Справа № 490/9911/14-а
Суддя: Гуденко О. А.
Дата ухвалення: 2014-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

нп 2-а/490/1402/2014
Справа №490/9911/14-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 року
м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва
у складі :

головуючого -
судді - Гуденко О.А.,

при секретарі -
Аслановій Е.Е.,

за участю представника позивача -
ОСОБА_1,представника відповідача
-Галатюк Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в Миколаєві
адміністративний позов ОСОБА_3 до
Управління пенсійного фонду України в
Центральному районі м.Миколаєва про
зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

04 серпня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із позовом до Управління
Пенсійного Фонду України у
Центральному районі міста Миколаєва
про зобов'язання вчинити певні дії, а
саме : прийняти рішення про нарахування
, перерахунок та отримання позивачем
пенсії за віком та на інших підставах,
визначених пенсійним законодавством,
без обмежень за ознакою місця
проживання; нарахувати, перерахувати
та сплатити пенсію на підставах,
визначених пенсійним законодавством, з
07 жовтня 2009 року , тобто починаючи з дня
ухвалення Конституційним Судом
України рішення про втрату чинності
положення п.2 ч. 1 ст. 49 , другого речення
ст.. 51 ЗУ «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що є громадянином
України. З грудня 1997 року він виїхав
до Ізраїлю на постійне місце
проживання, де мешкає до теперішнього
часу. З січня 2007 року, після досягнення
пенсійного віку, йому повинна була
нарахована пенсія за віком. 29 листопада
2011 року він надіслав поштою заяву до
Управління пенсійного фонду України у
Центральному районі м.Миколаєва з
проханням призначити йому пенсію за
віком, але отримав від останнього
відмову. Посилаючись на те, що таке
порушує його права та суперечить
закону, представник позивача просив
задовольнити позов в повному обсязі.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав
позовні вимоги та просив суд їх
задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні позовні вимоги не визнав та
просив суд відмовити у задоволенні
позову, посилаючись на те, що заява про
призначення пенсії була подана
позивачем не особисто, а надіслана
поштовим відправленням без жодних
додатків. За такого, йому було
відмовлено лише у прийнятті заяви, а не
у призначенні пенсії, отже немає
предмету позовних вимог.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши
доводи позову, дослідивши матеріали
справи, судом встановлені наступні
факти та відповідні ним правовідносини

Позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, є
громадянином України, що
підтверджується паспортом громадянина
України для виїзду за кордон.

До вересня 1997 року він постійно
мешкав на території України у м.
Миколаєві в Центральному районі. У
грудні 1997 року він виїхав на постійне
місце проживання до Ізраїлю. З 16 січня
2007 року, йому повинна була нарахована
пенсія за віком, як громадянину
України, що досягнув пенсійного віку.

29 листопада 2011 року (отримана
відповідачем 05 грудня 2011 року) позивач
надіслав на адресу відповідача заяву у
довільній формі про призначення
пенсії за віком , до заяви додав копію
паспорта.

05 грудня 2011 року Управлінням
пенсійного фонду України в
Центральному районі м.Миколаєва надано
позивачу відповідь, в якій зазначено
про те, відповідно до ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», заява про призначення
пенсії непрацюючим громадянам
подається особисто або через
представника, який діє на підставі
довіреності, безпосередньо до органу,
що признає пенсію, за місцем проживання
(реєстрації), або законним
представником відповідно до
законодавства за місцем проживання
(реєстрації) заявника. Також пунктом 16
цього порядку визначено, що особа, яка
звертається за пенсією, повинна
пред'явити паспорт ( або інший документ,
що посвідчує особу). За такого,
позивачеві відмовлено у прийнятті
заяви про призначення пенсії, ане у
призначенні такої пенсії.

Так, «Порядок подання та оформлення
документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачає можливість
звернення за призначенням
(поновленням) пенсії як особисто, так й
поштою або на підставі довіреності.

Відповідно до ч.1 ст.1 ЗУ «Про пенсійне
забезпечення», громадяни України
мають право на державне пенсійне
забезпечення за віком, по
інвалідності, у зв'язку з втратою
годувальника та в інших випадках,
передбачених цим Законом.

Статтею 10 ЗУ «Про пенсійне
забезпечення» встановлено, що пенсійне
забезпечення відповідно до цього
Закону здійснюється органами
пенсійного фонду України.

Статтею 12 ЗУ «Про пенсійне
забезпечення» встановлено, що право на
пенсію за віком мають: чоловіки - після
досягнення 60 років і при стажі роботи
не менше 25 років; жінки - після
досягнення 55 років і при стажі роботи
не менше 20 років.

Відповідно до ст. 83 ЗУ «Про пенсійне
забезпечення», ст. 46 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» виплата пенсії
здійснюється з дня звернення за
пенсією, крім таких випадків, коли
пенсія призначається з більш раннього
строку, обчислюваного також виходячи з
дати звернення.

Відповідно до ч.1 ст. 47 ЗУ «Про
загальнообов'язкове пенсійне
страхування», пенсія виплачується
щомісяця організаціями, що здійснюють
виплату і доставку пенсій, у строк не
пізніше 25 числа місяця, за який
виплачується пенсія, виключно в
грошовій формі за зазначеним у заяві
місцем фактичного проживання
пенсіонера в межах України або
перераховується на визначений цією
особою банківський рахунок у порядку,
передбаченому законодавством.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
виплата пенсії за рішенням
територіальних органів Пенсійного
Фонду України або за рішенням суду
припиняється на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.

У статті 51 вказаного Закону
передбачено, що у разі виїзду
пенсіонера на постійне місце
проживання за кордон пенсія,
призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
шість місяців наперед перед виїздом,
рахуючи з місяця, що настає за місяцем
зняття з обліку за місцем постійного
проживання. Під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Дійсно, міжнародних договорів між
Україною та державою Ізраїль стосовно
призначення та виплати пенсії не
укладалося.

Разом з тим, Рішенням Конституційного
Суду України від 07 жовтня 2009 року №
125-рп/2009 визнано такими, що не
відповідають Конституції України,
положення п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення
статті 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Зокрема, п.п.3.3 Рішення КС України від
07.10.2009 р. №25-рн/2009 зазначено, що
конституційне право на соціальний
захист поставлене в залежність від
факту укладення Україною з
відповідною державою міжнародного
договору з питань пенсійного
забезпечення. Таким чином держава,
всупереч конституційним гарантіям
соціального захисту для всіх осіб, що
мають право на отримання пенсії у
старості, на законодавчому рівні
позбавила цього права пенсіонерів у
тих випадках, коли вони обрали
постійним місцем проживання країну,
з якою не укладено відповідного
договору. Виходячи із правової,
соціальної природи пенсій право
громадянина на одержання призначеної
йому пенсії не може пов'язуватися з
такою умовою, як постійне проживання
в Україні; держава відповідно до
конституційних принципів зобов'язана
гарантувати це право незалежно від
того, де проживає особа, якій
призначена пенсія, - в Україні чи за її
межами.

З наведених підстав положення пункту
2 частини першої статті 49, другого
речення статті 51 Закону щодо
припинення виплати пенсії пенсіонерам
на час постійного проживання
(перебування) за кордоном у разі,
якщо Україна не уклала з відповідною
державою міжнародний договір,
суперечать приписам Конституції
України стосовно утвердження і
забезпечення прав і свобод людини,
неприпустимості обмеження
конституційних прав і свобод,
рівності конституційних прав
громадян незалежно від місця
проживання, гарантування піклування
та захисту громадянам України, які
перебувають за її межами, права на
соціальний захист у старості (ст.3, ч.1,2
ст.24, ч.3 ст.25, ч.1 ст. 46, ч.1 ст.64
Конституції України)

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції
України - закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнанні
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Таким чином, з врахуванням наведеного,
положення п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення
статті 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» втратили чинність з 07
жовтня 2009 року, тобто з моменту
прийняття рішення Конституційним
Судом України № 25-рп/2009.

Отже, проживаючи в Ізраїлі, як
громадянин України, позивач має такі ж
самі конституційні права, як й інші
громадяни цієї держави, оскільки
Конституція України та пенсійне
законодавство України не допускають
обмеження права на соціальний захист,
зокрема права на отримання пенсії за
ознакою місця проживання.

Разом з тим, відповідно до п. 1.7
вищезазначеного Порядку, якщо заява
пересилається поштою (крім випадків
призначення (поновлення) пенсій), днем
звернення за пенсією вважається дата,
що зазначена на поштовому штемпелі
місця відправлення заяви.

У разі якщо до заяви про призначення
пенсії додані не всі необхідні
документи, орган, що призначає пенсію,
письмово повідомляє заявника про те,
які документи необхідно подати
додатково, про що в заяві про
призначення пенсії робиться
відповідний запис.

За п.2.1 цього порядку, до заяви про
призначення пенсії за віком додаються
такі документи:

1) документ про присвоєння
реєстраційного номера облікової
картки платника податків або свідоцтво
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування;

2) документи про стаж, що визначені
Порядком підтвердження наявного
трудового стажу для призначення пенсій
за відсутності трудової книжки або
відповідних записів у ній,
затвердженим постановою КМУ від 12
серпня 1993 року № 637.

За пунктами 2.9, 2.23 цього Порядку , особа,
яка звертається за пенсією (незалежно
від виду пенсії), повинна пред'явити
паспорт (або інший документ, що
засвідчує цю особу, місце її проживання
(реєстрації) та вік). Документи,
необхідні для призначення пенсії,
можуть бути подані як в оригіналах, так
і копіях, посвідчених нотаріально або
адміністрацією підприємства, установи,
організації, що подає документи
заявника для призначення пенсії, чи
органом, що призначає пенсію.
Документи про стаж, вік та заробітну
плату подаються тільки в оригіналах. У
разі якщо підтвердженням страхового
стажу є трудова книжка, надається копія
з неї, завірена адміністрацією
підприємства, установи, організації за
місцем останньої роботи або органом, що
призначає пенсію.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ

Відповідно до ст. 6 КАС України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду, якщо вважає, що рішенням, дією
чи бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

На підставі вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що позивачем не
дотримано порядку , встановленого
законом, звернення з заявою про
призначення пенсії , не додано до заяви
необхідних документів для можливості
призначення пенсії за віком чи
зазначення про їх наявність, а в разі
відсутності таких документів в заяві
не міститься жодних посилань про їх
витребування. За такого, оскільки
позивач фактично не звертався до
Управління пенсійного фонду України в
Центральному районі м.Миколаєва в
установленому законом порядку , в
зв'язку з чим йому було відмовлено лише
у прийнятті його заяви, а питання про
призначення йому пенсії так і не могло
бути розглянуте відповідачем, то немає
підстав вважати, що порушене його право
на соціальний захист відповідно до
вимог Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

За такого, позовні вимоги не
підлягають задоволенню, що не
позбавляє позивача в разі можливої
відмови відповідача в призначенні йому
пенсії за віком звернутися до суду за
захистом порушеного права.

Враховуючи викладене, керуючись ч. 2 ст.
152 Конституції України, ч. 2 ст. 49 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
Рішенням Конституційного Суду України
у справі за конституційним поданням
Верховного Суду України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) положень статті 49,
статті 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 7 жовтня 2009 року №
25-рп/2009, ст.ст. 2, 6, 9, 11, 71, 94, 99, 158-163, 183-2
КАСУкраїни, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_3 до Управління
пенсійного фонду України в
Центральному районі м.Миколаєва про
зобов'язання вчинити певні дії -
відмовити.

Апеляційну скаргу може бути подано до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через
Центральний районний суд м.Миколаєва
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови.

СУДДЯ
ГУДЕНКО О.А.