Справа № 816/3325/14
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2014-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2014 року м. ПолтаваСправа
№ 816/3325/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Довгопол М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Кулик-Куличок О.Л.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Леуса О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_3 до Головного
управління Держземагентства у
Полтавській області про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

20 серпня 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Головного
управління Держземагентства у
Полтавській області про визнання
протиправними дій щодо відмови у
наданні дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки земель сільськогосподарського
призначення державної власності
орієнтовною площею 2,00 га для ведення
особистого селянського господарства
за межами населеного пункту на
території Удовиченківської сільської
ради Зіньківського району Полтавської
області з підстав, викладених у листі №
31-16-0.4-4960/2-14 від 25.07.2014, та зобов'язання
повторно розглянути заяву позивача від
11.06.2014 про надання дозволу на розробку
вказаного проекту землеустрою.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилалася на безпідставність відмови
у задоволенні її заяви про надання
дозволу на розробку проекту
землеустрою на відведення земельної
ділянки, до якої було додано усі
документи, передбачені чинним
законодавством.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримала позовні вимоги,
просила суд задовольнити їх в повному
обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечував, мотивуючи свою
позицію тим, що позивачу відмовлено у
наданні дозволу на розробку проекту
землеустрою у зв'язку із наданням
дозволу на розробку проекту
землеустрою на відведення цієї
земельної ділянки іншій особі.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення, оцінивши докази, які мають
юридичне значення для вирішення спору
по суті, суд встановив наступні
обставини та відповідні до них
правовідносини.

12.06.2014 ОСОБА_3 звернулася до Головного
управління Держземагентства у
Полтавській області із заявою про
надання дозволу на розробку проекту
землеустрою на відведення земельної
ділянки для ведення особистого
селянського господарства площею 2,0 га
ріллі на території Удовиченківської
сільської ради Зіньківського району
(зареєстрована за вх. № 31-1986/0/17-14 від
12.06.2014) (а.с.20).

Листом № 31-16-0.4-4960/2-14 від 25.07.2014 Головним
управлінням Держземагентства у
Полтавській області залишено без
задоволення клопотання ОСОБА_3 у
зв'язку з наданням дозволу на розробку
проекту землеустрою іншій особі (а.с. 28).

Позивач не погодилась із діями
відповідача щодо відмови у наданні їй
дозволу на розробку проекту
землеустрою, у зв'язку з чим звернулася
до суду із відповідним позовом.

Оцінюючи обґрунтованість позовних
вимог, суд виходить з наступного.

Частиною 6 статті 118 Земельного кодексу
України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) визначено, що громадяни,
зацікавлені в одержанні безоплатно у
власність земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
для ведення фермерського господарства,
ведення особистого селянського
господарства у межах норм безоплатної
приватизації, подають клопотання до
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування,
який передає земельні ділянки
державної чи комунальної власності у
власність відповідно до повноважень,
визначених статтею 122 цього Кодексу. У
клопотанні зазначаються цільове
призначення земельної ділянки та її
орієнтовні розміри. До клопотання
додаються графічні матеріали, на яких
зазначено бажане місце розташування
земельної ділянки, погодження
землекористувача (у разі вилучення
земельної ділянки, що перебуває у
користуванні інших осіб) та документи,
що підтверджують досвід роботи у
сільському господарстві або наявність
освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства).

З матеріалів справи суд вбачає, що
ОСОБА_3 звернулася до Головного
управління Держземагентства у
Полтавській області із заявою про
надання дозволу на розробку проекту
землеустрою на відведення земельної
ділянки для ведення особистого
селянського господарства площею 2,0 га
ріллі на території Удовиченківської
сільської ради Зіньківського району.
Отже, у заяві позивач зазначила цільове
призначення земельної ділянки та її
орієнтовні розміри. До заяви ОСОБА_3
додала копію паспорта та
ідентифікаційного коду, викопіювання
з кадастрової карти (плану), довідку
про відсутність зареєстрованого права
власності.

Згідно з частиною 7 статті 118
Земельного кодексу України
відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування, який
передає земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу, розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Підставою відмови у
наданні такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно - територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Таким чином, перелік підстав для
відмови у наданні дозволу на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки є вичерпним і не
підлягає розширеному тлумаченню.

Із системного аналізу норм
земельного законодавства суд вбачає,
що при вирішенні клопотання про
надання дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки в межах норм безоплатної
приватизації, уповноважений на це
орган в контексті норм ч. 7 ст. 118 ЗК
України повинен перевірити:

відсутність передачі земельної
ділянки безоплатно у власність
відповідному громадянину по
зазначеному виду використання (частина
четверта статті 116 Земельного кодексу
України);

чи відносяться землі, за рахунок
яких планується формування земельної
ділянки, до земель
сільськогосподарського призначення
державної власності (частина четверта
статті 122 Земельного кодексу України);

відповідність бажаного місця
розташування земельної ділянки схемі
землеустрою і техніко-економічним
обґрунтуванням використання та
охорони земель
адміністративно-територіальної
одиниці, проектам землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затвердженим у встановленому
законом порядку (частина сьома статті
118 ЗК України);

відповідність бажаного місця
розташування земельної ділянки
містобудівній документації (у разі її
надання для містобудівних потреб)
(частина сьома статті 118 ЗК України та
частина третя статті 24 Закону України
"Про регулювання містобудівної
діяльності")

чи не порушуватиме бажане місце
розташування земельної ділянки вимог
раціональної організації території
(шляхом створення черезсмужжя) та
компактності землекористування (у разі
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки) (частина
друга статті 29 Земельного кодексу
України).

Відповідний механізм дій органів
Держземагентства викладено у пункті
2.1. Методичних рекомендацій щодо
порядку реалізації головними
управліннями Держземагентства в
областях, містах Києві та Севастополі
повноважень з передачі земельних
ділянок сільськогосподарського
призначення державної власності у
власність або користування (на
безконкурентних засадах) для всіх
потреб, затверджених наказом
Державного агентства земельних
ресурсів України від 28.02.2013 № 72 .

Підставою відмови у наданні дозволу на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність може бути невідповідність
місця розташування об'єкта (земельної
ділянки) наведеним вище вимогам.

Судом з'ясовано, що при перевірці
земельної ділянки, про надання дозволу
на розробку проекту землеустрою якої
звернулася позивач, невідповідності
місця розташування об'єкта (земельної
ділянки) наведеним вище вимогам
Відділом Держземагентва у
Зіньківському районі не встановлено,
що підтверджується інформацією щодо
перевірки земельної ділянки (а.с.22).

Натомість, відповідач у листі №
31-16-0.4-4960/2-14 від 25.07.2014 клопотання
позивача про надання дозволу на
розробку проекту землеустрою залишив
без задоволення у зв'язку з наданням
дозволу на виготовлення проекту
землеустрою іншій особі, тобто з
підстав, не передбачених чинним
законодавством.

Таким чином, при розгляді заяви ОСОБА_3
про надання дозволу на розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки у власність для
ведення особистого селянського
господарства відповідачем порушено
вимоги статті 118 Земельного кодексу
України в частині визначення підстави
для відмови у наданні дозволу.

Статтею 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Із аналізу наведеного суд дійшов
висновку, що відмова відповідача у
наданні дозволу позивачу на розробку
проекту землеустрою, викладена у листі
№ 31-16-0.4-4960/2-14 від 25.07.2014, не ґрунтується
на вимогах законодавства, а також повно
та всебічно встановлених обставинах,
які мали значення для прийняття такого
рішення.

За таких обставин позовні вимоги є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України відповідно
до задоволених вимог (або відповідного
місцевого бюджету, якщо іншою стороною
був орган місцевого самоврядування,
його посадова чи службова особа).

Згідно з підпунктом 3 частини 2 статті 4
Закону України "Про судовий збір"
розмір судового збору за подання
позовних заяв немайнового характеру
становить 0,06 розміру мінімальної
заробітної плати, тобто 73 грн 08 коп.

До позовної заяви додано квитанцію №
5Р13 від 14 серпня 2014 року про сплату
судового збору у розмірі 74,00 грн, тобто
у більшому розмірі, ніж встановлено
Законом.

В силу положень пункту 1 частини 1,
частини 2 статті 7 Закону України "Про
судовий збір" сплачена сума судового
збору повертається в разі внесення
судового збору в більшому розмірі, ніж
встановлено законом, в розмірі
переплаченої суми. Отже, судовий збір у
розмірі 92 копійок підлягає поверненню
позивачеві.

Згідно частини 1 статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
понесені позивачем судові витрати зі
сплати судового збору у розмірі 73,08 грн
підлягають стягненню на його користь з
Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 94, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до
Головного управління Держземагенства
у Полтавській області про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного
управління Держземагенства у
Полтавській області щодо відмови
ОСОБА_3 у наданні дозволу на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки земель
сільськогосподарського призначення
державної власності орієнтовною
площею 2,00 га для ведення особистого
селянського господарства за межами
населеного пункту на території
Удовиченківської сільської ради
Зіньківського району Полтавської
області з підстав, викладених у листі №
31-16-04-0.4-4960/2-14 від 25.07.2014.

Зобов'язати Головне управління
Держземагенства у Полтавській області
повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від
11.06.2014 (вх. № 31-1986/0/17-14 від 12.06.2014) про
надання дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки земель сільськогосподарського
призначення державної власності
орієнтовною площею 2,00 га для ведення
особистого селянського господарства
на території Удовиченківської
сільської ради Зіньківського району
Полтавської області.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_3 судові витрати зі
сплати судового збору у розмірі 73
(сімдесят три) гривні 08 (вісім) копійок.

Повернути ОСОБА_3 з Державного бюджету
України сплачену згідно квитанції №
5Р13 від 14 серпня 2014 року суму судового
збору у розмірі 92 (дев'яносто дві)
копійки.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови складено
15 вересня 2014 року.

Суддя
М.В. Довгопол