Справа № 810/2638/14
Суддя: Твердохліб В.А.
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 810/2638/14
Головуючий у 1-й інстанції: Брагіна
Суддя-доповідач: Твердохліб В.А.
У Х В А Л А

Іменем України

09 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Твердохліб В.А.,

суддів
Бужак Н.П., Вівдиченко Т.Р.,

за участю секретаря
Погребняк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Т.Л. Авто» на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 29 травня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Т.Л. Авто» до
Київської митниці Міндоходів про
визнання протиправним та скасування
рішення та картки відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні,
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення та зобов»язання вчинити
певні дії , -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Т.Л. Авто» (далі -
Позивач) звернулося до Київського
окружного адміністративного суду з
позовом до Київської митниці
Міндоходів (далі - Відповідач) про
визнання протиправним та скасування
рішення Київської митниці Міндоходів
про коригування митної вартості
товарів № 125130012/2014/110028/2 від 21.03.2014 року
та картки відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні,
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення Київської митниці
Міндоходів № 125130012/2014/00028 від 21.03.2014 року
та зобов»язання вчинити певні дії по
визначенню митної вартості товарів за
першим методом (ціною договору
(контракту)).

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 29 травня 2014
року у задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним
рішенням, Позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
прийняти нове, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи по
суті.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
між Позивачем та FUJIN SHUANGSHENG IM&EX Co., LTD
(Китай) було укладено договір купівлі -
продажу № TLF051110 від 05.11.2010 року про
продаж автомобільних дисків згідно
номенклатури та асортименту,
зазначеного у рахунках-фактурах на
умовах FOB-(Ксямен) відповідно до Правил
Міжнародної торгівлі Інкотермс 2000
року.

У відповідності до пункту 6.1 вказаного
договору продавець повинен
супроводжувати свою продукцію такими
документами: рахунком, рахунком
проформою, коносаментом, сертифікатом
походження, пакувальним листом,
прайс-листом, експортною декларацією.

19.03.2014 року Позивачем з метою
митного оформлення колес для
транспортних засобів, металевих дисків
(торгівельна марка Malata, виробник - FUJIN
SHUANGSHENG IM&EX Co., LTD, країна виробництва -
Китай) до Київської митниці Міндоходів
було подано ВМД №
125130012/2014/404508 та задекларовано його
митну вартість відповідно до ціни
угоди.

Розглянувши подані Позивачем
документи, Відповідач відмовив у
визнанні заявленої Позивачем митної
вартості товарів за вказаною ціною, ним
було складено картку відмови в митному
оформлені від 21.03.2014 року за №
125130012/2014/00028 та прийнято рішення від
21.03.2014 року № 125130012/2014/110028/2 про
коригування митної вартості товарів, у
сторону збільшення із застосуванням
резервного методу визначення митної
вартості товару.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 51 Митного кодексу
України ( далі - Кодекс) митна вартість
товарів, що переміщуються через митний
кордон України, визначається
декларантом відповідно до норм цього
Кодексу.

Відповідно положень ст. 52 Кодексу
заявлення митної вартості товарів
здійснюється декларантом або
уповноваженою ним особою під час
декларування товарів у порядку,
встановленому розділом VIII цього
Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним
особа, які заявляють митну вартість
товару, зобов'язані:

1) заявляти митну вартість, визначену
ними самостійно, у тому числі за
результатами консультацій з органом
доходів і зборів;

2) подавати органу доходів і зборів
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати,
пов'язані з коригуванням митної
вартості або наданням органу доходів і
зборів додаткової інформації.

Частинами 1, 3 ст. 53 Кодексу встановлено,
що у випадках, передбачених цим
Кодексом, одночасно з митною
декларацією декларант подає органу
доходів і зборів документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують
митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

У разі якщо документи, зазначені у
частині другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу органу
доходів і зборів зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);

4) виписку з бухгалтерської
документації;

5) ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни
відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 53 Кодексу
забороняється вимагати від декларанта
або уповноваженої ним особи будь-які
інші документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним
особа за власним бажанням може подати
додаткові наявні у них документи для
підтвердження заявленої ними митної
вартості товару.

Відповідно положень ст. 54 Кодексу
контроль правильності визначення
митної вартості товарів здійснюється
органом доходів і зборів під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється органом
доходів і зборів шляхом перевірки
розрахунку, здійсненого декларантом,
за відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

За результатами здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів орган доходів
і зборів визнає заявлену декларантом
або уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

Орган доходів і зборів може відмовити у
митному оформленні товарів за
заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості;

2) неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до органу доходів і
зборів документально підтвердженої
офіційної інформації органів доходів і
зборів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

У разі якщо під час проведення митного
контролю орган доходів і зборів не може
аргументовано довести, що заявлено
неповні та/або недостовірні відомості
про митну вартість товарів, у тому
числі невірно визначено митну вартість
товарів, заявлена декларантом або
уповноваженою ним особою митна
вартість вважається визнаною
автоматично.

Частиною 1 статті 55 Кодексу визначено,
що рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається органом доходів і зборів у
письмовій формі під час здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості цих товарів як до, так і
після їх випуску, якщо органом доходів
і зборів у випадках, передбачених
частиною шостою статті 54 цього Кодексу,
виявлено, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів.

Визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за такими методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних
товарів;

б) за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості
(обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод
застосовується лише у разі, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу відповідно до норм
цього Кодексу (ч.ч.1-3 ст.57 Кодексу).

Пунктами 2, 4, 5 ст. 58 Кодексу
встановлено, що метод визначення
митної вартості товарів за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються, не застосовується, якщо
використані декларантом або
уповноваженою ним особою відомості не
підтверджені документально або не
визначені кількісно і достовірні
та/або відсутня хоча б одна із
складових митної вартості, яка є
обов'язковою при її обчисленні.

Митною вартістю товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту, є ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за товари, якщо вони продаються
на експорт в Україну, скоригована в
разі потреби з урахуванням положень
частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена
або підлягає сплаті, - це загальна сума
всіх платежів, які були здійснені або
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів продавцю або на
користь продавця через третіх осіб
та/або на пов'язаних із продавцем осіб
для виконання зобов'язань продавця.

Позивачем для митного
оформлення імпортованого товару
подано Відповідачу визначені ч.2 ст.53
Кодексу необхідні документи, зокрема,
договір № TLF051110 від 05.11.2010 року;
додаткові угоди до договору; інвойси;
платіжні доручення в іноземній валюті;
коносамент; міжнародну автомобільну
накладну (CMR); прейскурант (прайс-лист)
виробника товару; рахунки-фактури
(інвойси); висновок експертної
організації; виписку з бухгалтерської
документації; копію митної декларації
країни відправлення.

На виконання вимог ч.2 ст.52
Кодексу Відповідачем запропоновано
підтвердити достовірність відомостей
митної вартості товару, зазначеної у
декларації, оскільки представлені
основні документи не містили
необхідних відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товару на
умовах постачання. Дані Позивача мали
розбіжності, зокрема, згідно
доповнення до контракту від 05.03.2014 року
№ 3 розрахунок за отриманий товар
повинен був проводитись шляхом 30%
передплати; 70% не пізніше 01.05.2014 року.
Надані банківські платіжні документи,
які оцінювали товар - платіжне
доручення №709 від 05.09.2013 року не
відповідало умовам, викладеним у
доповненні. В призначенні переказу
коштів міститься посилання на контракт
чотирирічної давнини, за відсутності
посилання на інвойс за яким
імпортувався товар. Суми в інвойсі від
11.10.2013 року, який був використаний як
основний документ при ввезенні товару
та його розмитненні та платіжному
дорученні, не співпадали. Копія митної
декларації країни-відправника (КНР) не
була перекладена на українску мову або
мову міжнародного спілкування, що
унеможливило здійснення перевірки
даних та числових значень складових
митної вартості ввезеного товару, які
були заявлені декларантом під час
митних формальностей за митною
декларацією та у товаросупровідних
документах.

У зв»язку з вказаними
обставинами, Позивачу запропоновано
надати додаткові документи: виписку з
бухгалтерських документів, які
свідчать про вартість товару;
видаткові накладні; копію митної
декларації країни-відправника;
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями та/або інформацію
біржових організацій про вартість
товару або сировини; оплата за
попередні поставки. Проте, товариством
запитувані документи у повному обсязі
не надані.

У якості додаткового документу
Позивач подав прайс-лист виробника
товару від 31.10.2013 року оформлений
неналежним чином, оскільки не
адресований невизначеному колу
покупців та містить умови постачання. В
прайс-листі зазначені лише товари, які
надходять до отримувача (позивача) та
містять дані інвойса, який виданий
безпосередньо ТОВ «Т.Л. Авто».

Для вимоги, виконання якої
забезпечує можливість прийняття
митної декларації, митного оформлення,
випуску чи пропуску товарів у вказаній
картці відмови, Позивачу запропоновано
скорегувати митну вартість з
урахуванням рішення про коригування
митної вартості товарів від 21.03.2014 року
№ 125130012/2014/110028/2.

Між тим, Позивач скористався
правом, наданим частиною 7 статті 55
Митного Кодексу України здійснив
заходи щодо випуску товару у вільний
обіг під гарантійні зобов'язання
шляхом оформлення нової митної
декларації на підставі прийнятого
рішення про коригування митної
вартості товарів.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, щодо
неможливості застосування основного
методу визначення митної вартості
товару Відповідачем, оскільки під час
здійснення Київською митницею
Міндоходів контролю правильності
визначення митної вартості товарів
встановлено, що в поданих декларантом
документах містяться розбіжності,
зокрема, вартість товару за інвойсом та
митною декларацією не відповідає
числовим значенням у платіжному
дорученні.

Також, враховуючи, що ціна у
митній декларації та інвойсі
відрізняється, а відсутність у
платіжному дорученні посилання на
інвойс у даному випадку не дозволяє
віднести оплачену суму в рахунок
оплати за товар, що декларувався,
Відповідач обґрунтовано витребував у
Позивача додаткові документи на
підтвердження митної вартості товару.

У наданому Позивачем прайс-листі
відсутня інформація про «складові»,
визначених у ньому товарів, тобто про
чинники, які вплинули на її формування,
як то наявність чи відсутність знижок,
врахування вартості перевезення та
доставки. Отже, наданий прайс-лист не
може розцінюватися як публічна
пропозиція укласти договір, чи як
запрошення невизначеному колу осіб
робити пропозиції укласти договір.

Також ціна за товар у наданому
прайс-листі розрахована відносно
конкретно визначених правовідносин на
підставі заздалегідь укладеного
договору і на визначених ним умовах, у
тому числі, станом на конкретну дату -
дату інвойсу і не розрахована на
загальних підставах з урахуванням
звичайної конкуренції.

З огляду на вищевказане, доданий
Позивачем до митної декларації
прайс-лист не може бути належним
підтвердженням митної вартості товару,
оскільки не спростовує об'єктивних
сумнівів щодо можливих преференцій,
знижок, тощо. Більше того, відповідно до
платіжного доручення, авансовий платіж
у розмірі 30% було сплачено 05.09.2013 року, а
прайс-лист містить посилання на інвойс
від 11.10.2013 року. Таким чином,
передоплата Відповідачем
здійснювалась не на підставі доданого
прайс-листа.

Щодо наданої Позивачем для
підтвердження митної вартості копії
митної декларації країни відправника.
Митна декларація була надана саме на
підтвердження митної вартості товару,
тобто відомостей, зазначених у митній
декларації, крім того, такий документ
вимагався митним органом, що дає
підстави для висновку про необхідність
подачі декларації з перекладом на
українську мову. За відсутності
перекладу митна декларація
країни-відправника не дає можливості
перевірити заявлену ціну товарів при
імпорті і обґрунтовано не була
прийнята Відповідачем до уваги.

Крім того, окрім наявних
розбіжностей у доданих до митної
декларації документів, що
підтверджують вартість товару, у ході
здійснення митних формальностей,
спрацювала автоматизована система
аналізу та управління ризиками.
Відповідно до даних інформаційної бази
Київської митниці Міндоходів,
Позивачем протягом останніх 90 діб
здійснювалось митне оформлення товару
на інших митних постах, що не пов'язано
з логічними причинами (логістика,
розташування виробничих чи складських
потужностей, виду транспорту, тощо).
Також, встановлено що аналогічні
товари у січні місяці відповідно до
митної декларації № 100270001/2014/272825 було
задекларовано Позивачем за ціною, що
значно перевищує заявлену Позивачем
19.03.2014 року.

Також колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інтанції, щодо правомірності
застосування Відповідачем резервного
методу визначення вартості товару, з
огляду на наступне.

Якщо митна вартість не може
бути визначена за методом 1 згідно з
положеннями МК України,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості. У ході
таких консультацій митний орган та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності. Для підтвердження
митної вартості Відповідачем
проведено консультацію з декларантом,
з метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості.

В рішенні відповідно до вимог
ст.58 МКУ зазначено обґрунтування
неможливості застосування 1 методу
визначення митної вартості товару.
Статтями 31-33 МКУ органам доходів і
зборів надано право застосовувати при
проведені передбачених МК України
митного контролю та митного оформлення
товарів, транспортних засобів
інформаційних, телекомунікаційних та
інформаційно-телекомунікаційних
систем та засобів їх збереження,
зокрема, інформаційних ресурсів митних
органів, які складаються із відомостей,
що містяться у документах, які
надаються під час проведення митного
контролю та митного оформлення
товарів, транспортних засобів, та інших
документах. Оскільки шляхом
використання відповідних
інформаційних ресурсів органу доходів
та зборів відповідачем було
встановлено відсутність інформації
про продаж ідентичних та аналогічних
товарів, це унеможливило застосування
методу 2а та 2б (статті 59-60 Митного
кодексу) для визначення митної
вартості товару позивача.

Методи згідно статтей 62 та 63 МКУ
не були застосовані, з урахуванням
відсутності інформації щодо вартості
складових товару, окрім того,
задекларований товар за своїми
характеристиками виключає можливість
застосування даних методів.

У разі якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
послідовного використання методів,
зазначених у статтях 58-63
цього Кодексу, митний орган на
підставі статті 64 уповноважений
застосувати резервний метод, і
визначити митну вартість товару на
підставі раніше визнаних (визначених)
органами доходів і зборів митних
вартостях.

З урахуванням наведеного,
Відповідачем розраховано митну
вартість товару на підставі митної
вартості щодо подібних товарів.

З огляду на вказане, колегія суддів
вважає вірним висновок суду першої
інстанції про те, що рішення
Відповідача про коригування митної
вартості товарів, картка відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні, випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного прийняті у відповідності
до вимог чинного законодавства та
повноважень контролюючого органу.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку, що судом першої
інстанції при розгляді справи допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які передбачені
ст.ст. 201, 202 КАС України.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлено
обставини справи, судове рішення
постановлено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається, а тому апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст.ст. 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС
України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Т.Л. Авто»
залишити без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 29 травня 2014
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки, передбачені ст. 212
КАС України.

Головуючий суддя
Твердохліб В.А.

Судді
Бужак Н.П.

Вівдиченко Т.Р.

Ухвала складена в повному обсязі 11
вересня 2014 року.

.

Головуючий суддя
Троян Н.М.

Судді:
Бужак Н.П.

Вівдиченко Т.Р.