Справа № 2а/356/19/13 (356/627/13-а)
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2014-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/249/14

Колегія Вищого адміністративного суду
України у складі:

головуючого - судді Олексієнка М.М.,

суддів: Винокурова К.С.,

Лиски Т.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України у
м. Березані Київської області (далі -
УПФ), третя особа: начальник управління
Пенсійного фонду України в м.Березань
Київської області про поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу за
касаційною скаргою позивачки на
постанову Березанського міського суду
Київської області від 14 червня 2013 року
та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 13 листопада
2013 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року ОСОБА_2 звернулася в
суд з позовом, відповідно до якого з
урахуванням уточнених позовних вимог
просила:

визнати незаконним звільнення її з
посади головного спеціаліста з
контрольно-перевірочної роботи за
нарахуванням та сплатою платежів
відділу обліку надходження платежів
УПФ;

поновити на попередній посаді з
виплатою середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

Вказувала на те, що заява про
звільнення була написана під тиском, у
стані сильного душевного хвилювання, а
саме звільнення проведено в період її
тимчасової непрацездатності, без
дотримання двотижневого строку після
подачі заяви.

Постановою Березанського міського
суду Київської області від 14 червня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 13 листопада
2013 року, в задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, з
посиланням на порушення норм
матеріального та процесуального права,
допущені судами, просить попередні
рішення скасувати з направленням
справи на новий розгляд. Зазначає, що
суди не дослідили належним чином
обставин, які мають суттєве значення,
не врахували вимог Кодексу законів про
працю України (далі - КЗпП України), що
призвело до порушення її права на
працю.

З'ясувавши обставини справи в межах,
передбачених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), колегія суддів
приходить до висновку про задоволення
касаційної скарги частково з
урахуванням наступного.

Як установлено судами попередніх
інстанцій, 17 квітня 2013 року ОСОБА_2
звернулася із заявою про звільнення її
із займаної посади за угодою сторін з
17.04.2013 року.

Наказом начальника УПФ від 18.04.2013 року
№9-0, який є предметом оскарження,
позивачку звільнено з 18 квітня 2013 року
на підставі статті 38 КЗпП України.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, виходив з
правомірності прийнятого рішення та
відсутності порушень трудового
законодавства при звільненні
позивачки.

З таким висновком колегія суддів
касаційної інстанції погодитися не
може з наступних підстав.

За правилами частини першої статті 38
КЗпП України працівник має право
розірвати трудовий договір, укладений
на невизначений строк, попередивши про
це власника або уповноважений ним
орган письмово за два тижні. У разі,
коли заява про звільнення з роботи за
власним бажанням зумовлена
неможливістю продовжувати роботу,
власник або уповноважений ним орган
повинен розірвати трудовий договір у
строк, про який просить працівник.

Виходячи з положень зазначеної норми,
працівник має право в будь-який час
розірвати трудовий договір, укладений
на невизначений строк, письмово
попередивши власника про звільнення за
два тижні. За наявності поважних
причин, які не дають можливості
продовжувати працювати, власник або
уповноважений ним орган зобов'язаний
звільнити працівника в строки, про які
він просить. За відсутністю таких
причин, сторони трудового договору
вправі домовитися про будь-який строк
звільнення після подання заяви
працівником про це в межах
двотижневого строку. Однак власник або
уповноважений ним орган не вправі
звільнити працівника до закінчення
двотижневого строку після подачі
заяві, якщо він про це не просить.

Крім того, Верховний Суд України в
пункті 12 постанови Пленуму № 9 від
06.11.1992 року (зі змінами і доповненнями)
«Про практику розгляду судами трудових
спорів» зазначив, що у справах про
звільнення за статтею 38 КЗпП України
суди повинні перевірити доводи
працівника про те, що власник або
уповноважений ним орган примусили його
подати заяву про розірвання трудового
договору.

На порушення вимог вище згаданого
закону та роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, суд першої
інстанції належним чином не перевірив
доводи позивачки щодо підстав
звільнення, тиску на неї з боку
керівництва до написання заяви про
звільнення, хоча зазначені обставини
мають суттєве значення.

Зокрема, відповідно пункту 1 частини
першої статті 36 КЗпП України,
роз'яснень, викладених у пункті 8 вище
згаданої постанови Пленуму Верховного
Суду України, при домовленості між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом про
припинення трудового договору за
згодою сторін договір припиняється в
строк визначений сторонами.

Позивачка згідно позовної заяви
просила звільнити її із займаної
посади за угодою сторін з 17.04.2013 року. З
резолюції керівника УПФ вбачається, що
звільнення повинно було відбутися з
30.04.2014 року за правилами статті 38 КЗпП
України..

Як у позовній заяві, так і в заяві
про уточнення позовних вимог, ОСОБА_2
наголошувала про написання заяви про
звільнення під тиском керівництва.

Апеляційний суд порушення, допущені
судом першої інстанції, не виправив та
усупереч вимогам статей 159, 161, 195, 202 КАС
України не забезпечив з'ясування
наведених доводів апеляційної скарги.

За правилами частини першої статті 220
КАС України суд касаційної інстанції
не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, тому судові рішення
підлягають скасуванню з підстав
порушення норм матеріального та
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи з направленням справи
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

З урахуванням наведеного,
попередні судові рішення підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції
з підстав, передбачених частиною
другою статті 227 КАС України (порушення
норм процесуального права, які
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи).

При новому розгляді необхідно
перевірити доводи позивачки про
обставини написання позовної заяви,
умови звільнення, тиску на неї з боку
керівництва щодо написання заяви.

Визначитися в правових підставах
звільнення з урахуванням домовленості
про дату звільнення та змісту заяви,
яку подала ОСОБА_2

На підставі наведеного, керуючись
статтями 220, 220-1, 223, 227, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Скасувати постанову Березанського
міського суду Київської області від 14
червня 2013 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 13 листопада 2013 року з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає.

Судді:
М.М. Олексієнко

К.С. Винокуров

Т.О. Лиска