Справа № 815/8191/13-а
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/8191/13-а

Категорія: 9.2.1 Головуючий в 1 інстанції:
Свида Л. І.

Судова колегія Одеського
апеляційного адміністративного суду, у
складі:

головуючого -
Яковлєва О.В.,

суддів -
Лук'янчук О.В., Танасогло Т.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Київському районі м.Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 13
січня 2014 року, у справі за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до
Державної податкової інспекції у
Київському районі м.Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області, про скасування податкових
повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 13.01.2014 року
позов задоволено та скасовано
податкові повідомлення-рішення
відповідача від 22.08.2013 року №,
№ та №.

Не погоджуючись з прийнятим
судовим рішенням податковим органом
подано апеляційну скаргу з якої
вбачається про порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
а тому просить скасувати рішення суду
першої інстанції та прийняти нову
постанову, якою в задоволенні позову
відмовити.

Вимоги апеляційної скарги
обґрунтовано тим, що висновок суду
першої інстанції не відповідає
встановленим обставинам у справі, так
як податковим органом, в ході
проведення планової виїзної
документальної перевірки позивача,
встановлено порушення останнім п.198.2,
п.198.3, п.198.5, п.198.6 ст.198 ПК України, в
результаті чого позивачем порушено
порядок обліку товарних запасів і
занижено суму податку на додану
вартість та податку з доходів фізичних
осіб, які підлягають сплаті в бюджет, за
липень 2012 року, на 3499 грн. та на 2624,38 грн.,
а тому податкові повідомлення-рішення
є правомірними.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду, а також правильність
застосування судом норм матеріального
і процесуального права та правової
оцінки обставин у справі, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а судове рішення - без
змін, з наступних підстав.

Судом першої інстанції
встановлено, що в період з 15.07.2013 року по
02.08.2013 року податковим органом
проведено планову виїзну перевірку
позивача щодо дотримання вимог
податкового законодавства, за період з
січня 2011 року по 31 грудня 2012 року, про що
складено акт №180/17-01-/61, яким
встановлено порушення позивачем, у
лютому 2012 року: ст. 177, п. 138.4 ст. 138
Податкового кодексу України, в
результаті чого позивачем занижено
суму податку на доходи фізичних осіб
від провадження господарської
діяльності за 2012 рік, у розмірі 2624,38
грн.; п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу
України, в частині безпідставного
віднесення позивачем до складу
податкового кредиту суми податку на
додану вартість за липень 2012 року, у
розмірі 3499 грн.; ст. 6 та п. 12 ст. 13 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» щодо обліку
товарних запасів та реалізації товару,
на суму 21919,76 грн., який не облікованj у
книзі обліку доходів та витрат.

Порушення полягає у тому, що між
позивачем та ТОВ "Італ Кераміка"
укладено безтоварні угоди, які не
спрямовані на реальне настання
наслідків, а тому підприємством
невірно визначено розмір податку з
доходів фізичних осіб та ПДВ за даний
період і здійснено реалізацію товару,
який не обліковано у Книзі обліку
доходів і витрат.

За результатами проведеної
перевірки податковим органом винесено
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення від 22.08.2013 року
№, № та №.

За наслідком встановлених
обставин судом першої інстанції, з яким
погоджується судова колегія, зроблено
висновок щодо відсутності порушення
податкового законодавства з боку
позивача, так як господарські операції
між ним та його контрагентом носять
реальний характер.

Статтею 188 Податкового Кодексу
України встановлено, що база
оподаткування операцій з постачання
товарів (послуг) визначається виходячи
з їх договірної (контрактної) вартості,
але не нижче за звичайних цін, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на етиловий спирт, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів, крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів).

Згідно з пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК
України податковий кредит - сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України
- право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст.198 ПК України
визначено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: - дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; - дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з п.198.3 ст.198 ПК України -
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з: -
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; - придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст.198 ПК України
встановлено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У
разі коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

Частиною 2 ст.3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» встановлено, що
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
грунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Згідно з ч.2 ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» - первинні
документи, тобто податкові, видаткові
накладні, рахунки, довіреності, акти
виконаних робіт, акти прийому -
передачі товарів, робіт, послуг
оформлені на паперових носіях та при
наявності таких обов'язкових
реквізитів: назва документа (форми);
дата і місце складання; назва
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильності її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Судовою колегією встановлено, що
відповідно до акту перевірки позивачем
занижено податок з доходів фізичних
осіб та ПДВ за липень 2012 року, на 2624,38
грн. та на 3499 грн. відповідно.

На формування розміру вказаних
податків вплинули господарські
операції позивача з ТОВ "Італ кераміка"
щодо придбання щебеню, які виконано на
підставі договору поставки №158/08 від
01.02.2011 року.

На підтвердження господарських
відносин позивача з даним контрагентом
судом зібрано наступні документи:
копія договору із контрагентом (а.с.78),
видаткова накладна (а.с.58), податкова
накладна (а.с.59), рахунок на оплату
(а.с.61), докази перепродажу придбаного
товару іншим особам (а.с.53-57, 117).

Судовою колегією досліджено дані
документи та встановлено, що між
позивачем та ТОВ "Італ Кераміка"
укладено договір поставки будівельних
матеріалів, а належними доказами
підтверджено оплату даного товару,
його фактичне отримання позивачем та
перепродаж третій особі - Одеській
державній академії будівництва та
архітектури, що підтверджено
відповідним листом від покупця, тобто
позивачем доведено товарність
проведеної операції та підтверджено
право на віднесення сум за даним
договором до складу свого податкового
кредиту.

З огляду на вищевикладене колегія
суддів приходить до висновку, що
оскільки позивачем підтверджено
розмір ПДВ та податку з доходів
фізичних осіб за вказаний період -
оскаржувані рішення податкового
органу є необґрунтованими та
правомірно скасовані судом першої
інстанції.

Відповідно до положень п.12 ст.3 ст.6
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» - суб'єкти
господарювання зобов'язані вести облік
товарних запасів у порядку
встановленому законодавством,
здійснювати продаж лише тих товарів,
які відображені в такому обліку.

Податковим органом зазначено про
не облік позивачем товарів, які
придбано у ТОВ "Італ Кераміка", оскільки
у Книзі обліку доходів і витрат
відсутній запис щодо надходження та
продажу товару 24.07.2012 року, як це
зазначено у видатковій накладній
Одеської державної академії
будівництва та архітектури №40 від
24.07.2012 року (а.с.53), що є порушенням
вищевказаних вимог закону.

Як встановлено судовою колегією -
дану видаткову накладну оформлено із
технічною помилкою в даті передачі
товару покупцю - Одеській державній
академії будівництва та архітектури,
оскільки фактично товар, зазначений в
цій накладній передано покупцю 26.07.2012
року, тобто в день коли його отримано
позивачем від ТОВ «Італ Кераміка» за
видатковою накладною №9990 від 26.07.2012
року.

Вказані обставини підтверджено
даними податкової накладної №39, яку
виписано позивачем Одеській державній
академії будівництва та архітектури по
спірній операції 26.07.2012 року (а.с.54),
даними податкових та видаткових
накладних на отримання товару
позивачем та на його реалізацію, які
повністю співпадають щодо кількості та
найменування товару, даними листа
Одеської державної академії
будівництва та архітектури №15-28 від
10.01.2014 року щодо фактичного отримання
товару 26.07.2012 року.

Судовою колегією досліджено Книгу
обліку доходів та витрат позивача та
встановлено, що останнім здійснено
облік даних товарів 26.07.2012 року, про що
міститься відповідний запис (а.с.49), а
тому технічна помилка у видатковій
накладній не вказує на порушення
підприємцем вимог податкового
законодавства щодо обліку товарних
запасів та не є підставою для
застосування до нього штрафних
санкцій.

Враховуючи вищевикладене судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують, що є підставою для
залишення її без задоволення.

Керуючись ст.ст.185, 195, 197, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Київському
районі м.Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області -
залишити без задоволення, а постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 13 січня 2014 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через 5 днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням
апеляційного суду.

Головуючий:
О.В. Яковлєв

Судді:
О.В. Лук'янчук

Т.М. Танасогло