Справа № 9101/194471/2012
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2014-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

16 липня 2014 рокусправа № 2а/0470/7910/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Іванова С.М.

суддів: Чабаненко
С.В. Шлай А.В.

за участю секретаря судового
засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Криворізької північної міжрайонної
державної податкової інспекції
Дніпропетровської області на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
08 листопада 2012 року
у справі за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Криворізької північної
міжрайонної державної податкової
інспекції Дніпропетровської області
про визнання нечинними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 16 липня 2012 року звернувся до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з позовом до
Криворізької північної міжрайонної
державної податкової інспекції
Дніпропетровської області Державної
податкової служби у якому з
урахуванням уточнень просив:

- визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Криворізької міжрайонної державної
податкової інспекції
Дніпропетровської області від 19.04.2011
№ /0 яким фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1, збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем податок на доходи фізичних
осіб - суб'єктів підприємницької
діяльності на 89681,90 грн.;

- визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Криворізької міжрайонної державної
податкової інспекції
Дніпропетровської області від 19.04.2011
№ /0 яким фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість із
вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг) за основним платежем на 160334,50
грн. та за штрафними санкціями на
40253,63 грн., всього на суму 200588,13 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідачем, на підставі акту
документальної планової виїзної
перевірки було винесено податкові
повідомлення-рішення № /0 та №
/0. На думку позивача, складаючи
акт перевірки та збільшуючи суму
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб посадові особи
Криворізької МДПІ виходили з того, що в
порушення п. 1 Указу Президента України
«Про спрощену систему оподаткування»
від 03.07.1998 № 727/98 у 4 кварталі 2008 року не
включено до суми виручки від
реалізації товарів (робіт, послуг)
виручку від продажу товарів у сумі
750004,00 грн. Зазначену обставину
встановлено на підставі виписок з
розрахункового рахунку платника
податку. Отримані доходи, які
перевищують граничний рівень 500000,00
грн., або в розмірі 620503,33 грн. (без
урахування ПДВ) у 4 кварталі 2008 року,
оподатковуються за загальними
правилами. За відсутності
документально підтверджених витрат,
розрахункові витрати складають 155125,83
грн., при цьому оподаткований дохід
складає 465377,00 грн., з чого належить
сплатити 69806,62 грн. податку на доходи
фізичних осіб. Оскільки

контролюючим органом перевірявся
період з 01.01.2008 по 31.12.2010, позивач
стверджує, що залишилось поза увагою
перевіряючих фактичний час отримання
виручки від продажу товарів. Так, у 2007
році від продажу товарів ОСОБА_1
отримано готівкою 468833,00 грн. За 2008 рік
ОСОБА_1 отримано готівкою від продажу
товарів 494600,00 грн. Частину з
загального обсягу готівки, а саме, 750004,00
грн. позивачем було здано до банку на
розрахунковий рахунок у грудні 2008 року.
А саме 500002,00 грн. та 250002,00 грн. покладено
на зберігання на поточний рахунок
НОМЕР_4 у банку відповідно 25.12.2008 та
30.12.2008, що підтверджується відповідно
квитанціями № 3 та 55. Решту готівки в
розмірі 212003,00 грн. покладено на
зберігання на рахунок
НОМЕР_4 у банку 17.03.2009, що
підтверджується квитанцією № 19.

Позивач також зазначає, що у період з 2007
по 2009 роки він знаходився на спрощеній
системі оподаткування відповідно до
Указу Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» від 03.07.1998р. №
727/98. На виконання вимог Указу № 727/98
отримана ОСОБА_1, виручка
обліковувалась у Книзі обліків доходів
та витрат. Позивач вказує, що ним було
дотримано вимоги податкового
законодавства, а контролюючий орган
помилково визначив оподаткований
дохід у 2008 та 2009 роках, що є подвійним
оподаткуванням та не було взято до
уваги контролюючим органом.

Стосовно нарахування податкових
зобов'язань зі сплати податку на додану
вартість позивачем зазначено наступні
обставини. Оскільки контролюючим
органом перевірявся період з 01.01.2008 по
31.12.2010 залишилось поза увагою
перевіряючих, що виручку в розмірі
750004,00 грн. та 176669,17 грн., в тому числі ПДВ
160334,50грн., ОСОБА_1 отримано у 2007 році. У
цей період він здійснював реалізацію
металопродукції та будівельних
матеріалів. У період 2007 року позивач
був платником ПДВ, що підтверджується
свідоцтвом про реєстрацію платника ПДВ
№ 100055647. Так, у 2007 році від продажу
товарів ним отримано готівкою 468833,50
грн. та з цієї суми в якій враховано ПДВ,
задекларовано податкових зобов'язань в
податкових деклараціях з ПДВ. Всього
задекларовано за 2007 та 2008 роки до
сплати податкових зобов'язань з ПДВ
160572,00 грн. Таким чином, на думку
позивача, контролюючим органом було
помилково визначено оподатковуваний
дохід у 2008 році та 2009 рік, що є подвійним
оподаткуванням, оскільки, податкові
зобов'язання з ПДВ за період 2007 та 2008
років розраховувались та
декларувались відповідно до закону, що
залишилось поза увагою контролюючого
органу та не було предметом перевірки.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
08 листопада 2012 року
адміністративний позов задоволено
повністю.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
№ /0 від 19.04.2011, винесене
Криворізькою міжрайонною державною
податковою інспекцією
Дніпропетровської області відносно
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, щодо
збільшення суми грошового зобов'язання
за платежем податок на доходи фізичних
осіб - суб'єктів підприємницької
діяльності на 89681,90 грн. (вісімдесят
дев'ять тисяч шістсот вісімдесят одну
гривню 90 копійок).

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
№ /0 від 19.04.2011, винесене
Криворізькою міжрайонною державною
податковою інспекцією
Дніпропетровської області відносно
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, щодо
збільшення суми грошового зобов'язання
за платежем податок на додану вартість
із вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг) за основним платежем на 160334,50
грн. (сто шістдесят тисяч триста
тридцять чотири гривні 50 копійок) та за
штрафними санкціями на 40253,63 грн. (сорок
тисяч двісті п'ятдесят три гривні 63
копійки), всього на суму 200588,13 грн.
(двісті тисяч п'ятсот вісімдесят вісім
гривень 13 копійок).

Вирішено питання про судові витрати по
справі.

Не погоджуючись з прийнятим у справі
судовим рішенням, у поданій
апеляційній скарзі відповідач, вказує
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги її заявник посилається на те, що
позивачем було підписано оскаржуваний
акт, тобто він був згодний із
нарахуваннями та в послідуючому
винесенням податкових
повідомлень-рішень. Також зазначає, що
за постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду у
справі 2а/0470/11171/11 за позовом
Криворізькою МДПІ Дніпропетровської
пасті до ФОП ОСОБА_1 про
стягнення податкового боргу, було
задоволено позовні вимоги та стягнуто
з відповідача заборгованість у сумі
290631,10 грн. Дану постанову звернуто до
примусового виконання. На думку
представника відповідача позивачем
було перевищено ліміт доходу
визначеного для сплати єдиного
податку, у зв'язку з чим до нього
застосовано штрафні санкції. Загальна
сума заниженого податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість за перевіряємий період
складає 77898,50 грн., у тому числі за
грудень 2008 року на суму 42564,67 грн., за
березень 2009 року на суму 35333,83 грн.

Представники сторін в судове засідання
не з'явились, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 196 та
ст. 41 КАС України не
перешкоджає розгляду справи без
фіксування судового засідання
технічними засобами.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши
доводи апеляційної скарги та
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права в межах доводів
останньої, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом першої інстанції,
Криворізькою міжрайонною державною
податковою інспекцією
Дніпропетровської області 12 квітня 2011
року складено акт №
000387/171/НОМЕР_1 «Про результати
документальної планової виїзної
перевірки дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства фізичної особи
підприємця ОСОБА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1 за період з 01.01.2008 по
31.12.2010» /а.с. 6-18/, на підставі якого
відповідачем винесено податкове
повідомлення-рішення № /0, щодо
збільшення суми грошового зобов'язання
за платежем податок на доходи фізичних
осіб - суб'єктів підприємницької
діяльності на 89681,90 грн., а також
податкове повідомлення-рішення №
/0, щодо збільшення суми грошового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість із вироблених в
Україні товарів (робіт, послуг) за
основним платежем на 160334,50 грн. та за
штрафними санкціями на 40253,63 грн. /а.с. 19,
20/.

У період з 27.07.2007 по 09.10.2008 у фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 діяло
Свідоцтво « НОМЕР_2 про реєстрацію
платника податку на додану вартість,
видане Криворізькою міжрайонною
державною податковою інспекцією
Дніпропетровської області НБ № 149216
/а.с. 21/.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
подавав до Криворізької міжрайонної
державної податкової інспекції
Дніпропетровської області звіти
суб'єкта малого підприємництва -
фізичної особи - платника єдиного
податку, а саме:

- за IV квартал 2007 року, у якому визначив,
що сума фактично сплаченого єдиного
податку у звітному кварталі складає
600,00 грн., обсяг виручки від реалізації
товарів (робіт, послуг) за звітний
квартал наростаючим підсумком з
початку терміну дії Свідоцтва про
сплату єдиного податку в календарному
році - 465787,00 грн. /а.с.22/;

- за ІІІ квартал 2008 року, у якому
визначив, що сума фактично сплаченого
єдиного податку у звітному кварталі
складає 600,00 грн., обсяг виручки від
реалізації товарів (робіт, послуг) за
звітний квартал наростаючим підсумком
з початку терміну дії Свідоцтва про
сплату єдиного податку в календарному
році - 494600,00 грн. /а.с.23/;

- за IV квартал 2008 року, у якому визначив,
що сума фактично сплаченого єдиного
податку у звітному кварталі складає 0,00
грн., обсяг виручки від реалізації
товарів (робіт, послуг) за звітний
квартал наростаючим підсумком з
початку терміну дії Свідоцтва про
сплату єдиного податку в календарному
році - 494600,00 грн. /а.с.24/.

Також встановлено, що позивач подавав
до Криворізької міжрайонної державної
податкової інспекції
Дніпропетровської області податкові
декларації з податку на додану
вартість:

- за жовтень 2007 року, у якій визначив
суму податкових зобов'язань у розмірі
26253,00 грн. та суму податкового кредиту у
розмірі 26203,00 грн. /а.с. 50-51/;

- за листопад 2007 року, у якій визначив
суму податкових зобов'язань у розмірі
35120,00 грн. та суму податкового кредиту у
розмірі 35065,00 грн. /а.с. 48-49/;

- за грудень 2007 року, у якій визначив
суму податкових зобов'язань у розмірі
16766,00 грн. та суму податкового кредиту
у розмірі 16726,00 грн. /а.с. 46-47/;

- за серпень 2008 року, у якій визначив
суму податкових зобов'язань у розмірі
27932,00 грн. та суму податкового кредиту у
розмірі 27909,00 грн. /а.с. 44-45/;

- за вересень 2008 року, у якій визначив
суму податкових зобов'язань у розмірі
54501,00 грн. та суму податкового кредиту у
розмірі 54468,00 грн. /а.с. 42-43/.

З довідки вих. № KRR-22/576 від 10.05.2012,
виданої Відділенням № 1 ПАТ «ПУМБ» в м.
Кривий Ріг, вбачається, що фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 було
зараховано на розрахунковий рахунок
7328 наступні грошові кошти:

у грудні 2008 року - 750004,00 грн.;

у березні 2009 року - 212003,00 грн.;

у квітні 2009 року - 1899,96 грн.;

у березні 2010 року - 90120,42 грн.;

у грудні 2010 року - 140050,00 грн.

а всього за період з вересня 2007 року по
грудень 2010 року - 1194077,38 грн. /а.с. 66/.

Дніпропетровським окружним
адміністративним судом 24 січня 2012 року
було видано виконавчий лист у праві №
2а/0470/11171/11, щодо стягнення з суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 податкового
боргу з податку на додану вартість у
сумі 200588,60 грн., з податку на доходи
фізичних осіб у сумі 89681,50 грн. та
штрафні фінансові санкції у сумі 361,00
грн. /а.с. 62/.

Доказів відкриття виконавчого
провадження надано не було. Проте, зі
змісту тексту постанови у справі №
2а/0470/11171/11 вбачається, що підставою для
її винесення став факт отримання
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
податкових повідомлень-рішень та
податкової вимоги № 499 на суму 290631,10
грн., не оскарження їх, у зв'язку з чим
податкове зобов'язання вважається
узгодженим. У даній постанові жодним
чином не зачіпалось питання
правомірності винесення оскаржуваних
у даній справі повідомлень-рішень та не
надавалась правова оцінка спірним
правовідносинам.

З огляд на викладене, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку,
що посилання представника відповідача
під час розгляду справи судом першої
інстанції на те, що питання щодо
винесення податкових
повідомлень-рішень № /0 та
№/0 вже було предметом розгляду
адміністративного судочинства, не є
обґрунтованим оскільки відповідно до
п. 4 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває
провадження у справі, якщо є такі, що
набрали законної сили, постанова чи
ухвала суду з такого самого спору і між
тими самими сторонами. В даному випадку
предмети спору у справі № 2а/0470/11171/11 та
справі №2а/0470/7910/12 є різним оскільки в
першому випадку розглядалось питання
щодо примусового стягнення
узгодженого податкового зобов'язання
без дослідження правової природи
винесення податкових
повідомлень-рішень, а у другому випадку
розглядається питання правомірності
прийняття суб'єктом владних
повноважень свого рішення.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 99 КАС України,
адміністративний позов може бути
подано в межах шестимісячного строку
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Для захисту прав і свобод та
інтересів особи цим Кодексом та іншими
законами можуть встановлюватись інші
строки для звернення до
адміністративного суду, які, якщо не
встановлено інше, обчислюються з дня
коли особа дізналась або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

У зв'язку з тим, що Податковий кодекс
України є спеціальним
нормативно-правовим актом, ст. 102
Податкового кодексу України
врегульовано питання застосування
строків давності щодо визначення
податкових зобов'язань, а п. 56.18 ст. 56
даного кодексу визначено, що з
урахування строків давності платник
податків має право на оскарження в суді
податкового повідомлення-рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що платник податків може звертатися до
суду з вимогою щодо протиправності
податкового повідомлення-рішення
протягом 1095 днів з моменту отримання
такого рішення.

Пунктом 56.19 статті 56 Податкового
кодексу України також встановлено, що у
разі коли до подання позовної заяви
проводилася процедура
адміністративного оскарження, платник
податків має право оскаржити в суді
податкове повідомлення-рішення або
інше рішення контролюючого органу про
нарахування грошового зобов'язання
протягом місяця, що настає за днем
закінчення процедури
адміністративного оскарження
відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

З огляду на викладене, посилання
представника відповідача на факт
пропуску позивачем строку звернення до
суду щодо оскарження податкових
повідомлень-рішень є безпідставним,
оскільки позивачем не застосовувалась
процедура адміністративного
оскарження рішення суб'єкта владних
повноважень, податкові
повідомлення-рішення винесені 19.04.2011 та
отримані фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1 у цей же день, у зв'язку з чим
починаючи з 19.04.2011 підприємець має
право оскаржити дані рішення протягом
1095 днів. Адміністративний позов був
надісланий на адресу
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду 12.07.2012, тобто
без пропуску 1095-денного строку
звернення до адміністративного суду.

Аналізуючи спірні правовідносини
встановлено, що 01.10.2007 року між ПП
«Вібур» в особі директора Гонтар І.Т.,
що діє на підставі Статуту, в
подальшому «Продавець» з одного боку і
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1,
яка діє на підставі Свідоцтва про
державну реєстрацію серія НОМЕР_3 , в
подальшому «Покупець», з іншої сторони,
було укладено договір купівлі-продажу
№ 656а /а.с. 96-97/. В відповідності з цим
договором Продавець зобов'язується
передати у власність Покупця товар, а
Покупець зобов'язується прийняти товар
і оплатити його вартість на умовах,
передбачених даним Договором.

Відповідно до пп. 4.3 Договору, оплата
здійснюється шляхом перерахування
суми на банківський рахунок Продавця,
вказаний в цьому договорі, протягом
строку, погодженого сторонами.

ПП «Вібур» 25.12.2008 за вих. № 131/12
виставило на ім'я фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 вимогу щодо
перерахування по договору № 656А від
01.10.2007 грошових коштів у розмірі 750000,00
грн. /а.с. 108/.

Також ПП «Вібур» 17.03.2009 за вих. № 48/03
виставило на ім'я фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 вимогу щодо
перерахування по Договору № 656А від
01.10.2007 грошових коштів у розмірі 212837,96
грн. /а.с. 109/.

Факт зарахування позивачем коштів на
розрахунковий рахунок НОМЕР_4 у грудні
2008 року та у березні 2009 року
підтверджується наявними в матеріалах
справи копіями квитанцій № 3 від 25.12.2008
на суму 500002,00 грн., № 55 від 30.12.2008 на суму
250002,00 грн. та № 19 від 17.03.2009 на суму 212003,00
грн. /а.с. 80-82/, а також копіями платіжних
доручень № 1 від 25.10.2008 на суму 500000,00
грн., № 2 від 30.12.2008 на суму 250000,00 грн. та
№ 1 від 17.03.2009 на суму 212000,00 грн. /а.с. 103,
105, 107/.

Відповідно до актів звірки взаємних
розрахунків між ПП «Вібур» та
позивачем встановлено наступне:

- станом на 31.12.2007 заборгованість на
користь ПП «Вібур» у ФОП ОСОБА_1,
складала 46883,50 грн. /а.с. 98-99/;

- станом на 31.12.2008 заборгованість на
користь ПП «Вібур» у ФОП ОСОБА_1
складала 212837,96 грн. /а.с. 100/;

- станом на 31.12.2009 заборгованість на
користь ПП «Вібур» у ФОП ОСОБА_1
складала 937,96 грн. /а.с. 101/.

Так, відповідно до абз. 5 ч. 6 ст. 128
Господарського кодексу України,
громадянин-підприємець зобов'язаний
вести облік результатів своєї
підприємницької діяльності відповідно
до вимог законодавства.

Згідно змісту п. 2 Указу Президенту
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» від
03.07.1998 № 727/98 (дію Указу припинено згідно
із Законом № 4014-VI від 04.11.2011, проте його
норми підлягають застосуванню
оскільки були чинними на момент
виникнення спірних правовідносин)
суб'єкти малого підприємництва -
фізичні особи мають право самостійно
обрати спосіб оподаткування доходів за
єдиним податком шляхом отримання
свідоцтва про сплату єдиного податку.
Суб'єкт підприємницької діяльності -
фізична особа сплачує єдиний податок
щомісяця не пізніше 20 числа наступного
місяця на окремий рахунок відділень
Державного казначейства України.

Абзац 1 пункту 1 Указу Президенту
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» від
03.07.1998 № 727/98 встановлено, що спрощена
система оподаткування, обліку та
звітності запроваджується для таких
суб'єктів малого підприємництва
фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх
сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500 тис.
гривень.

Відповідно до п. 5 даного Указу, у разі
порушення вимог, встановлених
статтею 1 цього Указу, платник єдиного
податку повинен перейти на загальну
систему оподаткування, обліку та
звітності, починаючи з наступного
звітного періоду (кварталу). Суб'єкти
малого підприємництва несуть
відповідальність за правильність
обчислення, своєчасність подання
розрахунків та сплати сум єдиного
податку згідно із законодавством
України.

Абзац 2 пункту 13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» (декрет втратив
чинність на підставі Закону № 4014-VI від
04.11.2011, проте його норми підлягають
застосуванню оскільки були чинними на
момент виникнення спірних
правовідносин) встановлено, що
оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) і документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву.

Згідно п. 7.3 Закону України «Про податок
на додану вартість» від 03.04.1997
№ 168/97-ВР (Закон втратив чинність на
підставі Кодексу № 2755-VI від 02.12.2010,
проте його норми підлягають
застосуванню оскільки були чинними на
момент виникнення спірних
правовідносин) датою виникнення
податкових зобов'язань з поставки
товарів (робіт, послуг) вважається дата,
яка припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

або дата зарахування коштів від
покупця (замовника) на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів (робіт, послуг), що підлягають
поставці, а в разі поставки товарів
(робіт, послуг) за готівкові грошові
кошти - дата їх оприбуткування в касі
платника податку, а при відсутності
такої - дата інкасації готівкових
коштів у банківській установі, що
обслуговує платника податку;

або дата відвантаження товарів, а для
робіт (послуг) - дата оформлення
документа, що засвідчує факт виконання
робіт (послуг) платником податку.

В ст. 1 Указу Президенту України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва» від 03.07.1998 № 727/98, під
виручкою від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг вважається сума,
фактично отримана суб'єктом
підприємницької діяльності на
розрахункові рахунок або (та) в касу за
здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

З аналізу зазначеного вбачається, що
виручкою та доходом є кошти отримані
від покупців на банківський рахунок
платника податку.

Згідно ч. 2 ст.1087 Цивільного кодексу
України встановлено, що розрахунки між
юридичними особами, а також розрахунки
за участю фізичних осіб, пов'язані із
здійсненням ними підприємницької
діяльності, провадяться в
безготівковій формі. Розрахунки між
цими особами можуть провадитися також
готівкою, якщо інше не встановлено
законом.

Згідно ч. 3 ст. 1088 Цивільного кодексу
України безготівкові розрахунки
провадяться через банки, інші
фінансові установи, в яких відкрито
відповідні рахунки, якщо інше не
випливає з закону та не обумовлено
видом безготівкових розрахунків.

Частиною 3 статті 342 Господарського
кодексу України встановлено право
суб'єкта підприємництва на відкриття
рахунків для зберігання грошових
коштів, здійснення всіх видів операцій
у будь-яких банках України та інших
держав за своїм вибором і за згодою цих
банків у порядку, встановленому
Національним банком України.

З огляду на викладене суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку,
що податковою інспекцією було невірно
надано трактування коштам, які були
зараховані позивачем на розрахунковий
рахунок для погашення заборгованості
перед своїм контрагентом ПП «Вібур» за
операції, які були задекларовані у
попередній звітний період.

Аналізуючи спірні правовідносини,
колегія суддів зазначає, що суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку,
що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 у
2007 та 2008 роках здійснюючи
господарську діяльність проводив
розрахунки готівкою внаслідок чого мав
на руках 963433,00 грн. Отриману за цей час
готівку в розмірі 500002,00 грн. та 250002,00
грн. поклав на зберігання відповідно
25.12.2008 та 30.12.2008 на поточний рахунок
7328 до банку, а решту готівки в
розмірі 212003,00 грн. поклав на зберігання
17.03.2009 на цей же рахунок. Дані кошти були
зараховані на розрахунковий рахунок
для погашення заборгованості по
вимогах, які виставлялись від ПП
«Вібур» за операції, які декларувались
позивачем в попередні податкові
періоди. Отже, зарахування на
розрахунковий рахунок коштів фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 не змінює
статусу цих коштів, як покладених на
зберігання, та не підтверджує факту
отримання даних коштів у якості
прибутку у звітному податковому
періоді. З огляду на викладене,
колегією суддів не встановлено факту
перевищення позивачем податкового
ліміту, визначеного для суб'єктів
господарювання, які обрали прощену
систему оподаткування. Контролюючим
органом було помилково визначено
оподатковуваний дохід у 2008 та 2009 роках,
що є подвійним оподаткуванням,
оскільки, податкові зобов'язання з ПДВ
за період 2007 та 2008 років
розраховувались та декларувались
позивачем відповідно до закону та
підтверджується наявними в матеріалах
справи письмовими доказами, що
залишилось поза увагою контролюючого
органу та не було предметом перевірки.

За таких підстав, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що винесені Криворізькою
міжрайонною державною податковою
інспекцією Дніпропетровської області
відносно фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, податкові повідомлення-рішення
№ /0 та № /0 від 19.04.2011, є
протиправними та підлягають
скасуванню.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції і не дають
підстав для висновку про помилкове
застосування судом першої інстанції
норм матеріального або процесуального
права, яке призвело б до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для
задоволення апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку про
залишення оскаржуваного рішення суду
першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Криворізької
північної міжрайонної державної
податкової інспекції
Дніпропетровської області - залишити
без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
08 листопада 2012
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Криворізької
північної міжрайонної державної
податкової інспекції
Дніпропетровської області про
визнання нечинними та скасування
податкових повідомлень-рішень -
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
з моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та
ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий:
С.М. Іванов

Суддя:
С.В. Чабаненко

Суддя:
А.В. Шлай