Справа № 2а-1970/2470/11
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2014 р.
Справа № 126319/11

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Ніколіна В.В.,

суддів
Гінди О.М., Качмара В.Я.,

при секретарі судового засідання
Рак Х.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 23.09.2011 року
у справі за позовом відкритого
акціонерного товариства
«Тернопільобленерго» до
Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції про визнання
протиправним та скасування податкових
повідомлень-рішень № та №
від 15 серпня 2011 року, -

ВСТАНОВИЛА :

Відкрите акціонерне товариство
«Тернопільобленерго» звернулося до
суду з позовом до Тернопільської
об'єднаної державної податкової
інспекції про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень від 15 серпня 2011 року
№ та №.

В позові ВАТ «Тернопільобленерго»
покликається на те, що не погоджується
з висновками податкового органу про
завищення ВАТ «Тернопільобленерго»
валових витрат в сумі 5 876 грн. та
завищення суми податкового кредиту на
загальну суму 1175, 18 грн. На думку
позивача, в акті перевірки
Тернопільської ОДПІ, зроблено
безпідставні висновки про порушення
ВАТ «Тернопільобленерго» ряду статей
ЦК України і Закону України «Про
бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні», у зв'язку з чим
наводяться міркування про не
спрямованість правочину укладеного з
ПП «Авіта-Х» на реальне настання
правових наслідків. Спростовуючи
позицію податкового органу, позивач
зазначає, що виконання договору є
реальним, товари, ним передбачені, -
фактично поставлені на склад ВАТ
«Тернопільобленерго»,
використовуються в господарській
діяльності товариства, що
підтверджується видатковими та
прибутковими накладними, картонками
руху товарно -метеріальних цінностей
по центральному складу ВАТ
Тернопільобленерго», які посвідчують,
як факт безпосереднього виконання
правочину так і передачу поставлених
товарів для використання відповідними
підрозділами позивача, які
безпосередньо виконують
ремонтно-експлуатаційні роботи в
електричних мережах. З врахуванням
викладеного, позивач вважає, що всі
господарські операції фактично
виконані і оформлені документально у
повній відповідності до
господарського, фінансового та
податкового законодавства, а їх
результати використовуються в
господарській діяльності ВАТ
««Тернопільобленерго», які
відображені в бухгалтерському та
податковому обліку, в фінансовій та
податковій звітності цілком
правомірно та підставно, а відтак,
робити висновок, про те, що зазначений в
акті правочин має ознаки нікчемності
чи недійсності, є абсолютно
безпідставним і неправомірним.

Оскаржуваною постановою
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 23.09.2011 року
позовну заяву ВАТ
«Тернопільобленерго» до
Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції про визнання
протиправним та скасування податкових
повідомлень-рішень № та №
від 15 серпня 2011 року - задоволено.

У поданій апеляційній скарзі
відповідач просить зазначену
постанову скасувати та прийняти нову,
якою в задоволенні позовних вимог
відмовити в повному обсязі,
покликаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права.
Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що в результаті
проведеної перевірки встановлено
недотримання ВАТ «Тернопільобленерго»
вимог ч. 1 ст.202, ч. 1, ч.4, ч.5 ст.203, ч. 1 ст.206,
ст.208 ЦК України, в частині не
додержання в момент здійснення
взаємовідносин між контрагентами ВАТ
«Тернопільобленерго» та ПП «Авіта-Х»
укладення правочину в письмовій формі,
обов'язок укладення якого передбачено
вимогами Цивільного кодексу. Крім того,
податковий орган зазначає, що
факторами які підтверджують
відсутність факту здійснення
господарських операцій між ПП
«Авіта-Х» та ВАТ «Тернопільобленерго»
є відсутність ряду первинних
документів, а саме: відсутність актів
прийому-передачі продукції по
кількості; відсутність
товарно-транспортних накладних;
відсутність документів дозвільного
характеру, які по своєму визначенню
підпадають під визначення
сертифікатів відповідності чи
свідоцтва про визнання відповідності;
відсутність актів прийому по якості та
комплектності продукції. З врахуванням
викладеного, представник відповідача
просить оскаржувані податкові
повідомлення-рішення залишити в силі, а
позовну заяву ВАТ
«Тернопільобленерго» без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга не
підлягає задоволенню з наступних
мотивів.

Задовольняючи позов ВАТ
«Тернопільобленерго» суд першої
інстанції виходив з того, що суд не
погоджується з висновком податкового
органу про те, що сторонами не було
дотримано вимог щодо письмово
оформлення такого правочину, що в свою
чергу потягнуло його недійсність.
Такий висновок податкового органу
суперечить ч.1 ст.218 ЦК України, згідно
якої, недодержання сторонами письмової
форми правочину, яка встановлена
законом, не має наслідком його
недійсність, крім випадків,
встановлених законом. Досліджуючи
питання реальності здійснення
вищенаведеної господарської операції
суд вважає, що виконання договору є
реальним, оскільки товар фактично
поставлений на склад ВАТ
«Тернопільобленерго». Товар по мірі
необхідності використовуються в
господарській діяльності Товариства,
що підтверджується видатковими та
прибутковими накладними, картонками
руху товарно-матеріальних цінностей по
центральному складу ВАТ
«Тернопільобленерго», які посвідчують
як факт безпосереднього виконання
договору, так і передачу поставлених
товарів для використання відповідними
підрозділами позивача, які
безпосередньо виконують
ремонтно-експлуатаційні роботи в
електричних мережах.

Суд враховує також і ту обставину, що як
у ВАТ «Тернопільобленерго», так і у ТОВ
«Променергозбут» на момент укладення
правочину (2 червня 2009 року) була
необхідна спеціальна податкова
правосуб'єктність: обидва товариства
зареєстровані платниками податків та
мали чинні свідоцтва про реєстрацію
платника ПДВ, на підставі яких
виписуються відповідні податкові
накладні та відображаються належні до
сплати податкові зобов'язання.

Судом не береться до уваги твердження
податкового органу з приводу того, що
відсутність товарно-транспортної
накладної є свідченням відсутності
реального характеру господарських
операцій, оскільки податковий орган
лишив поза увагою те, що
товарно-транспортні накладні
оформляються лише у тих випадках, коли
для перевезення товару залучається
перевізник, який надає послуги з
перевезення вантажу автомобільним
транспортом. Якщо ж товар перевозиться
власним автомобільним транспортом
учасниками правовідносин для власних
потреб товарно-транспортні накладні не
оформляються.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, відповідають
нормам матеріального права.

Судом встановлено, що працівниками
Тернопільської ОДПІ в період з 18.07.2011р.
по 22.07.2011р. проведено позапланову
виїзну перевірку ВАТ
«Тернопільобленерго» з питань
дотримання вимог податкового та іншого
законодавства по взаємовідносинах з ПП
«Авіта- X» за період 01.06.2009р. по 30.06.2009 р.
Результати перевірки знайшли своє
відображення в акті перевірки від
02.08.2011р. Х°5449/23-05/00130725 «Про результати
документальної позапланової виїзної
перевірки ВАТ «Тернопільобленерго»
щодо документального підтвердження
господарських відносин з
контрагентами для з'ясування їх
реальності та повноти відображення в
обліку особи та дотримання вимог
податкового та іншого законодавства за
період з 01.06.2009 року по 30.06.2009 року».

За результатами перевірки
керівництвом Тернопільської ОДПІ
прийнято 2 податкові
повідомлення-рішення: податкове
повідомлення - рішення форми «Р» від.
15.08.2011 року №, яким позивачу
визначено суму податкового
зобов'язання за платежем податок на
прибуток: за основним платежем - 1469 грн.
та штрафними (фінансовими) санкціями -
367,25 грн.; податкове
повідомлення-рішення форми «Р» від
15.08.2011 року №, яким позивачу
визначено суму податкового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість: за основним платежем -
1175,18 грн. та штрафними (фінансовими)
санкціями - 293,8 гри. Перевіркою
встановлено порушення позивачем вимог
гіп.5.2.1 п.5.2, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5, пп.11.2.1 п.11.2
ст.11 Закону України « Про оподаткування
прибутку підприємств» № 334/94- ВР від
28.12.1994р. ( в редакції ЗУ №283/97-ВР від
22.05.1997р.) із змінами та доповненнями та
пп. «е» п.п.ж 7.2.1 п7.2 ст.7 п.7.4, п.7.5 ст.7
Закону України «Про податок на додану
вартість» № 168/97-ВР від 03.04.1997р. із
наступними змінами та доповненнями.

На думку перевіряючих, позивачем не
дотримано вимог Цивільного кодексу
України в частині недодержання в
момент вчинення правочину вимог, які не
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ними,
а саме по правочину, здійсненого з
контрагентом - юридичною особою ПП
«Авіта-Х». В зв'язку з такими
твердженнями відповідача, останнім
зроблено висновки про завищення
позивачем валових витрат на 5876,00 грн. та
завищення податкового кредиту на суму
1175,18 грн. Контролюючий орган вважає, що
обставинами, що свідчать про
недодержання ВАТ «Тернопільобленерго»
в момент вчинення правочину вимог, які
не спрямовані на реальне настання
правових наслідків є: відсутність
актів прийому - передачі продукції по
кількості; відсутність
товарно-транспортних накладних; не
встановлення місце виконання
зобов'язань; відсутність документів
дозвільного характеру, які по своєму
визначенню підпадають під визначення
сертифікатів відповідності чи
свідоцтва про визнання відповідності;
відсутність актів прийому по якості та
комплектності продукції.

Суд не погоджується з такими
висновками податкового органу
виходячи з наступного:

Одним із основних принципів
господарювання є свобода
підприємницької діяльності у межах,
визначених законом (ч. 1 ст.6 ГК України).
Згідно з положенням ст. 627 Цивільного
кодексу України сторони вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначення умов договору.

Відповідно до частини 7 статті 179
Господарського кодексу України,
господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом України з урахуванням
особливостей, передбачених
Господарським кодексом України, іншими
нормативно - правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Згідно ст.ст. 173-175 Господарського
кодексу України, господарське
зобов'язання, одним із видів якого є
майнове - господарське зобов'язання
(цивільно-правове), виникає між
суб'єктами господарювання, в силу якого
один суб'єкт зобов'язаний вчинити певну
дію на користь іншого суб'єкта, а інший
суб'єкт вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Підставою для виникнення таких
господарських зобов'язань є договори
та інші правочини (ст.11 ПК України, ст. 174
ГК України). Правочином, згідно ст. ст.
202, 203, 205 ЦК України, є дія особи, яка має
необхідний обсяг цивільної
дієздатності, спрямована на набуття,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків до яких застосовуються
загальні положення про зобов'язання та
про договори, при цьому такий правочин
може вчинятись усно або в письмовій
формі.

Як вбачається з матеріалів справи,
господарські зобов'язання, які виникли
між ПП «Авіта-Х» та ВАТ
«Тернопільобленерго» щодо передачі
товару на загальну суму 7051,12грн. (в тому
числі 1175,18грн. ПДВ), за своєю правовою
суттю (ст. 655 ЦК України) є договором
купівлі - продажу, який укладений в
усній формі і відповідно до якого
продавець передає у власність покупцю
товар, а покупець приймає його і
зобов'язується сплатити за нього певну
грошову суму. Виконання взятих на себе
господарських зобов'язань сторонами
належним чином засвідчується
первинними документами (видатковими та
податковими накладними) платіжними
дорученнями, рахунками, що оформлені
відповідно до вимог чинного
законодавства.

Суд не погоджується з висновком
податкового органу про те, що сторонами
не було дотримано вимог щодо письмово
оформлення такого правочину, що в свою
чергу потягнуло його недійсність.
Такий висновок податкового органу
суперечить ч.1 ст.218 ЦК України, згідно
якої, недодержання сторонами письмової
форми правочину, яка встановлена
законом, не має наслідком його
недійсність, крім випадків,
встановлених законом.

Досліджуючи питання реальності
здійснення вищенаведеної
господарської операції суд вважає, що
виконання договору є реальним,
оскільки товар фактично поставлений на
склад ВАТ «Тернопільобленерго». Товар
по мірі необхідності використовуються
в господарській діяльності Товариства,
що підтверджується видатковими та
прибутковими накладними, картонками
руху товарно-матеріальних цінностей по
центральному складу ВАТ
«Тернопільобленерго», які посвідчують
як факт безпосереднього виконання
договору, так і передачу поставлених
товарів для використання відповідними
підрозділами позивача, які
безпосередньо виконують
ремонтно-експлуатаційні роботи в
електричних мережах.

Суд враховує також і ту обставину, що у
ВАТ «Тернопільобленерго», так і у ТОВ
«Променергозбут» на момент укладення
правочину (2 червня 2009 року) була
необхідна спеціальна податкова
правосуб'єктність: обидва товариства
зареєстровані платниками податків та
мали чинні свідоцтва про реєстрацію
платника ПДВ, на підставі яких
виписуються відповідні податкові
накладні та відображаються належні до
сплати податкові зобов'язання.

Судом не береться до уваги твердження
податкового органу з приводу того, що
відсутність товарно-транспортної
накладної є свідченням відсутності
реального характеру господарських
операцій, оскільки податковий орган
лишив поза увагою те, що товарно-
транспортні накладні оформляються
лише у тих випадках, коли для
перевезення товару залучається
перевізник, який надає послуги з
перевезення вантажу автомобільним
транспортом. Якщо ж товар перевозиться
власним автомобільним транспортом
учасниками правовідносин для власних
потреб товарно-транспортні накладні не
оформляються. До такого висновку суд
прийшов аналізуючи ст. 48 Закону України
"Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001
р. № 2344-Ш, яка прямо вказує на те, що
документами для юридичної особи, що
здійснює вантажні перевезення для
власних потреб, є: для автомобільного
перевізника - документ, що засвідчує
використання транспортного засобу на
законних підставах, інші документи,
передбачені законодавством України;
для водія - посвідчення водія
відповідної категорії, реєстраційні
документи на - транспортний засіб,
дорожній лист, товарно-транспортна
накладна або інший визначений
законодавством документ на вантаж,
інші документи, передбачені
законодавством України.

Тобто вказаний Закон вказує на
наявність альтернативи у переліку
підтверджуючих документів на вантаж:
товарно-транспортна накладна або інший
визначений законодавством документ на
вантаж. В свою чергу законодавством, а
саме Постановою КМ України від 15.02.2009 р.
№ 207, затверджений Перелік документів,
необхідних для здійснення перевезення
вантажу автомобільним транспортом у
внутрішньому сполученні (далі -
«Перелік № 207»), У п. 2 даного Переліку
зазначено, що для водія юридичної особи
або фізичної особи - підприємця, що
здійснює вантажні перевезення для
власних потреб обов'язковою є накладна
або інший документ, який підтверджує
право власності на вантаж.

При цьому Перелік № 207 передбачає, що у
водія юридичної особи або фізичної
особи підприємця, що здійснює вантажні
перевезення на договірних умовах,
повинна бути товарно-транспортна
накладна (п.1), але не передбачає
подібної вимоги для водія юридичної
особи або фізичної особи - підприємця,
що здійснює вантажні перевезення для
власних потреб (п. 2). Статтею 626 ЦК
України передбачено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну чи
припинення цивільних прав та
обов'язків, а ст. 629 ЦК України зазначає,
що договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Підставою для недійсності правочину
згідно ч.1 ст.215 ЦК України є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу, а саме: зміст правочину
не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства;
особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним. Недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається (ч.2 ст.215 ЦК України).

Згідно з частиною першою ст.216 ЦК
України недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

Суд вважає, що податковим органом, у
відповідності до вимог ст.ст.69, 70 КАС
України, не доведено факту нікчемності
договору укладеного між позивачем та
ТОВ «Променергозбут», оскільки факт
виконання вищенаведеної господарської
операції, підтверджується наданими під
час перевірки первинними документами
позивача, а саме: видатковими
накладними, які доводять факт
передання товару за усним договором, що
не позволяє кваліфікувати даний
правочин, як фіктивний.

Суд також вважає, що висновки
податкового органу про те, що
перевіркою не встановлено актів
прийому продукції по кількості, якості
та комплектності відповідно до вимог
Інструкції про порядок приймання
продукції виробничо-технічного
призначення і товарів народного
споживання за кількістю, затвердженої
постановою Держарбітражу при РМ СРСР
від 15.07.1965р. № П-6 та Інструкції про
порядок приймання продукції '
виробничо-технічного призначення і
товарів народного споживання за
якістю, затвердженої постановою
Державного арбітражу при Раді
Міністрів РСР від 25.04.1966р. № П-7 не
заслуговують на увагу, оскільки
зазначені вище Інструкції П-6 та П-7
застосовуються у випадках, коли
основними чи особливими умовами
поставки не передбачений інший порядок
прийняття продукції по кількості та
якості.

Статтею 4 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено ряд
основних принципів на яких ґрунтується
бухгалтерський облік та фінансова
звітність. Так, серед інших, до основних
принципів належить принцип
превалювання сутності над формою -
операції обліковуються відповідно до
їх сутності, а не лише виходячи з
юридичної форми.

З врахуванням вищенаведеного, суд
вважає, що приймання товару ВАТ
«Тернопільобленерго» у ПП. «Авіта-Х» по
видаткових накладних в яких
відображено кількісні показники та її
вартість відповідає вимогам п. 2 ст. 9 ЗУ
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні». Як зазначалось
вище, на час укладення та виконання
договору обидві сторони мали
спеціальну правосуб'єктність. Ст. 18
Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців" визначено, що
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців,
були внесені до нього, вважаються
достовірними і можуть бути використані
у спорі з третьою особою, доки до них не
внесено відповідних змін. Якщо
відомості, які підлягають внесенню до
цього реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі як на
достовірні, за винятком випадків, коли
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними. При
цьому слід зауважити, що доказів
недостовірності відомостей про
фактичне місцезнаходження контрагента
позивача - ПП«Авіта-Х» та обізнаності
позивача з їх недостовірністю
відповідачем в акті перевірки не
наведено.

З врахуванням викладеного суд вважає,
що позивач не може нести
відповідальність ні за несплату
податків своїм контрагентом, ні за
можливу недостовірність відомостей
про його фактичне місцезнаходження,
наведених у зазначеному реєстрі. Також,
суд вважає, що при проведенні перевірки
відповідач не врахував, що системний
аналіз первинних документів щодо
передання майна, наявність власного
майна для досягнення результатів
відповідних господарських операцій,
мети придбання товару однозначно
підтверджує факт передавання товарів
за договором і виключає штучне
створення документообігу з метою
імітації господарських операцій.
Виходячи з того, що господарська
операції фактично виконана і оформлена
документально у повній відповідності
до господарського, фінансового та
податкового законодавства, а її
результати використовуються в
господарській діяльності ВАТ
«Тернопільобленерго», які відображені
в бухгалтерському та податковому
обліку, в фінансовій та податковій
звітності цілком правомірно та
підставно, а відтак, робити висновок,
про те, що зазначений в акті правочин
має ознаки нікчемності є абсолютно
безпідставним і неправомірним.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
безпідставним висновок відповідача
про порушення позивачем вимог гіп.5.2.1
п.5.2, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5, пп. 11.2.1 п.11.2 ст.11
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» та пп. «е» п.п.ж
7.2.1 п7.2 ст.7 гі.7.4, п.7.5 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість», що
діяли на момент виникнення спірних
правовідносин.

А тому висновки суду першої інстанції
відповідають нормам матеріального та
процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів
прийшла до висновку, що судом першої
інстанції, при винесені оскаржуваної
постанови вірно дано правову оцінку
обставинам справі та ухвалено судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що згідно ст. 200 КАС України є підставою
для залишення апеляційної скарги без
задоволення, а постанови суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ч. 3. ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200,
205, 206, 254 КАС України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Тернопільської
об'єднаної державної податкової
інспекції - залишити без задоволення.

Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 23.09.2011 року
у справі № 2а-1970/2470/11 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду у порядку
адміністративного судочинства
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
В.В. Ніколін

Судді
О.М. Гінда

В.Я. Качмар