Справа № 757/11834/14-а
Суддя: Новак Р. В.
Дата ухвалення: 2014-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

печерський районний суд міста києва
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2014 року cуддя Печерського
районного суду міста Києва Новак Р.В.,
розглянувши в порядку скороченого
провадження в м. Києві адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України у
Залізничному районі м. Сімферополь
Автономної Республіки Крим, Пенсійного
Фонду України, третя особа Держава
Україна, про визнання неправомірними
дій та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
управління Пенсійного фонду України у
Залізничному районі м. Сімферополь
Автономної Республіки Крим, Пенсійного
Фонду України, третя особа Держава
Україна про визнання дій протиправними
та зобов'язання призначити та
виплачувати пенсію особі, яка проживає
за межами України, в якому просить
визнати незаконною бездіяльність
Пенсійного фонду України щодо не
незабезпечення своєчасного і в повному
об'ємі фінансування і виплати пенсії
позивачу, визнати бездіяльність
управління Пенсійного фонду України у
Залізничному районі м. Сімферополь
Автономної Республіки Крим щодо не
поновлення, не нарахування і невиплати
позивачу пенсії за віком протиправною,
зобов'язання управління Пенсійного
фонду України у Залізничному районі м.
Сімферополь Автономної Республіки
Крим нарахувати та виплатити пенсію за
віком з моменту припинення її виплати у
1999 році, з проведенням індексації і
здійсненням компенсації втрати
частини доходу у зв'язку несвоєчасною
виплатою незаконно не поновленої, не
нарахованої і невиплаченої пенсії
позивачу, допустивши негайне виконання
виплати пенсії за 1 місяць, стягнути на
користь позивача понесені нею судові
витрати.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим,
21.11.2013 вона, через власного
представника, звернулась до
відповідача управління Пенсійного
фонду України у Залізничному районі м.
Сімферополь Автономної Республіки
Крим із заявою про призначення та
нарахування пенсії за віком. Однак,
відповідач своїм листом від 04.12.2014
відмовив у нарахуванні пенсії. Після
чого, позивач звернулась до Пенсійного
Фонду України, однак відповідач своїм
листом від 27.12.2014 відмовив у
нарахуванні пенсії. Вважає такі дії
відповідачів неправомірними, просить
суд задовольнити її позовні вимоги.

Враховуючи наведене та дослідивши
матеріали справи, суд дійшов до
висновку про відмову в задоволенні
позову з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. У справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди, перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставах, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, з
використанням повноважень з метою, з
якою це повноваження надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дій).

Судом встановлено, що ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, 03.12.1997 виїхала з України до
Ізраїлю на постійне місце проживання.

21.11.2013 вона звернулась до відповідача
управління Пенсійного фонду України у
Залізничному районі м. Сімферополь
Автономної Республіки Крим із заявою
про призначення та нарахування пенсії
за віком. Однак, відповідач своїм
листом від 04.12.2014 відмовив у
нарахуванні пенсії.

Крім того, позивач звернулась до
Пенсійного Фонду України, однак
відповідач своїм листом від 27.12.2014
відмовив у нарахуванні пенсії
посилаючись на те, що рішення
Конституційного Суду України від
25-рп/2009 від 07.10.2009, на яке посилається
позивач як на підставу для задоволення
позовних вимог, розповсюджується на
осіб, які виїхали на постійне місце
проживання за кордон після 07.10.2009.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Передбачене Конституцією України
право громадян на соціальний захист
конкретизоване у Законі України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та Законі України «Про
пенсійне забезпечення», якими
встановлено порядок нарахування та
виплати пенсії.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» громадяни
України мають право на державне
пенсійне забезпечення за віком, по
інвалідності, у зв'язку з втратою
годувальника та в інших випадках,
передбачених цим Законом. Іноземні
громадяни та особи без громадянства,
які проживають в Україні, мають право
на пенсію на рівні з громадянами
України на умовах, передбачених
законодавством або міжнародними
угодами.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» право на отримання пенсій
та соціальних послуг із солідарної
системи мають: громадяни України, які
застраховані згідно із цим Законом та
досягли встановленого цим Законом
пенсійного віку чи визнані інвалідами
в установленому законодавством
порядку і мають необхідний для
призначення відповідного виду пенсії
страховий стаж.

Статтею 44 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлено, що заява про
призначення (перерахунок) пенсії та
необхідні документи подаються до
територіального органу Пенсійного
фонду або до уповноваженого ним органу
чи уповноваженій особі в порядку,
визначеному правлінням Пенсійного
фонду за погодженням із спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики, особисто або
через представника, який діє на
підставі виданої йому довіреності,
посвідченої нотаріально.

Відповідно до Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», заява про призначення
пенсії непрацюючим громадянам і членам
їх сімей подається заявником особисто
або через представника, який діє на
підставі виданої йому довіреності,
посвідченої нотаріально,
безпосередньо до органу, що призначає
пенсію, за місцем, проживання
(реєстрації), або законним
представником відповідно до
законодавства за місцем проживання
(реєстрації) заявника.

У п.7 Порядку встановлено, що до заяви
про призначення пенсії за віком
додаються, зокрема, документи про місце
проживання (реєстрації) заявника.

Згідно п.16 Порядку особа, яка
звертається за пенсією (незалежно від
виду пенсі), повинна пред'явити паспорт
(або інший документ, що засвідчує цю
особу), місце її проживання (реєстрації)
та вік.

За приписами п.29 Порядку за документ, що
засвідчує місце проживання особи,
приймаються: паспорт або довідка
уповноважених органів з місця
проживання (реєстрації), у тому числі
органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про
громадянство України» документами, що
підтверджують громадянство України є:
паспорт громадянина України, свідоцтво
про належність до громадянства
України, паспорт громадянина України
для виїзду за кордон, тимчасове
посвідчення громадянина України,
проїзний документ дитини,
дипломатичний паспорт, службовий
паспорт, посвідчення особи моряка,
посвідчення члена екіпажу, посвідчення
особи на повернення в Україну.

Позивач є громадянином України і у
відповідності до ч. 1 ст.26 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» за
наявності відповідного страхового
стажу набув право на отримання пенсії
за віком.

Як встановлено ч. 2 ст. 2 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»,
реєстрація місця проживання чи місця
перебування особи або її відсутність
не може бути умовою реалізації прав і
свобод, передбачених Конституцією,
законами чи міжнародними договорами
України, або підставами для їх
обмеження.

Відповідно до положень ст. 2 Закону
України «Про громадянство України»
якщо громадянин України набув
громадянство (підданство) іншої
держави або держав, то у правових
відносинах з Україною він визнається
лише громадянином України.

Як встановлено ст. 24 Конституції
України, громадяни мають рівні
конституційні права і свободи та є
рівними перед законом. Не може бути
привілеїв чи обмежень за ознаками раси,
кольору шкіри, політичних, релігійних
та інших переконань, статі, етнічного
та соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими ознаками.

Виходячи із правової та соціальної
природи пенсії право громадянина на
призначення йому пенсії не може
пов'язуватися з такою умовою, як
постійне проживання в Україні.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що позивач має право на
призначення йому пенсії за віком в
Україні за умови дотримання
встановленого порядку її призначення.

Порядок призначення пенсій, дотримання
якого виключає наявність спірних
правовідносин між сторонами щодо
призначення пенсій, встановлено
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Частина перша ст. 44 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» вказує на те, що заява про
призначення (перерахунок) пенсії або
про її відстрочення та необхідні
документи подаються до
територіального органу Пенсійного
фонду або до уповноваженого ним органу
чи уповноваженій особі в порядку,
визначеному правлінням Пенсійного
фонду за погодженням із спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади y сфері праці та
соціальної політики, особисто або
через представника, який діє на
підставі виданої йому довіреності,
посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення
документів для призначення
(перерахунку) пенсії відповідно до
зазначеного вище Закону, затверджений
постановою правління Пенсійного фонду
України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрований
в Міністерстві юстиції України 27.12.2005
за № 1566/11846 передбачає, зокрема ч.2, що
заява про призначення пенсії
непрацюючим громадянам подається
заявником особисто безпосередньо до
органу, що призначає пенсію, за місцем
проживання (реєстрації) заявника.

Пунктом 7 вказаного Порядку
передбачено, що до заяви про
призначення пенсії за віком додаються,
зокрема, документи про місце
проживання (реєстрації) особи.
Відповідно до п. 16 Порядку особа, яка
звертається за пенсією (незалежно від
виду пенсії) повинна пред'явити паспорт
(або інший документ, що засвідчує цю
особу, місце її проживання (реєстрації)
та вік, а за приписами п. 29 Порядку за
документ, що засвідчує місце
проживання особи, приймаються: паспорт
або довідка уповноважених органів з
місця проживання (реєстрації), у тому
числі органів місцевого
самоврядування.

З наведеного вбачається, що усім
пенсіонерам незалежно від виду пенсій
призначаються та виплачуються за
місцем проживання.

Частиною 3 статті 22 Конституції України
передбачено, що при прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав і
свобод.

Відповідно до другого речення статті 51
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Відповідно до пункту 3.3 Рішення
Конституційного Суду України від 07.10.2009
року, вказаними нормами Закону (статті
51) конституційне право на соціальний
захист поставлене в залежність від
факту укладення Україною з відповідною
державою міжнародного договору з
питань пенсійного забезпечення. Таким
чином, держава, всупереч
конституційним гарантіям соціального
захисту для всіх осіб, що мають право на
отримання пенсії у старості, на
законодавчому рівні позбавила цього
права пенсіонерів у тих випадках, коли
вони обрали постійним місцем
проживання країну, з якою не укладено
відповідного договору.

Отже, право громадянина на призначення
та одержання пенсії не може
пов'язуватися з такою умовою, як
постійне проживання в Україні. Держава,
відповідно до конституційних
принципів, зобов'язана гарантувати це
право незалежно від того, де проживає
особа, якій призначена пенсія, в
Україні чи за її межами.

Згідно з частиною другою статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Таким чином, з 07.10.2009 відсутні норми, які
унеможливлювали призначення та
виплату пенсії громадянам України, які
проживають за кордоном.

Як вбачається зі змісту відмови, заява
позивача про призначення пенсії за
віком по суті відповідачами не
розглянута.

Виходячи з цього, у Пенсійного фонду
України та управління Пенсійного фонду
України у Залізничному районі м.
Сімферополь Автономної Республіки
Крим були відсутні підстави для
направлення позивачу листа з
роз'ясненнями про те, що виплата пенсії
громадянам України, які проживають за
кордоном законодавством України не
передбачена.

Разом з тим, до компетенції Пенсійного
фонду України не належить прийняття
рішення про призначення пенсії, адже, у
відповідності до ч. 1 ст. 44 Закону №
1058-ІУ, заява про призначення пенсії та
необхідні документи подаються до
територіального органу Пенсійного
фонду або до уповноваженого ним органу
чи уповноваженій особі в порядку
визначеному правлінням Пенсійного
фонду за погодженням із спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики, особисто або
через представника, який діє на
підставі виданої йому довіреності,
посвідченої нотаріально.

Згідно з частиною 3 статті 7 Закону
України «Про звернення громадян», якщо
питання, порушені в одержаному органом
державної влади, місцевого
самоврядування, підприємствами,
установами, організаціями незалежно
від форм власності, об'єднаннями
громадян або посадовими особами
зверненні, не входять до їх
повноважень, воно в термін не більше
п'яти днів пересилається ними за
належністю відповідному органу чи
посадовій особі, про що повідомляється
громадянину, який подав звернення.

Таким чином, Пенсійний фонд України,
отримавши заяву позивача про
призначення пенсії, зобов'язаний був
направити її за належністю до
відповідного територіального
управління Пенсійного фонду України у
Залізничному районі м. Сімферополь
Автономної Республіки Крим.

При цьому не підлягають задоволенню
вимоги позивача до Пенсійного фонду
України про визнання протиправною
бездіяльності Пенсійного Фонду
України щодо не незабезпечення
своєчасного і в повному об'ємі
фінансування і виплати пенсії позивачу
з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 Положення про
Пенсійний Фонд України, затвердженого
Указом Президента України від 06.04.2011
року № 384/2011, Пенсійний Фонд України є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Віце-прем'єр міністра
України Міністра соціальної політики
України.

У своїй діяльності Пенсійний Фонд
України керується Конституцією
України та законами України, актами
Президента України та Кабінету
Міністрів України, наказами
Міністерства соціальної політики
України, іншими актами законодавства
України, а також дорученнями
Президента України та Міністра (п. 2
Положення).

Відповідно до п. 17 Положення Пенсійний
Фонд України здійснює свої
повноваження безпосередньо та через
утворені в установленому порядку
головні управління Фонду в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі, управління в районах,
містах і районах у містах.

Пенсійний Фонд України, як центральний
орган виконавчої влади, відповідно до
покладених на нього завдань
організовує, координує та контролює
роботу його органів щодо призначення
(перерахунку) та виплати пенсії. При
цьому, відповідно до п. 2.2. Положення про
Управління Пенсійного Фонду України в
районах, містах і районах у містах,
затвердженого постановою правління
Пенсійного Фонду України від 30.04.2002
року № 8-2, зареєстрованого в
Міністерстві Юстиції України 21 травня
2002 року за № 442/6730, призначає (здійснює
перерахунок) і виплачує пенсії
управління Фонду в районі, місті і
районах у містах, а не Пенсійний фонд
України.

Таким чином, Пенсійний фонд України не
є тим органом, до компетенції якого
відноситься призначення та виплата
позивачу пенсію за віком, у зв'язку з
цим в суду відсутні правові підстави
для задоволення вимог позивача про
зобов'язання відповідача про визнання
протиправною бездіяльності Пенсійного
Фонду України щодо не незабезпечення
своєчасного і в повному об'ємі
фінансування і виплати пенсії
позивачу.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України встановлено,
що у справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
зокрема: на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, шо мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 8, 44, 45 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», Постановою Правління
Пенсійного фонду України № 22-1 від
25.11.2005 «Про затвердження Порядку
подання та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та ст.ст. 2, 9, 69-71, 89, 94, 97, 183-2
КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України у Залізничному районі м.
Сімферополь Автономної Республіки
Крим, Пенсійного Фонду України, третя
особа Держава Україна, про визнання
неправомірними дій та зобов'язання
вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Пенсійного
Фонду України щодо не направлення
заяви ОСОБА_1 про перерахунок пенсії за
належністю до відповідного
територіального, а саме до управління
Пенсійного фонду України у
Залізничному районі м. Сімферополь
Автономної Республіки Крим.

Визнати протиправними дії управління
Пенсійного фонду України у
Залізничному районі м. Сімферополь
Автономної Республіки Крим щодо
відмови у здійсненні перерахунку та
виплати пенсії ОСОБА_1.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України у Залізничному районі м.
Сімферополь Автономної Республіки
Крим нарахувати та виплачувати пенсію
ОСОБА_1 з 21 травня 2012 року.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку протягом десяти
днів з дня отримання її копії до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Печерський районний суд м. Києва.

Суддя
Р.В. Новак