всі наведені обставини, з
урахуванням вимог встановлених
частиною другою статті 19 Конституції
України та частиною третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, виходячи з аналізу положень
чинного законодавства та доказів,
наявних у матеріалах справи, суд
вважає, що адміністративний позов ТОВ
«Росшина» не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
судові витрати не підлягають
поверненню.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У позові Товариства з обмеженою
відповідальністю «Росшина» відмовити.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня її отримання особою, яка
оскаржує постанову, за правилами,
встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
І.О. Іщук