Справа № 2а-0770/2579/11
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2014-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/50746/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді:
Вербицької О.В.

суддів:
Муравйова О.В.

Цвіркуна Ю.І.

за участю секретаря:
Горголь І.С.

представників:

позивача: не з'явився

відповідача: Ліуш Б.Б.

третьої особи: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу Ужгородської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Закарпатській області

на постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 16.12.2011 року

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 25.09.2013 року

у справі № 2а-0770/2579/11

за позовомОСОБА_3доУжгородської
міжрайонної державної податкової
інспекції третя особаТовариство з
обмеженою відповідальністю
«Закарпатмедінжсервіс»проскасування
податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_3)
звернувся з позовом до Ужгородської
міжрайонної державної податкової
інспекції (далі по тексту - відповідач,
МДПІ) третя особа Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Закарпатмедінжсервіс» (далі по тексту
- третя особа, ТОВ
«Закарпатмедінжсервіс») про
скасування податкового
повідомлення-рішення.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 16.12.2011 року
адміністративний позов задоволено.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 25.09.2013 року
апеляційну скаргу МДПІ залишено без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції - без змін.

Відповідач, не погоджуючись з
вищевказаними рішеннями судів першої
та апеляційної інстанцій, оскаржив їх у
касаційному порядку, просить скасувати
з мотивів порушення норм матеріального
та процесуального права та прийняти
нове рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
представника відповідача, дослідивши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, перевіривши правильність
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, суд касаційної
інстанції дійшов висновку щодо
наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі по тексту - КАС України) суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Так, судами попередніх інстанцій
встановлено, що МДПІ проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку дотримання вимог валютного
законодавства України фізичною особою
громадянином України ОСОБА_3 за період
з 01.12..2009 року по 31.12.2010 року, за
результатами якої складено акт від
09.03.2011 року № 120/22-20/НОМЕР_1.

В акті перевірки зазначено, що
позивачем порушено пп. «г» п. 4 ст. 5
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про систему валютного регулювання і
валютного контролю», а саме: проведено
розрахунки в іноземній валюті між
резидентами на території України без
одержання індивідуальної ліцензії
Національного банку України в сумі
1025000,00 дол. США, що становить 8163687, 50 грн.

На підставі висновків, що викладені в
акті перевірки, МДПІ прийнято
податкове повідомлення - рішення від
30.03.2011 року № /0, яким позивачу було
нараховано штрафну санкцію у розмірі 8
163 687,50 грн.

Суд першої інстанції, рішення якого
залишено без змін судом апеляційної
інстанції, задовольняючи позовні
вимоги ОСОБА_3 дійшов висновку про
необґрунтованість оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення.

Колегія суду вважає такі висновки
судів передчасними та такими, що
винесені з неповним з'ясуванням всіх
обставин справи, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст. 60 КАС України зокрема
передбачено, що з метою представництва
інтересів громадянина або держави в
адміністративному суді прокурор в
межах повноважень, визначених законом,
може вступити за своєю ініціативою у
справу, провадження в якій відкрито за
адміністративним позовом інших осіб,
на будь-якій стадії її розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи,
06.10.2011 року Ужгородська міжрайонна
прокуратура звернулася до суду першої
інстанції із заявою про вступ у дану
справу з метою представництва
інтересів держави в особі Ужгородської
міжрайонної державної податкової
інспекції.

Проте, судами попередніх інстанцій не
було взято до уваги вищевказану заяву
прокуратури та не залучено прокуратуру
до участі у справі.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 7 КАС України одним з
принципів здійснення правосуддя в
адміністративних судах є принцип
офіційного з'ясування всіх обставин у
справі.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 11 КАС
України суд вживає передбачені законом
заходи, необхідні для з'ясування всіх
обставин у справі, у тому числі щодо
виявлення та витребування доказів з
власної ініціативи.

Відповідно до вимог пп. «г» п. 4 ст. 5
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про систему валютного регулювання і
валютного контролю» (далі - Декрет)
індивідуальні ліцензії видаються
резидентам і нерезидентам на
здійснення разової валютної операції
на період, необхідний для здійснення
такої операції. Індивідуальної
ліцензії потребують зокрема операції з
використання іноземної валюти на
території України як засобу платежу
або як застави.

Згідно ст. 5 Декрету Національний банк
України видає індивідуальні та
генеральні ліцензії на здійснення
валютних операцій, які підпадають під
режим ліцензування згідно з цим
Декретом, а одержання індивідуальної
ліцензії однією із сторін валютної
операції означає також дозвіл на її
здійснення іншою стороною або третьою
особою, яка має відношення до цієї
операції, якщо інше не передбачено
умовами індивідуальної ліцензії.

Як вбачається з матеріалів справи, між
ОСОБА_3 (замовник) та ТОВ НВП
«Закарпатмедінжсервіс» (підрядник)
було укладено договір № 14/09 від 01.12.2009
року на виконання підрядних робіт по
будівництву клінік діагностичного
центру (далі - договір).

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що кошти, за якими
проводились розрахунки по
вищевказаному договору надійшли на
банківський рахунок позивача
відповідно до договорів позики та
кредитного договору.

Для отримання кредитних валютних
коштів ОСОБА_3 отримав Свідоцтва
Національного банку України у
відповідності до Постанови Правління
Національного банку України від 17
червня 2004 року N 270 «Про затвердження
Положення про порядок отримання
резидентами кредитів, позик в
іноземній валюті від нерезидентів і
надання резидентами позик в іноземній
валюті нерезидентам» (зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 15 липня
2004 р. за N 885/9484 ), де у пункті 1.7.
зазначено, що договори, які
передбачають виконання
резидентами-позичальниками боргових
зобов'язань в іноземній валюті перед
нерезидентами за залученими від них
кредитами, підлягають обов'язковій
реєстрації Національним банком
відповідно до Указу Президента України
від 27.06.99 N 734 "Про врегулювання порядку
одержання резидентами кредитів, позик
в іноземній валюті від нерезидентів та
застосування штрафних санкцій за
порушення валютного законодавства".
Резидентам-позичальникам, які не є
банками, видають реєстраційні
свідоцтва територіальні управління
Національного банку (далі -
територіальні управління).

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 не здійснював валютні операції,
та не знімав кошти з банківських
рахунків, що підтверджується його
відсутністю в Україні під час
проведення розрахунків з будівельною
компанією, а також довідкою з банку, в
якій зазначено, що за період часу з
07.12.2009 року по 14.06.2010 року кошти із
депозитних вкладів клієнта ОСОБА_3
отримувала ОСОБА_4

ОСОБА_3 доручив представляти його
інтереси декільком особам, які повинні
були зняти з його валютного рахунку
кошти, обміняти на гривні та
розрахуватися за будівельні роботи, що
було передбачено сторонами в договорі,
де йшлося про розрахунок за будівельні
роботи у гривні.

Проте, судами першої та апеляційної
інстанції не було з'ясовано та
встановлено належними та допустимими
доказами обставини щодо вищевказаних
осіб, а також не було надано належної
правової оцінки зазначеним обставинам
справи.

Викладене свідчить про порушення
судами вимог статті 159 КАС України, якою
передбачено, що судове рішення повинно
бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права, а обґрунтованим - рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Касаційна ж інстанція згідно з ч. 2 ст. 220
КАС України не може досліджувати
докази, встановлювати або визнавати
доведеними обставини, що не були
встановлені в судовому рішенні, та
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу.

Враховуючи викладене, касаційна
інстанція на підставі ст. 227 КАС України
дійшла висновку про неповне
встановлення обставин справи та
обумовлену цим неможливість надання
належної юридичної оцінки всім
обставинам у справі, порушень норм
процесуального права, у зв'язку з чим
оскаржувані судові рішення підлягають
скасуванню, а справа підлягає
направленню на новий розгляд для
достовірного з'ясування та правильного
вирішення спору по суті.

Під час нового судового розгляду
справи судам необхідно врахувати
викладене, повно та об'єктивно
дослідити обставини справи, дати їм
належну юридичну оцінку, в залежності
від встановленого, правильно
застосувати до спірних правовідносин
норми матеріального права та ухвалити
законне і обґрунтоване рішення.

Відповідно до вищевикладеного,
касаційна скарга відповідача підлягає
частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 210, 214-215, 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Ужгородської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Закарпатській області
задовольнити частково.

Постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 16.12.2011 року
та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 25.09.2013 року -
скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, установленому статтями 237, 238,
239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька Судді
О.В. Муравйов Ю.І. Цвіркун