Справа № 803/1631/14
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2014-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2014 року Справа № 803/1631/14

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді Ковальчука В.Д.,

при секретарі судового засідання
Ткачук І.І.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Макарук Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Луцького міського центру
зайнятості про визнання дій
незаконними, визнання неправомірним та
скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з
адміністративним позовом до Луцького
міського центру зайнятості про
визнання дій незаконними, визнання
неправомірним та скасування наказу,
обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 24
лютого 2014 року Луцьким міським цетром
зайнятості була проведена перевірка
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення відповідно до Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття" по факту його
перебування у трудових відносинах із
Луцьким національним технічним
університетом та отримання доходу від
даної трудової діяльності з 01.09.2012 року
по 27.06.2013 року. За результатами даної
перевірки було складено акт
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення відповідно до Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття" №62 від 24 лютого 2014
року, а 24 березня 2014 року начальником
Луцького міського центру зайнятості
було видано наказ № НТ 140324 про
повернення позивачем за період з 01.09.2012
року по 31.10.2012 року коштів у сумі 4828,76
грн.

Позивач вважає дії Луцького
міського центру зайнятості щодо
складання акту та наказу незаконними, а
наказ про повернення коштів
неправомірним та таким, що підлягає
скасуванню з огляду на те, що перевірка
проведена уже після закінчення виплати
допомоги, а центром зайнятості така
перевірка може бути проведена лише у
період реєстрації особи безробітною та
протягом період перебування особи на
обліку як безробітної, перевірку центр
зайнятості проводив без взаємодії з
іншими державними органами - Пенсійним
фондом та податковим органом за межами
своєї компетенції, позивач не був
ознайомлений ні з актом перевірки, ні з
наказом, а тому був позбавлений права
на захист, позивач фактично приступив
до виконання своїх службових
обов'язків в Луцькому національному
технічному університеті з 01.11.2012 року, з
цього ж часу почав отримувати
заробітну плату, що й відображено в
акті, а тому підстав щодо складання
акту та видачі наказу у відповідача не
було. Просить визнати незаконними дії
Луцького міського центру зайнятості
щодо складання акту перевірки №62 від
24.02.2014 року та наказу №НТ 140324 від 24.03.2014
року незаконними, визнати
неправомірним та скасувати наказ №НТ
140324 від 24.03.2014 року.

В запереченні на
адміністративний позов відповідач
адміністративний позов не визнав з
огляду на те, що 25 грудня 2013 року
відповідачем було отримано відомості з
Пенсійного фонду України стосовно
позивача, по результатах співставлення
яких виявлено порушення. 7.12.2013 року
прийнято рішення щодо проведення
розслідування та за результатами
прийнятого рішення 24.02.2014 року
проведено розcлідування страхового
випадку та обґрунтованості виплат
матеріального забезпечення відповідно
до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття". Відповідач вважає, що
центр зайнятості вправі був провести
перевірку, а твердження позивача про
можливість проведення такої перевірки
тільки у період реєстрації
безробітного та протягом періоду його
перебування на обліку як безробітного
є невірними. Враховуючи те, що позивач
з 01.09.2012 року був працевлаштований в
Луцький національний технічний
університет, відносився до категорії
зайнятого населення, не мав права на
отримання матеріального забезпечення
на випадок безробіття, а відповідно до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття", виплата допомоги по
безробіттю припиняється з моменту
працевлаштування безробітного,
просить у задоволені
адміністративного позову відмовити.

В судовому засіданні позивач та
його представник адміністративний
позов підтримали з підстав викладених
у позовній заяві, та додатково
пояснили, що позивач був призначений за
строковим договором на посаду
керівника проекту інституту аналізу
державної та регіональної політики з 1
листопада 2012 року, та з цього ж числа
приступив до роботи за сумісництвом в
Луцькому національному технічному
університеті на посаді доцента кафедри
менеджменту та маркетингу, про
зазначені обставини позивач
повідомляв інспектора центру
зайнятості, враховуючи, що в
оспорюваний період позивач не мав
заробітку і статусу безробітного його
не позбавляли, просили
адміністративний позов задовольнити.

Представник відповідача
адміністративний позов не визнала з
підстав викладених у запереченні на
адміністративний позов, просила у
задоволенні адміністративного позову
відмовити.

Суд заслухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази, вважає, що
позов підлягає до часткового
задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1
перебував на обліку в Луцькому
міському центрі зайнятості як
безробітний в період з 28 січня 2012 року
по 30 жовтня 2012 року.

Наказом відповідача № НТ 120120 від 20
січня 2012 року позивачу наданий статус
безробітного, наказом № НТ 120120 від 20
січня 2012 року позивачу призначено
виплату допомоги по безробіттю в
період з 20 січня 2012 року по 13 січня 2013
року.

8 листопада 2012 року відповідачем
прийнятий наказ № НТ13026, яким позивача
знято з обліку відповідно до абзацу 2
підпункту 1 пункту 20 Порядку
реєстрації, перереєстрації та ведення
обліку громадян, які шукають роботу, і
безробітних, у зв'язку із
працевлаштуванням за направленням ДСЗ.

24 березня 2014 року відповідачем
прийнятий наказ № НТ140324 про повернення
позивачем отриманої допомоги по
безробіттю відповідно до пункту 6.14
Порядку надання допомоги по
безробіттю, у тому числі одноразової її
виплати для організації безробітними
підприємницької діяльності,
затвердженого Наказом Мінпраці та
соціальної політики України від 20.11.2000
№307, з 1.09.2012 року по 31.10.2012 року в сумі
4828,76 грн.

Підставою прийняття зазначеного
наказу став висновок відповідача, що
викладений в акті розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплат матеріального забезпечення
безробітним № 62 д від 24 лютого 2014 року.
Так, згідно викладеного в цьому акті,
ОСОБА_1 з 1 вересня 2012 року по 27 червня 2013
року працював в Луцькому національному
технічному університеті. Оскільки про
наведені обставини ОСОБА_1 не повідомив
службу зайнятості ним порушені вимоги
п.2 статті 36 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" та відповідно до п. 3 цієї
статті сума виплаченого матеріального
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання ним
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Спірним питанням, що виникло між
сторонами є питання правомірності
віднесення позивача до зайнятого
населення через призначення ОСОБА_1 на
0,25 ставки доцента кафедри менеджменту
та маркетингу за сумісництвом в
Луцький національний технічний
університет з 01.09.2012 року (приступив до
виконання своїх обов'язків з 01.11. 2012
року).

Згідно зі статтею 3 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття», законодавство про
страхування на випадок безробіття
складається з Основ законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, цього
Закону, Закону України "Про зайнятість
населення"та інших нормативно-правових
актів, що регулюють відносини у сфері
страхування на випадок безробіття, а
також міжнародних договорів України,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України.

Відповідно до статті 22 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття" право на допомогу
по безробіттю залежно від страхового
стажу мають застраховані особи,
визнані в установленому порядку
безробітними, страховий стаж яких
протягом 12 місяців, що передували
реєстрації особи як безробітної,
становить не менше ніж шість місяців за
даними Державного реєстру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування. Допомога по
безробіттю виплачується з 8 дня після
реєстрації застрахованої особи в
установленому порядку в державній
службі зайнятості. Загальна тривалість
виплати допомоги по безробіттю не може
перевищувати 360 календарних днів
протягом двох років, а для осіб,
зазначених у частині другій статті 6
цього Закону, - 180 календарних днів.

Стаття 1 Закону України "Про
зайнятість населення" (діяв на момент
спірних правовідносин) до зайнятого
населення відносить, діяльність
громадян, пов'язану із задоволенням
особистих та суспільних потреб і таку,
що, як правило, приносить їм доход у
грошовій або іншій формі.

З 1 січня 2013 року набрав чинності
Закон України "Про зайнятість
населення"№ 5067-VІ від 5 липня 2012 року
(надалі за текстом Закон № 5067-VІ), яким
визначені правові, економічні та
організаційні засади реалізації
державної політики у сфері зайнятості
населення, гарантії держави щодо
захисту прав громадян на працю та
реалізації їхніх прав на соціальний
захист від безробіття.

Частиною 1 статті 4 цього Закону
визначено, що до зайнятого населення
належать особи, які працюють за наймом
на умовах трудового договору
(контракту) або на інших умовах,
передбачених законодавством, особи,
які забезпечують себе роботою
самостійно (у тому числі члени
особистих селянських господарств),
проходять військову чи альтернативну
(невійськову) службу, на законних
підставах працюють за кордоном та які
мають доходи від такої зайнятості, а
також особи, що навчаються за денною
формою у загальноосвітніх,
професійно-технічних та вищих
навчальних закладах та поєднують
навчання з роботою.

Отже, одним із критеріїв
зайнятого населення, як за старим так і
новим Законом, є не лише одне
працевлаштування, а і отримання від
праці доходу.

Наказом №45 від 1 листопада 2012 року
ОСОБА_1 було призначено за строковим
договором на посаду керівника проекту
з посадовим окладом 2300 грн. з 01.11.2012 року
по 31.06.2013 року в Інститут аналізу
державної та регіональної політики.

Згідно з наказом №136-06-34 від 04.09.2012
року ОСОБА_1 було призначено на 0,25
ставки доцента кафедри менеджменту та
маркетингу за сумісництвом, з 01.09.2012
року по 27.06.2013 року з окладом 690 грн. в
Луцький національний технічний
університет.

Відповідно до довідки Луцького
національного технічного університету
№34 від 31 травня 2014 року ОСОБА_1
приступив до виконання своїх
обов'язків з 01.11.2012 року.

Про те, що ОСОБА_1 приступив до
виконання своїх обов'язків в Луцькому
національному технічному університеті
з 01.01.2012 року відображено в акті
перевірки відповідача від 24 лютого 2014
№62 та не заперечив в судовому
засіданні представник відповідача.

Отже, ОСОБА_1 приступив до виконання
своїх обов'язків як за основним місцем
роботи, так і за сумісництвом з 01.11.2013
року і з цього часу став отримувати
заробітну плату.

Згідно зі статтею 36 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" ... Застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг. ... Сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 повідомив
Луцький міський центр зайнятості про
вищевикладені обставини, що впливали
на умови виплати забезпечення, а тому з
01.11.2012 року йому було припинено виплату
допомоги по безробіттю.

Положеннями підпункту 8 пункту 1 статті
31 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" закріплено, що виплата
допомоги по безробіттю припиняється у
разі призначення виплати на підставі
документів, які містять неправдиві
відомості.

Згідно з пунктом 6.14 Порядку надання
допомоги по безробіттю, у тому числі
одноразової її виплати для організації
підприємницької діяльності,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 20 листопада 2000 року №307 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 14.12.2000 року за №915/5136
передбачено, що застраховані особи
зобов'язані у повному обсязі
повідомляти про обставини, що
спричиняють зміни розміру
матеріального забезпечення та порядку
його надання. Сума вартості
матеріального забезпечення та
соціальних послуг, наданих
застрахованій особі внаслідок
зловживання або невиконання нею своїх
обов'язків, стягується з цієї особи в
судовому порядку.

Пунктом 5.5 Порядку надання допомоги по
безробіттю, у тому числі одноразової її
виплати для організації безробітними
підприємницької діяльності,
передбачено, що "виплата допомоги по
безробіттю припиняється у разі
працевлаштування безробітного,
зайняття підприємницькою або іншою
діяльністю, пов'язаною з одержанням
доходу безпосередньо від цієї
діяльності, виконання робіт (послуг) за
цивільно-правовими угодами (з дня
працевлаштування, державної
реєстрації як суб'єкта підприємницької
або іншої діяльності, виконання робіт
(послуг) за цивільно-правовими
угодами)".

Таким чином, законодавство України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування передбачає
припинення виплати допомоги по
безробіттю лише у випадку
працевлаштування безробітного,
пов'язаного з одержанням доходу
безпосередньо від цього
працевлаштування.

Враховуючи, що ОСОБА_1 приступив
до виконання своїх обов'язків як за
основним місцем роботи, так і за
сумісництвом з 01.11.2012 року і з цього
часу став отримувати заробітну плату,
висновок Луцького міського центру
зайнятості про віднесення позивача до
зайнятого населення з 01.09.2012 року є
помилковим.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку щодо неправомірності
винесеного Луцьким міським центром
зайнятості наказу № НТ 140324 від 24
березня 2014 року про повернення
позивачем за період з 01.09.2012 року по
31.10.2012 року коштів у сумі 4828,76 грн., а
тому враховуючи повноваження суду,
передбачені статтею 162 Кодексу
адміністративного судочинства
України, визнає вказаний наказ
протиправним та його скасовує.

Не підлягає до задоволення
позовна вимога про визнання дій
відповідача незаконними щодо
складання акту перевірки, оскільки
відповідно до положень пункту 5 Порядку
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення безробітним,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України,
Державної податкової адміністрації
України від 13.02.2009 року №60/62, за
результатами перевірки оформляється
акт, який не є нормативно-правовим
актом чи правовим актом індивідуальної
дії, не породжує будь-яких правових
наслідків (не встановлює прав і
обов'язків для особи, відносно якої
була проведена перевірка).

Враховуючи, що відповідно до
пункту 7 цього ж Положення, рішення про
повернення коштів особою або
роботодавцем оформляється наказом,
відповідно до вимог статті 162 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд обрав спосіб захисту прав
та інтересів позивача шляхом визнання
протиправним та скасування наказу,
позовна вимога щодо визнання
незаконними дій відповідача щодо
складання наказу також не підлягає до
задоволення.

Керуючись частиною третьою
статті 160, статтями 162-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, на підставі Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття", суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
наказ №НТ 140324 від 24 березня 2014 року
Луцького міського центру зайнятості
про повернення виплати по безробіттю.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо таку апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови, яка буде
складена у повному обсязі до 26 серпня
2014 року. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя
В.Д. Ковальчук