Справа № 810/4560/14
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2014-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 серпня 2014 року 810/4560/14

Суддя Київського окружного
адміністративного суду Терлецька О.О.,

розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовом Київського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів

до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного
адміністративного суду звернулось
Київське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів з
позовом до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
в розмірі 14165,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що відповідачем, в порушення
вимог статті 19 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні", не виконано
нормативу по створенню робочих місць
для забезпечення працевлаштування
інвалідів у 2012 році. У зв'язку з цим
позивачем нараховано відповідачу
адміністративно-господарські санкції
в сумі 14165,00 грн.

Ухвалою суду від 30.07.2014 відкрито
провадження у справі, закінчено
підготовче провадження та призначено
справу до судового розгляду на 15.08.2014.

15 серпня 2014 року від представника
позивача до суду надійшло клопотання
про розгляд справи за його відсутності
в порядку письмового провадження.
Відповідач в судове засідання не
з'явився, був належним чином
повідомлений про дату, час та місце
судового розгляду справи, про що
свідчить зворотне повідомлення про
отримання рекомендованого листа
особисто 6 серпня 2014 року (штрих-код
182). Відповідач подав до суду
письмові заперечення, в яких вказав, що
позовних вимог не визнає та просить суд
відмовити у задоволенні позову, у
зв'язку з тим, що зареєстрований, як
суб'єкт підприємницької діяльності
05.02.2013 року та у період з 01.04.2013-10.07.2013 рр.,
відповідно до трудового договору №
24 на найманій посаді працював
інвалід 2 групи ОСОБА_2, а отже,
відповідно до розрахунку сума
заборгованості становить 3899,86 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку про розгляд справи за
відсутності представників сторін та у
порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та наявні
у справі докази, суд дійшов висновку, що
позов не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до частини першої статті 17
Закону України від 21.03.1991 № 875-ХІІ "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні"(далі -Закон
України від 21.03.1991 № 875-ХІІ) з
метою реалізації творчих і виробничих
здібностей інвалідів та з урахуванням
індивідуальних програм реабілітації
їм забезпечується право працювати на
підприємствах, в установах,
організаціях, а також займатися
підприємницькою та іншою трудовою
діяльністю, яка не заборонена законом.
Право інвалідів на працю, їх
працевлаштування реалізується шляхом
створення спеціального робочого місця,
адаптацією основного і додаткового
обладнання, технічного оснащення і
пристосування тощо з урахуванням
обмежених можливостей інваліда.

Статтею 18 Закону України від 21.03.1991 №
875-ХІІ встановлено обов'язок для
підприємств, установ та організацій,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до частини першої статті 19
Закону України від 21.03.1991 № 875-ХІІ для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Згідно зі статтею 20 Закону України від
21.03.1991 №875-ХІІ підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.
Положення цієї частини не поширюється
на підприємства, установи і
організації, що повністю утримуються
за рахунок коштів державного або
місцевих бюджетів.

Відповідно до загальних положень
Закону України "Про зайнятість
населення"від 01.03.1991 № 803-12
підприємства, установи й організації,
їх структурні підрозділи та філії
незалежно від форми власності та
господарювання повинні за наявності
вакансій у повному обсязі подавати
інформацію про наявність вільних
робочих місць (вакансій) центрам
зайнятості за місцем їх реєстрації як
платника страхових внесків.

Порядок заповнення форми 3-ПН, вимоги до
претендента на вакансію та додаткові
вимоги визначає Інструкція щодо
заповнення форми звітності № 3-ПН "Звіт
про наявність вакансій", яка
затверджена Наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 19.12.2005 № 420 (далі -Інструкція щодо
заповнення форми звітності № 3-ПН).

Відповідно до загальних положень
Інструкції щодо заповнення форми
звітності № 3-ПН підприємства, установи
й організації, їх структурні
підрозділи та філії незалежно від
форми власності та господарювання
повинні за наявності вакансій у
повному обсязі надавати інформацію про
наявність вільних робочих місць
(вакансій) центрам зайнятості за місцем
їх реєстрації як платника страхових
внесків.

Як встановлено судом, фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 є суб'єктом
підприємницької діяльності, який
відповідно до статті 18 Закону України
від 21.03.1991 № 875-ХІІ зобов'язаний
виділяти та створювати робочі місця
для працевлаштування інвалідів.

28 лютого 2013 року фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 подано до
Київського обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів звіт за
формою 10-ПІ про зайнятість і
працевлаштування інвалідів за 2013 рік,
згідно з яким середньооблікова
кількість штатних працівників
облікового складу відповідача за рік
становила 15 осіб, з них
середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність - 0 осіб, а кількість
інвалідів штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях,
створених відповідно до вимог статті 19
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" - 1
особа.

Позивачем у позовній заяві зазначено,
що оскільки відповідачем не
працевлаштовано 1
особу-інваліда, відповідач повинен був
самостійно сплатити
адміністративно-господарські санкції
у розмірі 13620,00 грн. та пеню в сумі 545,00
грн.

У свою чергу, відповідач в
обґрунтування заперечень на позовну
заяву вказав на те, що кожного місяця 2013
року до Білоцерківського
міськрайонного центру зайнятості
подавались відповідні звіти форми 3-ПН,
які заповнені згідно з вимогами
Інструкції щодо заповнення форм
звітності № 3-ПН. Дані обставини
підтверджуються наявними в матеріалах
справи, належним чином засвідченими,
копіями звітів за 2013 рік про наявність
вакансій форми № 3-ПН.

Зі змісту вказаних звітів вбачається,
що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
з 01.04.2013-10.07.2013 року було створено
вакантне місце саме для інвалідів, -
посади «конторський службовець
систематизації документів».

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що відповідачем були
виконані вимоги статті 18 Закону
України від 21.03.1991 №875-ХІІ щодо
обов'язку створення робочих місць для
інвалідів.

При цьому, позивачем не були
спростовані твердження відповідача
щодо факту створення у 2013 році вакансій
для інвалідів.

Крім того, суд звертає увагу на те, що
відповідно до Інструкції щодо
заповнення форм звітності № 3-ПН ця
форма використовується для
інформування населення про наявність
вакансій, сприяння працевлаштуванню
громадян, зареєстрованих у центрах
зайнятості як такі, що шукають роботу,
для підбору персоналу на замовлення
роботодавців, для оцінки поточної
потреби в кадрах та організації
професійної підготовки населення
відповідно до потреб ринку праці.

Таким чином, за своїм змістом звіт за
формою 3-ПН є актом інформування
органів працевлаштування про створені
на підприємстві робочі місця для
працевлаштування інвалідів і,
водночас, запитом про направлення на
підприємство інвалідів для
працевлаштування.

Суд звертає увагу, що відповідно до
Рекомендацій Президії Вищого
адміністративного суду України від
14.04.2008 №07.2-10/2, при розгляді даної
категорії справ адміністративним
судам потрібно встановлювати такі
обставини: створення робочих місць
відповідно до встановленого нормативу;
інформування центру зайнятості про
наявність вільних робочих місць
(вакантних посад); спрямування центрами
зайнятості інвалідів до роботодавців
та випадки безпосереднього звернення
інвалідів до роботодавців з питань
працевлаштування; причини не
працевлаштування роботодавцями
інвалідів. Якщо при розгляді справи
буде встановлено, що роботодавець вжив
усіх необхідних заходів для
недопущення господарського
правопорушення, то адміністративним
судам потрібно визнати незаконним
застосування
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
і відмовляти у задоволенні позову.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивачем не надано суду доказів того,
що на підприємство відповідача
направлені інваліди не були
працевлаштовані, або їм було
відмовлено у працевлаштуванні на
вакантні посади.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Однак, у даному випадку, позивачем не
доведено суду правомірності
нарахування відповідачу
адміністративно-господарських санкцій
та пені.

За таких обставин, суд вважає вимоги
позивача не обґрунтованими, а позов
таким, що не підлягає задоволенню,
оскільки докази подані позивачем не
підтверджують обставини, якими
обґрунтовані позовні вимоги.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 72, 128,
158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

1. У задоволенні адміністративного
позову, - відмовити.

2. Копію постанови надіслати сторонам.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Терлецька О.О.