Справа № 2а-11/11 (2а/1314/2/12)
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2014-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/60384/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддів при секретарі
судового засідання за участю
прокурораЗайця В.С. (суддя-доповідач),
Голяшкіна О.В., Стрелець Т.Г., Руденко
Н.В., Зарудяної Н.О.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Концерн
Галнафтогаз» на постанову Мостиського
районного суду Львівської області від
21 червня 2012 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 14 листопада 2013 року у справі за
позовом прокурора Мостиського району
Львівської області до Мостиської
міської ради Львівської області, треті
особи ОСОБА_6, публічне акціонерне
товариство «Концерн Галнафтогаз» про
визнання незаконним та скасування
рішення сесії Мостиської міської ради
№ 16 від 05 вересня 2007 року,-

В С Т А Н О В И В:

26 листопада 2010 року прокурор
Мостиського району Львівської області
пред'явив позов до Мостиської міської
ради Львівської області, треті особи
ОСОБА_6, публічне акціонерне товариство
«Концерн Галнафтогаз» (далі - ПАТ
«Концерн Галнафтогаз») про визнання
незаконним та скасування рішення сесії
Мостиської міської ради № 16 від 05
вересня 2007 року.

Постановою Мостиського районного суду
Львівської області від 21 червня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 14 листопада
2013 року, позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано
рішення сесії Мостиської міської ради
№ 16 від 05 вересня 2007 року «Про
погодження проекту відведення
земельної ділянки під будівництво
автозаправного комплексу ВАТ «Концерн
Галнафтогаз» із земель запасу
Мостиської міської ради».

Не погоджуючись із рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій
скаржник оскаржив їх.

У касаційній скарзі ПАТ «Концерн
Галнафтогаз», посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
скасувати та ухвалити нове судове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає.

Судами встановлено, що 29 грудня 1995 року
Мостиська міська рада Львівської
області керуючись статтями 17, 56, 57, 67
Земельного кодексу України, Декретом
Кабінету Міністрів України від 26
грудня 1993 року № 15-92 «Про приватизацію
земельних ділянок» прийняла рішення за
№ 39/7 про передачу ОСОБА_6 безоплатно у
приватну власність земельні ділянки
площею 0,06 га та 0,9 га для
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та у постійне
користування площею 0,37 га для ведення
особистого підсобного господарства.

Зобов'язано ОСОБА_6 виготовити
державний акт про право приватної
власності на земельну ділянку, що
знаходиться по АДРЕСА_1.

На підставі зазначеного рішення ОСОБА_6
оформила державний акт серії I-ЛВ № 079561
від 25 листопада 1999 року про право
приватної власності на землю. Згідно
цього державного акту ОСОБА_6 передано
у приватну власність земельну ділянку
площею 0,125 га в межах згідно з планом (0,
091 га та 0, 034 га). Земельна ділянка
розташована на території Мостиської
міської ради народних депутатів, м.
Мостиська. Землю передано для
обслуговування житлового будинку
господарських будівель і споруд та
ведення підсобного господарства.

З кількісної характеристики земель,
переданих у приватну власність,
вбачається, що передано всього земель -
0,125 га, в тому числі
сільськогосподарських угідь - 0,091 га, з
них рілля - 0, 091 га; під будівлями,
лісами та іншими угіддями - 0,034 га.

05 вересня 2007 року Мостиською міською
радою Львівської області рішенням № 16
погоджено ВАТ «Концерн Галнафтогаз»
проект відведення земельної ділянки
під будівництво автозаправочного
комплексу, площею 0,5021 га із земель
запасу Мостиської міської ради.
Угіддя-рілля.

Із протоколу огляду місця події та
схеми до нього від 17 березня 2010 року,
який проводився за участю ОСОБА_6,
спеціаліста управління земельних
ресурсів у Мостиському районі Лосічка
В.М., вбачається, що місцем огляду є
земельна ділянка на території земель
Мостиської міської ради (за межами
міста) і знаходиться на захід від межі
м. Мостиська та надана в оренду ПАТ
«Концерн Галнафтогаз» для будівництва
автозаправного комплексу.

В ході проведення обмірів
представником управління Держкомзему
у Мостиському районі встановлено, що в
межі даної земельної ділянки під
забудову повністю включені земельні
ділянки землевласника ОСОБА_6.

Накладення земельної ділянки, що
передана в оренду ВАТ «Концерн
Галнафтогаз» на земельну ділянку, що
належить ОСОБА_6 на праві власності
також підтверджено перевіркою,
проведеною прокуратурою.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції прийшов до висновку,
що оскільки земельна ділянка, яка
належить ОСОБА_6 на праві власності та
на яку накладається земельна ділянка,
яка передана в оренду ВАТ «Концерн
Галнафтогаз», була раніше передана
власником землі - Мостиською міською
радою та до теперішнього часу не вибула
із власності третьої особи по справі
ОСОБА_6 відповідно до вимог статті 140
Земельного кодексу України, рішення
Мостиської міської ради Львівської
області №16 від 05 вересня 2007 року «Про
погодження проекту відведення
земельної ділянки під будівництво
автозаправного комплексу ВАТ «Концерн
Галнафтогаз» із земель запасу
Мостиської міської ради» є незаконним
та таким, що порушує гарантоване
Конституцією України право власності
ОСОБА_6 на земельну ділянку.

Суд апеляційної інстанції погодився із
висновком суду першої інстанції та
залишив постанову Мостиського
районного суду Львівської області від
21 червня 2012 року без змін.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується із правовою позицією
судів першої та апеляційної інстанцій
із огляду на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з частиною 2 статті 3 Конституції
України права і свободи людини та їх
гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави.
Держава відповідає перед людиною за
свою діяльність.

Відповідно до статті 14 Конституції
України та статті 1 Земельного кодексу
України земля є основним національним
багатством, що перебуває під особливою
охороною держави. Право власності на
землю гарантується. Це право
набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою виключно відповідно до
закону.

Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» передбачено, що до виключної
компетенції сільських, селищних,
міських рад віднесено вирішення
відповідно до закону питань
регулювання земельних відносин.

Згідно зі статтею 74 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
органи та посадові особи місцевого
самоврядування несуть
відповідальність за свою діяльність
перед юридичними і фізичними особами.

Відповідно до частини 1 статті 144
Конституції України органи місцевого
самоврядування в межах повноважень,
визначених законом, приймають рішення,
які є обов'язковими до виконання на
відповідній території.

Частиною 1 статті 59 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
передбачено, що рада в межах своїх
повноважень приймає нормативні та інші
акти у формі рішень.

Згідно зі статтею 116 Земельного кодексу
України громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування та державних органів
приватизації щодо земельних ділянок,
на яких розташовані об'єкти, які
підлягають приватизації, в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом.

Статтею 121 Земельного кодексу України
передбачено, що громадяни України
мають право на безоплатну передачу їм
земельних ділянок із земель державної
або комунальної власності.

Надання земельних ділянок у постійне
користування юридичним особам із
земель комунальної власності
відповідних територіальних громад для
всіх потреб, згідно зі статтею 122
Земельного кодексу України,
покладається на сільські, селищні,
міські ради.

Відповідно до статті 152 Земельного
кодексу України держава забезпечує
громадянам та юридичним особам рівні
умови захисту прав власності на землю.
Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків. Захист
прав громадян та юридичних осіб на
земельні ділянки здійснюється шляхом,
зокрема, визнання недійсними рішень
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування.

Статтею 153 Земельного кодексу України
передбачено, що власник не може бути
позбавлений права власності на
земельну ділянку, крім випадків,
передбачених цим Кодексом та іншими
законами України.

Відповідно до статті 155 Земельного
кодексу України у разі видання органом
виконавчої влади або органом місцевого
самоврядування акта, яким порушуються
права особи щодо володіння,
користування чи розпорядження
належною їй земельною ділянкою, такий
акт визнається недійсним. Збитки,
завдані власникам земельних ділянок
внаслідок видання зазначених актів,
підлягають відшкодуванню в повному
обсязі органом, який видав акт.

Враховуючи викладене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що суди першої та апеляційної
інстанцій повно і всебічно встановили
обставини справи, дали їм належну
юридичну оцінку, правильно застосували
норми матеріального і процесуального
права та прийшли до вірного висновку,
що оскільки земельна ділянка, яка
належить ОСОБА_6 на праві приватної
власності та на яку накладається
земельна ділянка, що передана в оренду
ВАТ «Концерн Галнафтогаз», була раніше
передана ОСОБА_6 та до теперішнього
часу не вибула з її власності, рішення
Мостиської міської ради Львівської
області від 29 грудня 1995 року № 39/7,
відповідно до якого ОСОБА_6 передано
безоплатно у приватну власність
земельні ділянки площею 0,06 га та 0,9 га
для обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та у постійне
користування площею 0,37 га для ведення
особистого підсобного господарства не
скасоване та незаконним не
визнавалось, рішення Мостиської
міської ради Львівської області № 16
від 05 вересня 2007 року «Про погодження
проекту відведення земельної ділянки
під будівництво автозаправочного
комплексу ВАТ «Концерн Галнафтогаз» із
земель запасу Мостиської міської ради»
є незаконним та таким, що порушує
гарантоване Конституцією України
право власності ОСОБА_6 на земельну
ділянку.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків судів першої
та апеляційної інстанцій та
встановлених обставин справи.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
під час ухвалення судових рішень чи
вчинення процесуальних дій.

Оскільки суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухвалені судового рішення чи
вчиненні процесуальних дій, підстав
для задоволення касаційної скарги
немає.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 КАС
України, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Концерн
Галнафтогаз» залишити без задоволення.

Постанову Мостиського районного суду
Львівської області від 21 червня 2012 року
та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 14 листопада
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, у строки та в порядку,
передбачених статтями 237 - 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді: