Справа № 803/1284/14
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2014-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

803/1284/14

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2014 року

Справа № 803/1284/14

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Нововолинську до Відділу державної виконавчої служби Нововолинського міського управління юстиції про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Нововолинську (далі – Фонд) звернулося з позовом до Відділу державної виконавчої служби Нововолинського міського управління юстиції (далі – ВДВС Нововолинського МУЮ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не вчиняються виконавчі дії по примусовому виконанню рішень суду про стягнення з державного підприємства «Волиньвугілля» (далі – ДП «Волиньвугілля») на користь відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Нововолинську коштів в загальній сумі 12 969 651 грн. 54 коп., чим порушено вимоги статті 124 Конституції України, статтей 6, 11, 12, 25, 57 Закону України «Про виконавче провадження».

В письмових запереченнях проти адміністративного позову від 1 липня 2014 року № 8884 відповідач позов не визнав, посилаючись на правомірність своїх дій і рішень, зазначив, що жодних порушень законодавства при виконанні зведеного виконавчого провадження № 6465531 державним виконавцем допущено не було.

Позивач в судове засідання не прибув. 4 липня 2014 року представником позивача подано заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач 4 липня 2014 року подав заяву про розгляд справи без участі його представника, позовні вимоги не визнає.

Згідно із частиною четвертою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Як передбачено частиною першою статті 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З урахуванням наведеного, справу вирішено у відсутності сторін на підставі наявних у ній доказів без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у ВДВС Нововолинського МУЮ знаходиться зведене виконавче провадження № 6465531 про стягнення заборгованості з ДП «Волиньвугілля», в тому числі на користь відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Нововолинську 21 виконавче провадження на суму 14 645 827 грн. 35 коп.

Частиною другою статті 11 Закону № 606-XIV визначено, що державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно із частиною другою статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (далі – Закон № 606-XIV).у постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до частини другої статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477- IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Водночас статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна. передбачено право на справедливий суд.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожна юридична особа має право мирно володіти своїм майном і не може бути його позбавлена інакше як в інтересах суспільства.

Згідно з статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Невід’ємною частиною справедливого судового розгляду та ефективного захисту права на мирне володіння майном є забезпечення державою примусового виконання судового рішення в розумний строк, яке в Україні покладається на державну виконавчу службу та державних виконавців.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов’язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV.

Згідно із пунктом 13 частини третьої статті 11 Закону № 606-XIV державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Судом встановлено, що за невиконання рішення суду в добровільному порядку відповідачем до божника ДП «Волиньвугілля» не застосовувалось стягнення у вигляді штрафу. Рішення суду в добровільному порядку ДП «Волиньвугілля» не виконано.

З матеріалів справи вбачається, що з метою виявлення майна зареєстрованого за боржником державним виконавцем надіслані відповідні запити до Нововолинської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області, та винесено постанови про арешт коштів боржника, які надіслано у банківські установи для виконання.

В процесі проведення виконавчих дій відповідачем встановлено, що на арештовані рахунки ДП «Волиньвугілля» надходять кошти від реалізації вугілля та кошти «Державної підтримки вугледобувних підприємств на часткове покриття витрат із собівартості готової товарної вугільної продукції», тобто зазначені кошти є цільовими та використовуються на оплату праці та внесення обов’язкових платежів пов’язаних з виплатою заробітної плати згідно із пунктом 3 Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для часткового покриття витрат вугледобувних підприємств, що включаються до собівартості готової товарної вугільної продукції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2011 року за № 153. Кошти, які підлягають стягненню з арештованих рахунків є незначними та недостатніми для покриття заборгованості.

Згідно з частиною п’ятою статті 58 Закону № 606-XIV звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

Звіти про оцінку арештованого майна, яке належить ДП «Волиньвугілля» надійшли на адресу ВДВС Нововолинського МУЮ 13 березня 2013 року.

Таким чином відповідачем не дотримано вимог частини п’ятої статті 58 Закону № 606-XIV, оскільки ВДВС Нововолинського МУЮ на момент розгляду справи в суді не проведено повторну оцінку арештованого майна боржника.

Крім того, суд звертає увагу на те, що постанова Господарського суду Волинської області та постанови Волинського окружного адміністративного суду про стягнення заборгованості з ДП «Волиньвугілля» залишаються не виконаними протягом 2,5 років.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідачем по виконанню постанови Господарського суду Волинської області та постанов Волинського окружного адміністративного суду про стягнення заборгованості з ДП «Волиньвугілля» в загальній сумі 12 969 651 грн. 54 коп., вжито недостатніх заходів передбачених Законом України »Про виконавче провадження», а отже допущено бездіяльність, яку суд відповідно до вимог частини другої статті 162 КАС України визнає протиправною.

Що стосується позовної вимоги про зобов’язання зобов’язати ВДВС Нововолинського МУЮ здійснити примусове виконання постанови Господарського суду Волинської області та постанов Волинського окружного адміністративного суду про стягнення заборгованості з ДП «Волиньвугілля», то суд вважає, що дана вимога не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Стаття 13 Закону України »Про судоустрій та статус суддів» передбачає обов’язковість виконання судових рішень та відповідальність за їх невиконання.

Відповідно до частини п’ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов’язковими до виконання на всій території України.

Крім того, відповідно до частини другої та третьої статті 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За статтею 2 Закону № 606-XIV примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу; примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України »Про державну виконавчу службу».

Також, суд звертає увагу на те, що в даний час на виконанні у ВДВС Нововолинського МУЮ в зведеному виконавчому провадженні № 6465531 перебуває 363 виконавчих документів на загальну суму 155 099 301 грн. 82 коп., а отже вимога позивача про зобов’язання виконати рішення суду порушить законні права інших стягувачів.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не виконав покладений на нього обов’язок та не надав суду належні та допустимі докази в підтвердження належного виконання виконавчого провадження по виконанню постанови Господарського суду Волинської області та постанов Волинського окружного адміністративного суду про стягнення з ДП «Волиньвугілля» на користь відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Нововолинську заборгованості на суму 12 969 651 грн. 54 коп. Доказів та переконливих аргументів, відповідач суду не надав.

Керуючись частиною третьою статті 160, статтями 2, 69-72, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Дмитрук