Справа № 1170/2а-5142/11
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2014-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/1647/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Конюшка К.В.

суддів
Гончар Л.Я., Кравцова О.В.

за участю:

секретаря
Левіної А.А.

представника позивача
неприбуття

представника відповідача Татарка
Д.А.

представника третьої особи
Поповкіної Ю.В., Вінниченко А.О.

представника Генеральної

прокуратури України Зарудяної
Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу заступника
прокурора Дніпропетровської області
на постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 14 листопада 2013 року

у справі № 1170/2а-5142/11

за позовом Кіровоградського
міжрайонного природоохоронного
прокурора

до Кіровоградської міської ради

третя особа Товариство з
обмеженою відповідальністю «Саладін»

про визнання
незаконним та скасування рішення

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2011 року Кіровоградський
міжрайонний природоохоронний прокурор
звернувся до Кіровоградського
окружного адміністративного суду з
позовом до Кіровоградської міської
ради, третя особа: Товариство з
обмеженою відповідальністю «Саладін»
(далі - ТОВ «Саладін»), про визнання
незаконним та скасування рішення від
22.07.2010 №3651 «Про передачу товариству з
обмеженою відповідальністю «Саладін»
в оренду земельної ділянки в районі
лодочно-рятувальної станції на
території Лелеківського водосховища».

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 14.09.2012
адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано
рішення Кіровоградської міської ради
від 22.07.2010 №3651 «Про передачу товариству
з обмеженою відповідальністю
«Саладін» в оренду земельної ділянки в
районі лодочно-рятувальної станції на
території Лелеківського водосховища».

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 14.11.2013 рішення суду першої
інстанції скасовано та прийнято нове -
про відмову у задоволенні позову.

Не погоджуючись зі вказаним рішенням
суду апеляційної інстанції, заступник
прокурора Дніпропетровської області
оскаржив його у касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просив
скасувати вказаний судовий акт суду
апеляційної інстанції з мотивів
порушення названим судом норм
матеріального та процесуального права,
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

У своїх запереченнях на касаційну
скаргу ТОВ «Саладін» просило залишити
рішення суду апеляційної інстанції без
змін, а скаргу - без задоволення.

Згідно з частиною другою статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
присутніх у судовому засіданні
представників сторін, розглянувши та
обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи і
правильність застосування судами норм
матеріального права, судова колегія
дійшла висновку про те, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з огляду
на таке.

Як установлено судами попередніх
інстанцій, пунктом 8.130 рішення восьмої
сесії п'ятого скликання
Кіровоградської міської ради від 28.12.2007
№405 погоджено місцерозташування та
надано ТОВ «Саладін» згоду на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки в оренду
на 20 років площею 7,1 га зелених
насаджень загального користування в
районі лодочно-рятувальної станції на
території Лелеківського водосховища
під розміщення зони відпочинку,
культурно-розважального та
торгово-побутового комплексів за
рахунок водного фонду та земель
житлової та громадської забудови, що
перебувають у запасі.

ТОВ «Саладін», на виконання рішення
Кіровоградської міської ради від 28.12.2007
№405 розроблено проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки в оренду
строком на 20 років під розміщення зони
відпочинку, культурно-розважального та
торгово-побутового комплексів
загальною площею 62968,00 кв.м. за адресою:
м. Кіровоград, район
лодочно-рятувальної станції на
території Лелеківського водосховища.

Вказані матеріали пройшли експертизу
на предмет дотримання положень
законодавчих та інших
нормативно-правових актів, стандартів,
норм, правил у сфері охорони довкілля,
та з огляду на вплив запланованої
діяльності на довкілля, визначені
умови зокрема щодо збереження
земельних насаджень, описаних в актах
технічного обстеження зелених
насаджень.

Згідно з висновком від 05.05.2008 №01-12/655
Кіровоградське обласне виробниче
управління меліорації і водного
господарства, розглянувши проект
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок ТОВ «Саладін» в оренду строком
на 20 років під розміщення зони
відпочинку, культурно-розважального та
торгово-побутового комплексів, не
заперечувало проти відведення даних
земельних ділянок в оренду.

Відділом охорони культурної спадщини,
туризму та курортів управління
культури і туризму Кіровоградської
обласної державної адміністрації
погоджено проект землеустрою.

Прокурор міста Кіровограда у квітні 2008
року звернувся до Господарського суду
з адміністративним позовом про
визнання незаконним та скасування
пункту 8.130 рішення Кіровоградської
міської ради від 28.12.2007 №405 «Про розгляд
звернень юридичних та фізичних осіб з
питань регулювання земельних
відносин». Рішенням Господарського
суду Кіровоградської області від 19.07.2010
визнано незаконним та скасовано пункт
8.130 рішення Кіровоградської міської
ради від 28.12.2007 №405, яким ТОВ «Саладін»
погоджено місце розташування
земельної ділянки та надано згоду на
розроблення проекту землеустрою.

Кіровоградською міською радою 22.07.2010
прийнято рішення №3651 «Про передачу
товариству з обмеженою
відповідальністю «Саладін» в оренду
земельної ділянки в районі
лодочно-рятувальної станції на
території Лелеківського водосховища»,
яким затверджено містобудівне
обґрунтування внесення змін до
містобудівної документації (до
генерального плану міста Кіровограда),
зміни функціонального та цільового
призначення земельної ділянки для
розміщення об'єкта: «Зона відпочинку,
культурно-розважальний та
торгово-побутовий комплекс в районі
лодочно-рятувальної станції на
території Лелеківського водосховища»
шифр 33/2008-МО; затверджено проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки та передано товариству
земельну ділянку в районі
лодочно-рятувальної станції на
території Лелеківського водосховища в
оренду строком на 20 років загальною
площею 62 968 кв.м. під розміщення зони
відпочинку, культурно-розважального та
торгово-побутового комплексів за
рахунок категорії площею 2,66 га - земель
житлової та громадської забудови, що
перебувають у запасі та площею 3,63 га -
землі водного фонду, що перебувають у
запасі.

26.10.2010 між Кіровоградською міською
радою і ТОВ «Саладін» укладено договір
оренди землі №250, згідно з яким в оренду
передано земельну ділянку загальною
площею 62986 кв.м. - землі кемпінгів,
будинків для відпочинку або для
проведення відпустки.

Також судами попередніх інстанцій
установлено, що рішенням сесії
Кіровоградської міської ради від 21.08.2001
№1133 «Про затвердження робочого
проекту «Прибережні захисні смуги
річки Інгул в місті Кіровограді»
затверджено робочий проект
«Прибережні захисні смуги річки Інгул
в місті Кіровограді», яким визначено
межу прибережної захисної смуги річки
Інгул.

Вказане рішення від 21.08.2001 №1133 втратило
чинність 06.11.2008 на підставі рішення
Кіровоградської міської ради №1569.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив, зокрема, з того, що
згідно з частиною другою статті 144
Конституції України та пункту 19
постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України від
06.03.2008 №2 «Про практику застосування
адміністративними судами окремих
положень Кодексу адміністративного
судочинства України під час розгляду
адміністративних справ» дія пункту 8.130
рішення Кіровоградської міської ради
від 28.12.2007 №405 «Про розгляд звернень
юридичних та фізичних осіб з питань
регулювання земельних відносин» була
зупинена з моменту подання прокурором
позовної заяви до суду. Вказане
свідчить про відсутність у ТОВ
«Саладін» правових підстав для
розроблення проекту землеустрою та
прийняття відповідачем рішення про
його затвердження та укладення
договору оренди землі.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позову, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що рішення
Кіровоградської міської ради від 21.08.2001
№1133 «Про затвердження робочого
проекту «Прибережні захисні смуги
річки Інгул в місті Кіровограді»
втратило чинність 06.11.2008 на підставі
рішення №1569. Тобто на момент прийняття
рішення від 22.07.2010 №3651 прибережні
захисні смуги річки Інгул на території
м. Кіровограда не були встановлені.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не
погоджується зі вказаним висновком
суду апеляційної інстанції та вважає
його помилковим з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 144
Конституції України рішення органів
місцевого самоврядування з мотивів їх
невідповідності Конституції чи
законам України зупиняються у
встановленому законом порядку з
одночасним зверненням до суду.

Згідно з частиною четвертою статті 21
Закону України «Про прокуратуру» (у
редакції, чинні на час виникнення
спірних відносин) у разі відхилення
протесту або ухилення від його
розгляду прокурор може звернутися з
заявою до суду про визнання акта
незаконним. Заяву до суду може бути
подано протягом п'ятнадцяти днів з
моменту одержання повідомлення про
відхилення протесту або закінчення
передбаченого законом строку для його
розгляду. Подача такої заяви зупиняє
дію правового акта.

Пунктом 19 постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України від
06.03.2008 №2 «Про практику застосування
адміністративними судами окремих
положень Кодексу адміністративного
судочинства України під час розгляду
адміністративних справ» визначено, що
виходячи із зазначених положень
Конституції України та приписів
частини четвертої статті 21 Закону
України «Про прокуратуру», судам слід
мати на увазі, що подання прокурором
позовної заяви до суду зупиняє дію
оскаржуваного правового акта органу
місцевого самоврядування.

Ураховуючи, що на час прийняття
оспорюваного рішення від 22.07.2010 №3651
«Про передачу товариству з обмеженою
відповідальністю «Саладін» в оренду
земельної ділянки в районі
лодочно-рятувальної станції на
території Лелеківського водосховища»
дія пункту 8.130 рішення відповідача від
28.12.2007 №405 «Про розгляд звернень
юридичних та фізичних осіб з питань
регулювання земельних відносин» була
зупинена у зв'язку зі зверненням
прокурора з відповідним позовом до
господарського суду, суд касаційної
інстанції погоджується з висновком
суду першої інстанції щодо
протиправності рішення від 22.07.2010 №3651.

Крім того, положеннями статті 60
Земельного кодексу України (у редакції,
чинній на час прийняття оспорюваного
рішення) вздовж річок, морів і навколо
озер, водосховищ та інших водойм з
метою охорони поверхневих водних
об'єктів від забруднення і засмічення
та збереження їх водності у межах
водоохоронних зон виділяються
земельні ділянки під прибережні
захисні смуги.

Прибережні захисні смуги
встановлюються по берегах річок та
навколо водойм уздовж урізу води (у
меженний період) шириною: а) для малих
річок, струмків і потічків, а також
ставків площею менш як 3 гектари - 25
метрів; б) для середніх річок,
водосховищ на них, водойм, а також
ставків площею понад 3 гектари - 50
метрів; в) для великих річок, водосховищ
на них та озер - 100 метрів.

Розмір та межі прибережної захисної
смуги уздовж морів та навколо морських
заток і лиманів встановлюються за
проектами землеустрою, а в межах
населених пунктів - з урахуванням
містобудівної документації.

Частиною другою статті 61 Земельного
кодексу України установлено, зокрема,
що у прибережних захисних смугах
уздовж річок, навколо водойм та на
островах забороняється будівництво
будь-яких споруд (крім гідротехнічних,
гідрометричних та лінійних), у тому
числі баз відпочинку, дач, гаражів та
стоянок автомобілів.

Таким чином, суд касаційної інстанції
звертає увагу на те, що, не зважаючи на
наявність чи відсутність рішення
органу місцевого самоврядування про
затвердження робочого проекту
стосовно встановлення прибережних
захисних смуг уздовж річки Інгул,
чинним земельним законодавством
установлено заборону на будівництво
будь-яких споруд (крім гідротехнічних,
гідрометричних та лінійних) у межах
прибережних захисних смуг, а отже і
надання таких прибережних захисних
смуг у складі земельних ділянок для
будівництва.

Зважаючи на викладене, доводи
касаційної скарги заслуговують на
увагу, підтверджуються викладеними
нормами права та встановленими
обставинами справи, у зв'язку з чим
оскаржуване рішення суду апеляційної
інстанції підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 226
КАС України суд касаційної інстанції
скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції та залишає в
силі рішення суду першої інстанції, яке
ухвалено відповідно до закону і
скасоване або змінене помилково.

Керуючись статтями 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу заступника прокурора
Дніпропетровської області
задовольнити.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 14 листопада 2013 року в цій справі
скасувати, залишити в силі постанову
Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 14 вересня
2012 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України у строк та у
порядку, визначеними статтями 237 - 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.