Справа № 2-567/10
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2014-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/67006/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Кобилянського М.Г.,

Юрченка В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою управління
Пенсійного фонду України в місті
Лебедині та Лебединському районі
Сумської області на рішення
Лебединського районного суду Сумської
області від 07 червня 2010 року та
постанову колегії суддів з розгляду
справ адміністративного судочинства
апеляційного суду Сумської області від
13 вересня 2012 року в справі за позовом
ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду
України в Лебединському районі
Сумської області про зобов'язання
підвищити пенсію,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2010 року позивач звернулася в
суд з адміністративним позовом, в якому
зазначала, що відповідач в порушення
вимог статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
протягом 2009 року не підвищував пенсію
на 30 відсотків мінімальної пенсії за
віком, внаслідок чого виникла
заборгованість, яку просила стягнути.

Рішенням Лебединського районного суду
Сумської області від 07 червня 2010 року
позов задоволено частково: зобов'язано
здійснити перерахунок пенсії з
підвищенням її на 30% мінімальної пенсії
за віком з розміру, встановленого
частиною першою статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» та
провести відповідні виплати з 01 січня
по 31 грудня 2009 року, за виключенням
суми, фактично проведених виплат.

Постановою колегії суддів з розгляду
справ адміністративного судочинства
апеляційного суду Сумської області від
13 вересня 2012 року рішення суду першої
інстанції змінено в частині стягнення
судових витрат.

У касаційній скарзі відповідач просив
скасувати судові рішення та ухвалити
нове рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач має право на
підвищення пенсії на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком відповідно
до вимог статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» і таке
підвищення протягом 2009 року не
проводилося.

Частково задовольняючи позов суд
першої інстанції виходив з того, що
права позивача щодо грошового розміру
державної соціальної підтримки
порушені та підлягають поновленню в
межах позовних вимог.

Змінюючи рішення суду першої інстанції
апеляційний суд виходив з того, що з
відповідача підлягають стягненню
витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі колегія суддів
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Статтею 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», яка
регулює питання державної соціальної
підтримки дітей війни, дітям війни до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, виплачується
підвищення у розмірі надбавки,
встановленої для учасників війни.

Відповідно до вимог статті 7 вказаного
Закону фінансове забезпечення
державних соціальних гарантій,
передбачених цим Законом, здійснюється
за рахунок коштів Державного бюджету
України.

Статтею 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2009 рік»
надане право Кабінету Міністрів
України у 2009 році встановлювати
розміри соціальних виплат, які
відповідно до законодавства
визначаються залежно від розміру
мінімальної заробітної плати, в
абсолютних сумах у межах асигнувань,
передбачених за відповідними
бюджетними програмами.

Кабінетом Міністрів України у 2009 році
таке право використано не було, а тому
вказані норми не підлягають
застосуванню під час визначення
розміру спірних виплат, у зв`язку з чим
їх виплату слід здійснювати виходячи з
розміру, встановленого статтею 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Положення частини третьої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» стосовно застосування
мінімального розміру пенсії за віком,
встановленого частиною першої цієї
статті, тільки щодо визначення
розмірів пенсій, призначених згідно з
цим Законом, не є перешкодою для
застосування даної величини
мінімального розміру пенсії за віком
до обрахування інших пенсій чи доплат,
пов'язаних з мінімальною пенсією за
віком, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого, крім
передбаченого частиною першою цієї
статті мінімального розміру пенсії за
віком.

Отже, право на підвищення пенсії, що
передбачене статтею 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни», у
2009 році виникло з 01 січня.

Відповідного до вимог статті 79
Цивільного процесуального кодексу
України (в редакції на час розгляду
справи в суді першої інстанції) судові
витрати складаються з судового збору,
розмір, порядок сплати і звільнення від
сплати якого встановлюються законом,
та витрат, пов'язаних з розглядом
справи, до яких, зокрема, належать
витрати на інформаційно-технічне
забезпечення.

Витрати на інформаційно-технічне
забезпечення не оплачуються під час
звернення до суду і покладаються на
сторони після розгляду справи судом у
випадках, передбачених частиною
третьою статті 81 Цивільного
процесуального кодексу України, та не
оплачуються у випадках, передбачених
частиною четвертою даної статті.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 21 грудня 2005 року № 1258 затверджений
Порядок оплати витрат з
інформаційно-технічного забезпечення
судових процесів, пов'язаних з
розглядом цивільних та господарських
справ, та їх розмірів.

Зазначеними нормативно-правовими
актами Пенсійний фонд України і його
територіальні органи не були звільнені
від сплати витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справ.

При цьому, пунктом 34 статті 4 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
державне мито» встановлено, що
Пенсійний фонд України, його
підприємства, установи й організації
звільнені від сплати державного мита, а
не витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи.

Враховуючи викладене, суд апеляційної
інстанції правомірно стягнув з
відповідача на користь позивача 37 грн.
витрат з інформаційно-технічного
забезпечення розгляду справи та
державне мито 8,50 грн. за рахунок
держави на користь позивача.

Судові рішення ухвалені з додержанням
норм процесуального та матеріального
права, передбачених статтею 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
під-став для їх скасування і ухвалення
нового рішення не вбачається.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в місті
Лебедині та Лебединському районі
Сумської області залишити без
задоволення, а рішення Лебединського
районного суду Сумської області від 07
червня 2010 року та постанову колегії
суддів з розгляду справ
адміністративного судочинства
апеляційного суду Сумської області від
13 вересня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г.
Кобилянський /підпис/ В.В. Юрченко
/підпис/