Справа № 804/8328/14
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2014-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
01 серпня 2014 р. Справа № 804/8328/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючий суддя Ніколайчук
при секретарі судового засідання
представник позивача Гусаров В.О.,
представник відповідача
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Ювас ТМ»
до Дніпропетровської митниці
Міндоходів, третя особа: Головне
управління державної казначейської
служби України в Дніпропетровській
області про визнання протиправним та
скасування рішення, -
12.06.2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ювас ТМ» звернулось
до Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Дніпропетровської митниці Міндоходів,
- визнати протиправним та скасувати
рішення про коригування митної
вартості товарів №110100000/2014/200082/1 від 22
травня 2014 року, яке прийняте
Дніпропетровською митницею
Міндоходів;

- визнати протиправною та скасувати
картку відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
№110100000/2014/00163, яка оформлена
Дніпропетровською митницею
Міндоходів;

- зобов'язати Дніпропетровську митницю
Міндоходів повернути на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ювас ТМ» () суму надмірно сплачених платежів
на загальну суму 175741,93 грн., з яких мито
в сумі 33796,53грн. та податку на додану
вартість в сумі 141945,40грн.;

- судові витрати стягнути з Держбюджету
на користь позивача.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що 21.05.2014р. позивачем
було заявлено до митного оформлення
товар - «трубні фланці з вуглецевої
сталі» виробництва компанії «ROCKWELL TRADING
COMPANY» (Великобританія) та подано
відповідну декларацію №110100000/2014/212345 з
усіма необхідними документами у
відповідності до вимог ст. 53 Митного
кодексу України. Позивачем у
декларації було заявлено вантаж за
ціною контракту 1,40 USD за кг. Проте
відповідачем безпідставно, в
порушення норм діючого законодавства
було надано картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення №110100000/2014/00163 та прийняте
рішення про коригування митної
вартості товарів №110100000/2014/200082/1 від 22
травня 2014 року до 2,63 USD за кг. з підстав
того, що до митного оформлення товарів
надано страховий поліс №3197 від
09.04.14р. що не містить інформації щодо
процентної ставки вартості
страхування та/або, розміру страхового
внеску, вартості страхування, дана
обставина унеможливлює проведення
розрахунку складових митної вартості,
які включають в себе, згідно умов
поставки CIF витрати на страхування.
Однак, митний орган не враховує та не
вірно тлумачить умови поставки CIF,
оскільки згідно останніх продавець
зобов'язаний за власний рахунок
застрахувати вантаж у відповідності з
договором купівлі-продажу, на умовах
надання права покупцю або іншій особі,
що володіє страховим інтересом
відносно товару, заявляти вимоги
безпосередньо до страховика, а також
надати покупцю страховий поліс або
інший доказ страхового покриття. Тобто
усі витрати по страхуванню,
вивантаженню, навантаженню та обробці
товару до митної території України вже
включені до ціни товару, яка підлягає
сплаті згідно з п.5 ч.2 ст.58 МК України. За
викладеного, позивач вважає, що митний
орган всупереч вимогам Митного
кодексу України застосував
другорядний метод визначення митної
вартості, відмовив у прийнятті митної
декларації, у той час коли документи, що
були подані позивачем для митного
оформлення відповідали вимогам
Митного кодексу України та визначали
ціну товару.

Ухвалою суду від 16.06.14р. відкрито
провадження по справі №804/8328/14 та
призначено справу до розгляду на 11.07.14р.

В подальшому розгляд справи відкладено
на 18.07.14р. та 01.08.14р.

11.07.14р. ухвалою суду залучено до участі
у справі №804/8328/14 третю особу, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача - Головне
управління державної казначейської
служби України в Дніпропетровській
області.

У судовому засіданні представники
позивача вищевикладені позовні вимоги
підтримали та просили позов
задоволити.

Представник відповідача проти позову
заперечував, просив відмовити у
задоволенні даного позову у повному
обсязі посилаючись на те, що посадові
особи митниці діяли у межах наданих
повноважень та у спосіб, передбачений
чинним законодавством. Для
підтвердження заявлених відомостей
про митну вартість товару позивачем
бути надані документи, зазначені у
графі 44 МД №110100000/2014/212345 від 21.05.14р.,
однак, спрацювала автоматизована
система управління ризиками щодо
можливого заниження митної вартості
товару у зв'язку з чим посадовою особою
митниці у відповідності до ст.54 Митного
кодексу України за МД №110100000/2014/212345 від
21.05.14р був здійснений контроль
наявності в підтверджуючих документах
усіх відомостей в кількісному виразі,
використаних при обчисленні митної
вартості та встановлено, що наданий
позивачем страховий поліс №3197
від 09.04.14р. не містив інформації щодо
процентної ставки вартості
страхування та/або розміру страхового
внеску, не містить посилань на
відповідну специфікацію. Зазначені
невідповідності дали підстави для
сумнівів у повноті включення страхових
витрат, як однієї зі складової митної
вартості відповідно до ст.58 МК України.
На думку митниці, позивачем заявлено
неповні відомості про митну вартість
товару, тому у відповідності до ст. 55 МК
України митницею правомірно було
винесене рішення про коригування
заявленої митної вартості товару від
22.05.2014р. та скориговано митну вартість
товару із застосуванням другорядного
методу визначення митної вартості - 2-r -
резервним методом із застосуванням
раніше визнаної вартості за митною
декларацію №11010000/2014/212345 від 21.05.2014р. - 2,63
дол. США/кг.

Заслухавши представників позивача та
відповідача, дослідивши матеріали
справи, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, проаналізувавши
норми чинного законодавства України,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду і
вирішення спору у сукупності з
наданими доказами, суд приходить до
висновку про відсутність підстав для
задоволення даного позову, виходячи з
наступного:

21.05.2014р. позивачем було заявлено до
митного оформлення товар - «трубні
фланці з вуглецевої сталі» виробництва
компанії «ROCKWELL TRADING COMPANY»
(Великобританія) та подано відповідну
декларацію №11010000/2014/212345 з доданими до
неї документами, а саме:

- картка обліку особи, яка здійснює
операції з товарами від 03.12.2012р.
№100/2013/0000794;

- міжнародна автомобільна накладна
№97310/1 та №97310/2 від 19.05.14р.;

- коносамент (№TSCM046321) від 09.04.2014р.;

- комерційна пропозиція від 22.01.14р.;

- рахунок-фактура (інвойс) від 25.02.2014р.
№ET-XF005;

- пакувальний лист б/н від 25.02.2014р.;

- страховий поліс від 09.04.2014р. №3197;

- зовнішньоекономічний договір
(контракт) від 12.03.2013 №12/03;

- додаткова угода до
зовнішньоекономічного договору
(контракту) №2 від 26.12.2013р.;

- специфікація від 21.01.14р. №10;

- сертифікат про походження товару від
26.08.2013р. №14С1309А0396/0016R від 26.08.2013р.;

- екологічна декларація №32082 від 16.05.14р.

Вказаний вище товар був придбаний
позивачем згідно умов
зовнішньоекономічного контракту від
12.03.2013р. №12/03, продавцем товару є «ROCKWELL
TRADING COMPANY» (Великобританія), виробником
та постачальником товару є компанія
«HEBEI XINFENG HIGH-PRESSURE FLANSE AND PIPE FITTING CO., LTD»
(Китай).

У поданій позивачем митній декларації
було заявлено митну вартість товару за
ціною контракту - 65800,00 USD, 770922,47 у
гривнях ( за курсом валюти 11,716147 грн./ USD)
вагою 60 006,00 кг (середня ціна за один кг -
1,4 USD за кг) згідно інвойсу від 25.02.2014р.
№ET-XF005 до контракту №12/03 від 12.03.2013р.

Посадовою особою митниці було
здійснено контроль наявності в
підтверджуючих документах усіх
відомостей в кількісному виразі
використаних при обчисленні митної
вартості за результатами якого були
виявлені наступні не відповідності:

- страховий поліс №3197 від 09.04.14р.
не містить інформації щодо процентної
ставки вартості страхування та/або,
розміру страхового внеску, вартості
страхування, дана обставина
унеможливлює проведення розрахунку
складових митної вартості, які
включають в себе, згідно умов поставки
CIF витрати на страхування згідно вимог
п.10 ст.58 МК України;

- страховий документ не містить
посилань на відповідну специфікацію.

Митницею 21.05.2014р. було надіслано
позивачеві електронне повідомлення
про вищевикладені зауваження та про
необхідність подання додаткових
документів для підтвердження
заявленої митної вартості за обраним
позивачем методом відповідно до п.2, п.3
ст. 53, ст.335 Митного кодексу України.

22.05.14р. позивач листом від 22.05.14р. №2205/1
зазначив, що на його думку, виявлені
розбіжності не впливають на визначення
митної вартості товару, а також
повідомив митницю про неможливість
надання додаткових документів.

У зв'язку з вищенаведеними
розбіжностями митним органом 22.05.14р.
було видано позивачеві картку відмови
у прийнятті митної декларації, митному
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення №110100000/2014/00163 з причин
неможливості використання вибраного
методу визначення митної вартості
товару згідно п.6 ст.54 Митного кодексу
України.

В тому числі, митницею було прийнято і
рішення про коригування митної
вартості товарів №110100000/2014/200082/1 від 22
травня 2014 року, за яким митним органом
було скориговано митну вартість
товару, що імпортується із
застосуванням другорядного методу
визначення митної вартості - 2-r -
резервним методом із застосуванням
раніше визначеної вартості за митною
декларацією №11010000/2014/212345 від 21.05.2014р. -
2,63 дол. США/кг.

Позивач не погоджується з
вищевказаними карткою відмови у
митному оформленні та рішенням про
коригування митної вартості від
22.05.2014р. з огляду на те, що позивач надав
усі документи, визначені ст.53 Митного
кодексу України, які визначали ціну
товару, а тому вищевказані рішення
митного органу не відповідають вимогам
Митного кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до Угоди про застосування
статті VII Генеральної угоди з тарифів і
торгівлі 1994 року за митними органами
зберігається право перевіряти
інформацію імпортерів щодо визначення
митної вартості, з точки зору її
повноти і правильності (стаття 17 та
додаток III, параграф 6 Угоди).

Відповідно до статті VII ГАТТ оцінка
ввезеного товару для митних цілей
повинна ґрунтуватися на дійсній
вартості ввезеного товару або вартості
аналогічного товару.

Порядок визначення митної вартості
товарів, методи визначення митної
вартості товарів, що переміщуються
через митний кордон України
передбачено Митним кодексом України та
іншими нормативними актами.

Відповідно до ст. 40 Митного кодексу
України митному контролю підлягають
усі товари і транспортні засоби, що
переміщуються через митний кордон
України. Митний контроль передбачає
проведення митними органами мінімуму
митних процедур, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань митної справи.

Митними процедурами вважаються
операції, пов'язані із здійсненням
митного оформлення цих товарів і
транспортних засобів, а також із
справлянням передбачених законом
податків і зборів.

Згідно ст. 42 Митного кодексу України
митні органи самостійно визначають
форму та обсяг митного контролю,
достатнього для забезпечення
додержання законодавства України з
питань митної справи при здійсненні
митного оформлення товарів.

Статтею 45 Митного кодексу України
встановлено, що особи, які переміщують
товари і транспортні засоби через
митний кордон України чи провадять
діяльність, контроль за якою цим
Кодексом покладено на митні органи,
зобов'язані подавати митним органам
документи та відомості, необхідні для
здійснення митного контролю.

Статтею 49 Митного кодексу України,
передбачено, що митною вартістю
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Згідно з ст. 51 Митного кодексу України
митна вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.52 Митного кодексу
України декларант або уповноважена ним
особа, які заявляють митну вартість
товару, зобов'язані подавати митному
органу достовірні відомості про
визначення митної вартості, які
повинні базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню.

Приписами статті 53 Митного кодексу
України передбачено, перелік
документів, що підтверджують заявлену
митну вартість та обраний метод її
визначення.

У разі якщо документи, зазначені у
частині другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи.

З метою здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів, митний орган,
відповідно до ч. 5 статті 54 МК України
має право:

1) упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості;

2) у випадках, встановлених цим
Кодексом, письмово запитувати від
декларанта або уповноваженої ним особи
встановлені статтею 53 цього Кодексу
додаткові документи та відомості, якщо
це необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості;

3) у випадках, встановлених цим
Кодексом, здійснювати коригування
заявленої митної вартості товарів;

4) проводити в порядку, визначеному
статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки
правильності визначення митної
вартості товарів після їх випуску;

5) звертатися до митних органів інших
країн із запитами щодо надання
відомостей, необхідних для
підтвердження достовірності заявленої
митної вартості;

6) застосовувати інші передбачені цим
Кодексом форми митного контролю.

Статтею 54 МК України передбачено, що
контроль правильності визначення
митної вартості товарів здійснюється
митним органом під час проведення
митного контролю і митного оформлення
шляхом перевірки числового значення
заявленої митної вартості.

За результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів митний орган визнає
заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування.

Відповідно до статті 337 МК України
перевірка документів та відомостей,
які подаються митним органам під час
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України,
здійснюється візуально, із
застосуванням інформаційних
технологій шляхом проведення:

- формато-логічного контролю;

- контролю співставлення;

- контролю із застосуванням системи
управління ризиками та в інші способи,
передбачені цим Кодексом.

Згідно із п. 2.3 наказу Міністерства
фінансів України від 24.05.2012 року № 599
«Про затвердження Форми декларації
митної вартості та Правил її
заповнення», якщо за результатами
аналізу, виявлення та оцінки ризиків
посадовою особою митного органу
встановлено ризик заявлення неповних
та/або недостовірних відомостей про
митну вартість, у тому числі невірне
визначення митної вартості, або якщо за
результатом розгляду поданих
декларантом або уповноваженою ним
особою документів, які підтверджують
митну вартість товарів, встановлені
підстави для запиту документів,
перелік яких визначений частинами
третьою та/або четвертою статті 53
Митного кодексу України, посадова
особа митного органу у графі «Для
відміток митного органу» ДМВ на
паперовому носії робить запис про
необхідність подання документів для
підтвердження митної вартості товарів
із складенням переліку таких
документів, зазначає час, дату і
прізвище, ставить свій підпис та
проставляє відбиток особистої
номерної печатки.

При електронному декларуванні
посадова особа за допомогою
автоматизованої системи митного
оформлення створює та надсилає
декларанту або уповноваженій ним особі
засвідчене електронним цифровим
підписом електронне повідомлення про
необхідність подання документів
відповідно до частин третьої та/або
четвертої статті 53 Кодексу для
підтвердження митної вартості товарів
із складанням їх переліку.

Статтею 55 Митного кодексу України
передбачено, що рішення про
коригування заявленої митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України з поміщенням у
митний режим імпорту, приймається
митним органом у письмовій формі під
час здійснення контролю правильності
визначення митної вартості цих товарів
як до, так і після їх випуску, якщо
митним органом у випадках,
передбачених частиною шостою статті 54
цього Кодексу, виявлено, що заявлено
неповні та/або недостовірні відомості
про митну вартість товарів, у тому
числі невірно визначено митну вартість
товарів.

Під час митного оформлення при
прийнятті митним органом письмового
рішення про коригування митної
вартості товарів декларант або
уповноважена ним особа може здійснити
коригування заявленої митної вартості
у строк, встановлений частиною другою
статті 263 цього Кодексу.

Декларант може провести консультації з
митним органом з метою обґрунтованого
вибору методу визначення митної
вартості на підставі інформації, яка
наявна в митному органі.

На вимогу декларанта консультації
проводяться у письмовому вигляді.

У випадку незгоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
митного органу про коригування
заявленої митної вартості товарів
митний орган за зверненням декларанта
або уповноваженої ним особи випускає
товари, що декларуються, у вільний обіг
за умови сплати митних платежів згідно
з митною вартістю цих товарів,
визначеною декларантом або
уповноваженою ним особою, та
забезпечення сплати різниці між сумою
митних платежів, обчисленою згідно з
митною вартістю товарів, визначеною
декларантом або уповноваженою ним
особою, та сумою митних платежів,
обчисленою згідно з митною вартістю
товарів, визначеною митним органом,
шляхом надання гарантій відповідно до
розділу X цього Кодексу. Строк дії таких
гарантій не може перевищувати 90
календарних днів з дня випуску товарів.

Протягом 80 днів з дня випуску товарів
декларант або уповноважена ним особа
може надати митному органу додаткові
документи для підтвердження заявленої
ним митної вартості товарів, що
декларуються.

У разі надання декларантом або
уповноваженою ним особою додаткових
документів митний орган розглядає
подані додаткові документи і протягом 5
робочих днів з дати їх подання виносить
письмове рішення щодо визнання
заявленої митної вартості та скасовує
рішення про коригування заявленої
митної вартості або надає обґрунтовану
відмову у визнанні заявленої митної
вартості з урахуванням додаткових
документів. У такому випадку надана
фінансова гарантія відповідно
повертається (вивільняється) або
реалізується в порядку та у строки,
визначені цим Кодексом.

Якщо митний орган протягом строку,
зазначеного у частині дев'ятій цієї
статті, не надає обґрунтованої відмови
у визнанні заявленої митної вартості з
урахуванням додаткових документів,
вважається, що декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість товарів визначено правильно.
У такому випадку митний орган скасовує
рішення про коригування заявленої
митної вартості, а надана фінансова
гарантія повертається (вивільняється)
у порядку та строки, визначені цим
Кодексом.

Методи визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, вказані в
статті 57 Митного кодексу України.

Так, в цій статті зазначено, що
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за такими методами: 1) основний - за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції); 2) другорядні: а) за ціною
договору щодо ідентичних товарів; б) за
ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів; в) на основі
віднімання вартості; г) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
Під час таких консультацій митний
орган та декларант можуть здійснити
обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для
її визначення може братися або ціна, за
якою ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до статті 62 цього Кодексу,
або вартість товарів, обчислена
відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Щодо розбіжностей та відсутність
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості,
які виявлені митним органом при
проведенні перевірки документів
декларанта, слід зазначити наступне:

при проведені перевірки документів,
які надані у підтвердження митної
вартості, позивачем надано страховий
документ від 09.04.13р. №3197, виданий
компанією «HEBEI XINFENG HIGH-PRESSURE FLANSE AND PIPE FITTING
CO., LTD» (Китай), відповідно до якого
застраховано вантаж на суму 65800 дол.
США, процентна ставка страхування та
сума страхування відсутня.

За умовами поставки CIF саме на продавця
покладається обов'язок забезпечення
морського страхування на користь
покупця проти ризику втрати чи
пошкодження товару під час
перевезення.

Отже, продавець зобов'язаний укласти
договір страхування та сплатити
страхові внески. Покупець повинен мати
на увазі, що за умовами терміна CIF від
продавця вимагається забезпечення
страхування лише з мінімальним
покриттям. У випадку, якщо покупець
бажає мати страхування з більшим
покриттям, він повинен або прямо та
недвозначно домовитися про це з
продавцем, або самостійно вжити
заходів до забезпечення додаткового
страхування.

Таким чином, посилання позивача на
загальні правила міжнародної торгівлі,
відповідно до яких страхування вантажу
відбувається на суму, що дорівнює 110%
від всієї суми комерційного рахунку не
може бути враховано, оскільки
відповідно до Офіційних правил
тлумачення торговельних термінів
Міжнародної торгової палати Інкотермс,
сума страхового покриття може
змінюватися.

При цьому, у страховому документі не
зазначено страховика, який здійснив
страхування, страховий документ не
містить посилань на контракт та
відповідну специфікацію.

Страхове покриття - це грошова сума, у
межах якої страховик відповідно до
умов страхування зобов'язаний
здійснити виплату в разі настання
страхового випадку. Страхова сума
встановлюється за згодою сторін під
час укладання договору.

Отже, страхове покриття має складати не
менше 10 % до вартості товару а, в
поданому страховому полісі таке
покриття складає 0%.

У своєму повідомленні позивач надав
пояснення, що усі витрати по
страхуванню, вивантаженню,
навантаженню та обробці товару до
митної території вже включені до ціни
товару, але це не є підставою для
ненадання обов'язкових документів, а
також подання документів, у яких
містяться розбіжності.

Також, позивач не надав документ, який
підтверджує вартість страхування, хоча
відповідно до.п.8 ч.2 ст.53 МК України був
зобов'язаний його надати.

Страховий платіж (страховий внесок,
страхова премія) - це кошти, які є платою
за страхування та вносяться
страхувальником у строки, зазначені в
договорі страхування. Розмір
страхового внеску визначається на
підставі страхового тарифу та
страхової суми.

Страховий платіж (страховий внесок,
страхова премія) - плата за страхування,
яку страхувальник зобов'язаний внести
страховику згідно з договором
страхування. (Закон України „Про
страхування")

Варто зазначити, що страховий поліс був
поданий китайською мовою. У
повідомленні митниці від 21.05.2014 12:18 було
зобов'язано декларанта відповідно до
ст.254 МК України надати документи
українською мовою, що декларант не
виконав.

Отже, декларант подав страховий поліс,
який містить розбіжності, не надав
обов'язкові для подання документи, що
підтверджують вартість страхування, а
також переклад страхового полісу.

Необхідність витребування додаткових
документів, таких як: договір (угода,
контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; виписку з
бухгалтерської
документації;прейскурант виробника
товару; висновки про якісну та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини; копія митної
декларації країни відправлення та
документи, що містять відомості про
вартість страхування.

Під час здійснення перевірки наданих
позивачем до митного оформлення
документів, посадовою особою митниці
встановлено, що зовнішньоекономічний
договір зазначений декларантом у графі
44 митної декларації, під кодом
документа - 4100.

Відповідно до Відомчих класифікаторів
інформації з питань державної митної
справи, які використовуються у процесі
оформлення митних декларацій,
затверджених наказом Міністерства
фінансів України від 20.09.2012 року № 1011
«Про затвердження відомчих
класифікаторів інформації з питань
державної митної справи, які
використовуються у процесі оформлення
митних декларацій» під кодом 4101
зазначається: зовнішньоекономічний
договір (контракт) на відшкодувальній
основі (крім позначених кодами 4100 або
4104).

У випадках поставки товару за
зовнішньоекономічним контрактом з
виробником товару зазначається код
документу 4104 - зовнішньоекономічний
договір (контракт) купівлі-продажу,
стороною якого є виробник товарів, що
декларуються, та подання якого для
митного оформлення не супроводжується
поданням пов'язаних з ним
посередницьких (зовнішньоекономічних
та/або внутрішніх) договорів.

Відповідно до контракту від 12.03.2013 року
№12, продавцем товару є фірма «ROCKWELL TRADING
COMPANY» (Великобританія), а покупцем - ТОВ
«ЮВАС ТМ» (Україна).

Відповідно до інформації, зазначеної
позивачем у графі 2
«Відправник/експортер», відправником
товару є «HEBEI XINFENG HIGH-PRESSURE FLANSE AND PIPE FITTING
CO., LTD» (Китай).

У графі 11 «Торговельна країна/Країна
виробництва» зазначається
місцезнаходження особи, з якою
українським суб'єктом
зовнішньоекономічної діяльності
укладено договір (контракт) або інший
документ, що використовується в
міжнародній практиці замість договору
(контракту).

Так, у графі 11 вищезазначеної ВМД
Позивачем зазначений літерний код - GB,
який згідно Класифікації держав світу
відповідає назві держави «Британія».

У графі 15 «Код країни відправлення» та
графі 34 «Код країни походження»
Позивачем зазначений літерний код - CN,
який згідно Класифікації держав світу
відповідає назві держави «Китай».

Отже, декларант повинен був надати до
Дніпропетровської митниці договір з
третіми особами, що пов'язаний з
договором (контрактом) про поставку
товарів, однак свого обов'язку не
виконав.

Таким чином, надані позивачем
документи не відповідають положенням
п.2 ч.2 ст. 52 МК України щодо
достовірності відомостей про
визначення митної вартості, які
повинні базуватись на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню.

Відповідно до п.6 статті 54 МК України
митний орган може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом митною вартістю за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів.

У зв'язку із неможливістю застосування
основного методу визначення митної
вартості товарів посадовою особою
Дніпропетровської митниці послідовно
застосовано другорядні методи
визначення митної вартості.

Відповідно до статті 59 МК України
(метод визначення митної вартості за
ціною договору щодо ідентичних
товарів), у разі якщо митна вартість
імпортованих товарів не може бути
визначена згідно з положеннями статті
58 МК України, за основу для її
визначення береться вартість операції
з ідентичними товарами, що продаються
на експорт в Україну з тієї ж країни і
час експорту яких збігається з часом
експорту оцінюваних товарів або є
максимально наближеним до нього.

При застосуванні цього методу
визначення митної вартості за основу
береться прийнята митним органом
вартість операції з ідентичними
товарами з дотриманням умов,
зазначених у цій статті. При цьому під
ідентичними розуміються товари,
однакові за всіма ознаками з
оцінюваними товарами, у тому числі за
такими, як: фізичні характеристики;
якість та репутація на ринку; країна
виробництва; виробник.

Відсутність інформації про продаж
ідентичних товарів унеможливила
застосування Дніпропетровською
митницею цього методу для визначення
митної вартості товару.

Відповідно до статті 60 МК України
(метод визначення митної вартості за
ціною договору щодо подібних
(аналогічних товарів), у разі якщо митна
вартість оцінюваних товарів не може
бути визначена згідно з положеннями
статей 58 і 59 МК України, за митну
вартість береться прийнята митним
органом вартість операції з подібними
(аналогічними) товарами, які продано на
експорт в Україну і час експорту яких
збігається з часом експорту оцінюваних
товарів або є максимально наближеним
до нього.

Під подібними (аналогічними)
розуміються товари, які хоч і не є
однаковими за всіма ознаками, але мають
схожі характеристики і складаються зі
схожих компонентів, завдяки чому
виконують однакові функції порівняно з
товарами, що оцінюються, та вважаються
комерційно взаємозамінними.

Ціна договору щодо подібних
(аналогічних) товарів береться за
основу для визначення митної вартості
товарів, якщо ці товари ввезено
приблизно в тій же кількості і на тих же
комерційних рівнях, що й оцінювані
товари.

Відсутність інформації про продаж
подібних (аналогічних) товарів
унеможливила застосування цього
методу для визначення митної вартості
товару.

Методи на основі віднімання та
додавання вартості (статті 62, 63 МК
України) повинні ґрунтуватися на даних,
які є об'єктивними, підтверджуються
документально, піддаються обчисленню
та належать до вартості витрат,
понесених виробником при виробництві
оцінюваних товарів. Відсутність
необхідних документів також
унеможливила застосування зазначених
методів.

Тому, під час перевірки заявленої
митної вартості товару та здійсненні
митної оцінки виникла потреба у
використанні різних джерел її
обґрунтування та була необхідність
застосування різних підходів до оцінки
товарів.

Застосований митницею резервний метод
визначення митної вартості (статті 64 МК
України) базується на світовій
практиці, згідно якої в рамках цього
методу допускається розумна гнучкість
в підходах до застосування попередніх
методів визначення митної вартості.

Таким чином, рішення про коригування
митної вартості товарів №110100000/2014/200082/1
від 22 травня 2014 року прийнято
відповідно до норм чинного
законодавства.

Відповідно до ст. 256 МК України відмова
у митному оформленні - це письмове
вмотивоване рішення митного органу про
неможливість здійснення митного
оформлення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через невиконання декларантом або
уповноваженою ним особою умов,
визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 264 МК України у разі
відмови у прийнятті митної декларації
посадовою особою митного органу
заповнюється картка відмови у
прийнятті митної декларації за формою,
встановленою центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
політику у сфері фінансів. Один
примірник зазначеної картки
невідкладно вручається (надсилається)
декларанту або уповноваженій ним
особі. Інформація про відмову у
прийнятті для оформлення електронної
митної декларації надсилається
декларанту електронним повідомленням,
засвідченим електронним цифровим
підписом посадової особи митного
органу.

Таким чином, картка відмови прийнята
митницею відповідно до норм чинного
законодавства.

Відповідно до п. 7 статті 55 МК України у
випадку незгоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
митного органу про коригування
заявленої митної вартості товарів
митний орган за зверненням декларанта
або уповноваженої ним особи випускає
товари, що декларуються, у вільний обіг
за умови сплати митних платежів згідно
з митною вартістю цих товарів,
визначеною декларантом або
уповноваженою ним особою, та
забезпечення сплати різниці між сумою
митних платежів, обчисленою згідно з
митною вартістю товарів, визначеною
декларантом або уповноваженою ним
особою, та сумою митних платежів,
обчисленою згідно з митною вартістю
товарів, визначеною митним органом,
шляхом надання гарантій відповідно до
розділу X цього Кодексу. Строк дії таких
гарантій не може перевищувати 90
календарних днів з дня випуску товарів.

Як вбачається зі справи, товар випущено
у вільний обіг за бажанням
підприємства за МД № 110100000/2014/212603 під
фінансову гарантію декларанта зі
сплатою податків і зборів до
Держбюджету України.

Протягом 80 днів з дня випуску товарів
декларант або уповноважена ним особа
може надати митному органу додаткові
документи для підтвердження заявленої
ним митної вартості товарів, що
декларуються. У разі надання
декларантом або уповноваженою ним
особою додаткових документів митний
орган розглядає подані додаткові
документи і протягом 5 робочих днів з
дати їх подання виносить письмове
рішення щодо визнання заявленої митної
вартості та скасовує рішення про
коригування заявленої митної вартості
або надає обґрунтовану відмову у
визнанні заявленої митної вартості з
урахуванням додаткових документів.

Жодних додаткових документів протягом
визначеного строку декларант не надав,
не скориставшись при цьому своїм
правом, передбаченим МК України.

Позивач також звернувся до суду про
повернення зарезервованих
Дніпропетровською митницею грошових
коштів з державного бюджету України на
користь Позивача у розмірі 175 741,93 грн.

Відповідно до Порядку повернення
платникам податків коштів, що
обліковуються на відповідних рахунках
митного органу як передоплата, і митних
та інших платежів, помилково та/або
надмірно сплачених до бюджету,
контроль за справлянням яких
здійснюється митними органами,
затвердженим наказом Держмитслужби
України від 20.07.2007 № 618, визначено
процедуру повернення платникам
податків коштів, що обліковуються на
відповідних рахунках митного органу як
передоплата, і митних та інших
платежів, помилково та/або надмірно
сплачених до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється митними
органами, у тому числі у випадках,
зазначених у статті 264, частині
четвертій статті 284 Митного кодексу
України та в міжнародних договорах
України.

Для повернення з Державного бюджету
України митних та інших платежів,
помилково та/або надмірно сплачених до
бюджету, контроль за справлянням яких
здійснюється митними органами,
платником податків до загального
відділу митного органу, яким
здійснювалось оформлення митної
декларації, подається заява довільної
форми, яка підписується керівником і
головним бухгалтером суб'єкта
господарської діяльності або фізичною
особою.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го
дня, наступного за днем зарахування
коштів до Державного бюджету України.

Як встановлено судом, а позивачем не
заперечується, він до
Дніпропетровської митниці із
відповідною заявою не звертався, а отже
норм, зазначених у цьому Порядку ним не
дотримано.

Верховний Суд України в постанові від
17.12.13 у справі № 21-439а13 зазначає про те,
що питання контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості, як і визначення методу її
обчислення у встановленому законом
порядку в разі виникнення
обґрунтованого сумніву, відноситься до
виключної компетенції митних органів.
Тому суди, встановивши протиправність
рішень митного органу про визначення
митної вартості товару за тим чи іншим
методом, не вправі підміняти митний
орган, стягуючи з державного бюджету
надмірно сплачену з такої вартості
суму ПДВ, фактично визначаючи при цьому
інший метод обчислення митної
вартості.

Таким чином, суди, не можуть
постановляти рішення щодо стягнення з
державного бюджету на користь
підприємства суми надмірно сплаченого
ПДВ, тобто фактично визначати митну
вартість ввезеного ним товару за
першим методом, чим підміняють митний
орган.

Від-так, задоволення позову в частині
зобов'язання митниці здійснити митне
оформлення вантажу за ціною контракту
є формою втручання в дискреційні
повноваження митних органів та
виходять за межі завдань
адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, суд дійшов
висновку, що рішення Дніпропетровської
митниці про коригування митної
вартості товарів №110100000/2014/200082/1 від 22
травня 2014 року, картка відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення №110100000/2014/00163 прийняті на
підставі та у межах повноважень, що
передбачені діючими
нормативно-правовими актами, і тому
позовні вимоги задоволенню не
підлягають у повному обсязі.

Відповідно до ст. 69 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна, довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про відмову в задоволені позовних
вимог позивача.

Згідно ст. 94 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі відмови в
задоволенні позову судові витрати не
присуджуються на користь сторони з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова або
службова особа).

Керуючись ст. 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ювас ТМ» до
Дніпропетровської митниці Міндоходів,
третя особа: Головне управління
державної казначейської служби
України в Дніпропетровській області
про визнання протиправним та
скасування рішення - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 05
червня 2014 року

Суддя С.В.
Ніколайчук