Справа № 804/12111/14
Суддя: Парненко Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2014-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 р. Справа № 804/12111/14

Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючий суддя
Парненко В.С.

при секретарі судового засідання
Драгота С.А,

за участю:

представник позивача
ОСОБА_1

представник відповідача
Кисельов А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Державної податкової інспекції у
Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень, -

ВСТАНОВИВ:

11.08.2014 р. ОСОБА_3 (надалі - позивач)
звернувся до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Бабушкінському
районі м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області (надалі -
відповідач), в якому просить визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення від 27.06.2014 р.
№6222-15, №6222/13-15, №6222/12-15.

Позовні вимоги позивач обґрунтував
тим, що вважає зазначені податкові
повідомлення-рішення незаконними та
такими, що підлягають скасуванню,
оскільки не ґрунтуються на законі та
прийняті податковим органом без
достатніх на те правових підстав.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позовних вимог
заперечував, просив в задоволенні
позову відмовити. Надав письмові
заперечення проти позову.

Заслухавши представників сторін,
розглянувши подані документи і
матеріали справи, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
вважає встановленими наступні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

Відповідно до п.1.1 ст.1 Податкового
кодексу України Податковий кодекс
України регулює відносини, що
виникають у сфері справляння податків
і зборів, зокрема, визначає вичерпний
перелік податків та зборів, що
справляються в Україні, та порядок їх
адміністрування, платників податків та
зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства.

Статтею 206 Земельного кодексу України
встановлено, що використання землі в
Україні є платним. Об'єктом плати за
землю є земельна ділянка. Плата за
землю справляється відповідно до
закону.

Порядок справляння плати за землю з 01
січня 2011 р. визначається Податковим
кодексом України.

Так, пп.9.1.10 п.9.1 ст.9 Податкового кодексу
України встановлено, що плата за землю
належить до загальнодержавних
податків.

Відповідно до п.14.1 ст.14 Податкового
кодексу України плата за землю це
загальнодержавний податок, який
справляється у формі земельного
податку та орендної плати за земельні
ділянки державної і комунальної
власності. Земельний податок це
обов'язковий платіж, що справляється з
власників земельних ділянок та
земельних часток (паїв), а також
постійних землекористувачів.

Судом встановлено, що позивач є
власником 1/2 частини нежитлового
приміщення, що знаходиться за адресою
АДРЕСА_1 (прим. №23), загальною площею 45,2
кв.м.

Дане нерухоме майно належить позивачу
на підставі свідоцтва про право на
спадщину.

При переході права власності на
будівлю, споруду (їх частину) податок за
земельні ділянки, на яких розташовані
такі будівлі, споруди (їх частини), з
урахуванням прибудинкової території
сплачується на загальних підставах з
дати державної реєстрації права
власності на нерухоме майно (п. 287.6. ст.287
Податкового кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.120 Земельного
кодексу України у разі набуття права
власності на жилий будинок, будівлю або
споруду, що перебувають у власності,
користуванні іншої особи, припиняється
право власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення.

Як встановлено судом та
підтверджується сторонами, ОСОБА_3
самостійно надав заяву до податкового
органу про нарахування земельного
податку на земельну ділянку,
розташовану за адресою АДРЕСА_1. До
заяви додано копію свідоцтва про право
на спадщину, копію витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно.

Відповідно до вказаної заяви,
податковим органом було визначено суму
грошового зобов'язання за платежем
«земельний податок з фізичних осіб»,
відповідно до якого 27.06.2014 р. відносно
позивача були винесені податкові
повідомлення рішення №6222-15, №6222/13-15,
№6222/12-15 на суму у розмірі 775,82 кожне.

Позивач не згоден з такими сумами
земельного податку, вважає їх
завищеними. Крім того, ним не отримано
розрахунків податкових зобов'язань.

Згідно ст.271 Податкового кодексу
України базою оподаткування плати за
землю є нормативна грошова оцінка
земельних ділянок з урахуванням
коефіцієнта індексації, визначеного
відповідно до порядку, встановленого
розділом XIII цього кодексу.

Відповідно до п. 286.5 ст. 286 Податкового
кодексу України нарахування фізичним
особам сум податку проводиться
контролюючими органами, які видають
платникові до 1 липня поточного року
податкове повідомлення-рішення про
внесення податку за формою,
встановленою у порядку визначеному
статтею 58 цього Кодексу.

У разі переходу права власності на
земельну ділянку від одного власника
до іншого протягом календарного року
контролюючий орган надсилає податкове
повідомлення-рішення новому власнику
після отримання інформації про перехід
права власності.

У відповідності до ст. 58 Податкового
кодексу України податкове
повідомлення-рішення містить підставу
для такого нарахування (зменшення)
податкового зобов'язання та/або
зменшення (збільшення) суми бюджетного
відшкодування та/або зменшення
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість; посилання на норму
цього Кодексу та/або іншого закону,
контроль за виконанням якого покладено
на контролюючі органи, відповідно до
якої був зроблений розрахунок або
перерахунок грошових зобов'язань
платника податків; суму грошового
зобов'язання, що повинен сплатити
платник податку; суму зменшеного
(збільшеного) бюджетного відшкодування
та/або зменшення від'ємного значення
результатів господарської діяльності
або від'ємного значення суми податку на
додану вартість; граничні строки
сплати грошового зобов'язання та/або
строки виправлення платником податків
показників податкової звітності;
попередження про наслідки несплати
грошового зобов'язання або внесення
виправлень до показників податкової
звітності в установлений строк;
граничні строки, передбачені цим
Кодексом для оскарження податкового
повідомлення-рішення.

До податкового повідомлення-рішення
додається розрахунок податкового
зобов'язання та штрафних (фінансових)
санкцій.

Форма та порядок надіслання
податкового повідомлення-рішення і
розрахунку грошового зобов'язання
визначається центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику.

Аналогічні положення містяться у
Порядку направлення органами
державної податкової служби
податкових повідомлень-рішень
платникам податків, затвердженого
Наказ Міністерства фінансів України
28.11.2012 р. №1236, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 20 грудня
2012 р. за № 2135/22447.

Згідно додатку №1 вказаного Порядку
визначено форму податкового
повідомлення-рішення форми «Ф», згідно
якої на податковому
повідомленні-рішенні повинна бути
відмітка «розрахунок податкового
зобов'язання додається».

У спростування твердження позивача
щодо не надання йому розрахунків
податкових зобов'язань, визначених у
оскаржуваних податкових
повідомленнях-рішеннях, відповідачем
пояснень та/або заперечень не надано.

Під час судового розгляду справи
встановлено, що розрахунки земельного
податку позивача було вирахувано
податковим органом у розмірі 1% від
нормативної грошової оцінки земельної
ділянки. Проте, нормативна грошова
оцінка земельної ділянки була
розрахована відповідачем самостійно,
оскільки витяг про розмір грошової
оцінки земельної ділянки на його запит
отримано не було (з пояснень
відповідача лист від 28.07.2014 р.
№20722/10-04-62-375).

Нормативна грошова оцінка земельних
ділянок для цілей розділу XIII, глави 2
розділу XIV цього Кодексу -
капіталізований рентний дохід із
земельної ділянки, визначений
відповідно до законодавства
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
земельних відносин (пп. 14.1.125 п. 14.1. ст. 14
Податкового кодексу України).

Пунктом 289.1 ст. 289 Податкового кодексу
України встановлено, що для визначення
розміру податку та орендної плати
використовується нормативна грошова
оцінка земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
земельних відносин здійснює
управління у сфері оцінки земель та
земельних ділянок.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про
оцінку земель» нормативна грошова
оцінка земельних ділянок проводиться,
зокрема, у разі визначення розміру
земельного податку.

Відповідно до ст.20 цього ж Закону за
результатами бонітування ґрунтів,
економічної оцінки земель та
нормативної грошової оцінки земельних
ділянок складається технічна
документація.

Дані про нормативну грошову оцінку
окремої земельної ділянки
оформляються як витяг з технічної
документації з нормативної грошової
оцінки земель.

У відповідності до Земельного кодексу
України, Закону України «Про оцінку
земель», Методики нормативної грошової
оцінки земель сільськогосподарського
призначення та населених пунктів,
затвердженої постановою Кабінету
Міністрів України від 23.03.1995 № 213,
спільним наказом Держкомзему України,
Мінагрополітики України,
Мінбудархітектури України,
Української академії аграрних наук від
27.01.2006 № 18/15/21/11 затверджений Порядок
нормативної грошової оцінки земель
сільськогосподарського призначення та
населених пунктів, зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 5 квітня
2006 р. за № 388/12262.

Пунктом 1.7 вказаного Порядку
встановлено, що нормативна грошова
оцінка земельних ділянок проводиться
суб'єктами оціночної діяльності, які
отримали ліцензії на проведення робіт
із землеустрою.

Відповідно до ст.23 Закону України «Про
оцінку земель» технічна документація з
бонітування ґрунтів, економічної
оцінки земель та нормативної грошової
оцінки земельних ділянок у межах
населених пунктів затверджується
відповідною сільською, селищною,
міською радою.

Витяг з технічної документації про
нормативну грошову оцінку окремої
земельної ділянки видається
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
земельних відносин.

Рішення рад, зазначених у цій статті,
щодо технічної документації з
нормативної грошової оцінки земельних
ділянок набирають чинності у строки,
встановлені відповідно до п. 271.2 ст. 271
Податкового кодексу України.

Відповідно до п.286.1 ст.286 Податкового
кодексу України підставою для
нарахування земельного податку є дані
державного земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що
реалізують державну політику у сфері
земельних відносин та у сфері
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно щомісяця, але не пізніше
10 числа наступного місяця, а також за
запитом відповідного контролюючого
органу за місцезнаходженням земельної
ділянки подають інформацію, необхідну
для обчислення і справляння плати за
землю, у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

З наведених норм чинного законодавства
України не вбачається права
податкового органу самостійно
вираховувати нормативну грошову
оцінку земельної ділянки. Відсутність
такого права було підтверджено
відповідачем під час судового
засідання.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в
даному випадку визначення земельного
податку виходячи з самостійно
вирахуваних податковим органом
показників нормативної грошової
оцінки земельної ділянки по змісту не
відповідає законодавчо встановленому
порядку визначення розміру земельного
податку, а також приписам ст.23
Податкового кодексу України,
відповідно до якої базою оподаткування
визнаються конкретні вартісні, фізичні
або інші характеристики певного
об'єкта оподаткування, база
оподаткування і порядок її визначення
встановлюються цим Кодексом для
кожного податку окремо.

Відповідно до положень ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. У
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою
Європейського суду з прав людини. Так, у
пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у
справі «Компанія «Вестберґа таксі
Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд
визначив, що «…адміністративні суди,
які розглядають скарги заявників
стосовно рішень податкового
управління, мають повну юрисдикцію у
цих справах та повноваження скасувати
оскаржені рішення. Справи мають бути
розглянуті на підставі поданих
доказів, а довести наявність підстав,
передбачених відповідними законами,
для призначення податкових штрафів має
саме податкове управління.».

Відповідачем належним чином не
доведено правомірність винесених
податкових повідомлень-рішень.

Згідно із ч.2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Враховуючи, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними конкретними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування, суд прийшов до висновку,
що в позовній заяві наведені обставини,
які свідчать про обґрунтованість
позовних вимог.

За наведених обставин у сукупності,
адміністративний позов ОСОБА_3 до
Державної податкової інспекції у
Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень
підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до
Державної податкової інспекції у
Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень, -
задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області від 27.06.2014 р.
№6222-15, №6222/13-15, №6222/12-15.

У порядку розподілу судових витрат
стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_3 судовий збір у
розмірі 182,70 грн. (сто вісімдесят дві
грн., 70 коп.).

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку апеляційного
оскарження, а у разі її апеляційного
оскарження - з моменту проголошення
судового рішення суду апеляційної
інстанції.

Постанову може бути оскаржено в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у десятиденний
строк з дня отримання копії постанови,
виготовленої у повному обсязі.

Повний текст постанови складено
04 вересня 2014 року.

Суддя (підпис) Постанова не
набрала законної сили 04.09.14 Суддя З
оригіналом згідно Помічник судді
В.С. Парненко
В.С. Парненко
Ю.Ю. Ковтун