Справа № 826/10971/14
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2014-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 вересня 2014 року 10:00
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді Іщука
І.О., розглянув у порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовомОСОБА_1 до третя
особаВідділу державної виконавчої
служби Шевченківського районного
управління юстиції у м. Києві Публічне
акціонерне товариство «Альфа-Банк»
провизнання протиправною
бездіяльності та зобов'язання вчинити
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач)
звернулась до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у м. Києві
(далі по тексту - відповідач), третя
особа - Публічне акціонерне товариство
«Альфа-Банк», в якому просить суд: (1)
визнати протиправною бездіяльність
відповідача шляхом невиконання
обов'язків державного виконавця,
передбачених ч.2 ст.11 Закону України
«Про виконавче провадження» щодо
розгляду заяви позивача від 16.05.2014 року;
(2) зобов'язати відповідача розглянути
та надати позивачеві відповідь на
заяву від 16.06.2014 року; (3) зобов'язати
відповідача вчинити дії щодо
повернення виконавчого документа
стягувачу, передбачені п. 9 ч. 1 ст.
47 Закону України «Про виконавче
провадження» у виконавчому
провадженні № 43315557, відкритого
відповідно до постанови про відкриття
виконавчого провадження від 16.05.2014
року, а саме прийняти постанову про
повернення виконавчого документу
Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 07.08.2014 року було
відкрито провадження у справі та
призначено справу до судового
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що відповідачем
безпідставно не розглянуто заяву
позивача про повернення виконавчого
документа стягувачу та не винесено
відповідну постанову, оскільки
звернення стягнення на квартиру
АДРЕСА_1 суперечить впровадженому
Законом України "Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті" мораторію.
Відповідач проти задоволення позову
заперечував з підстав, викладених у
поданих письмових запереченнях. В
обґрунтування своїх доводів зазначав,
що квартира позивача, на яку
звертається стягнення має площу 147,9 кв.
м., у той же час норми Закону України
"Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті" поширюються лише на квартири
площею, які не перевищують 140,00 кв. м.
Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги та
просив суд задовольнити їх в повному
Представник відповідача в судове
засідання не прибув, був належним чином
повідомлений про дату, час і місце
судового розгляду.
Третя особа в судове засідання
уповноваженого представника не
направила, будучи належним чином
повідомленою про дату, час і місце
судового розгляду.
Відповідно до частини шостої статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
У зв'язку з тим, що відсутні перешкоди
для розгляду справи у судовому
засіданні, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, а також
зважаючи на відсутність потреби
заслухати свідка чи експерта, суд в
судовому засіданні 21 серпня 2014 року
дійшов висновку про можливість
розгляду справи у письмовому
Розглянувши подані сторонами
документи, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд,
16 травня 2014 року Державним виконавцем
відділу державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві Сабадаш Ларисою
Іванівною було відкрито виконавче
провадження №43315557 на виконання
виконавчого напису №799 від 08.05.2014 року,
яким вирішено звернути стягнення на
квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві
власності ОСОБА_1 (яка народилася
ІНФОРМАЦІЯ_2 у селі Малополовецьке
Фастівського району Київської області,
місце роботи - невідоме, податковий
номер НОМЕР_1, паспорт НОМЕР_2, виданий
Жовтневим РУГУ МВС України у м. Києві 12
грудня 1995 року, яка зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_2) на підставі Свідоцтва
про право власності, виданого Головним
управлінням житлового забезпечення
Виконавчим органом Київської міської
ради (Київська міська державна
адміністрація) від 17 серпня 2004 року
серія САА №192144 на підставі Наказу
Головного управління житлового
забезпечення від 07.07.2004 року № 1244-С/КІ,
зареєстрованого в Київському міському
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна 25 серпня 2004 року в
реєстровій книзі №404-155 за реєстровим
Окремою постановою від 16.05.2014 року
державним виконавцем було накладено
арешт на вищевказане нерухоме майно.
16 червня 2014 року представник позивача
ОСОБА_3 звернувся до державного
виконавця з заявою, в якій просив
повернути виконавчий лист стягувачу
відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону
України «Про виконавче провадження», в
зв'язку з наявністю встановленої
Законом України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» заборони щодо
звернення стягнення на майно боржника.
На підставі даного Закону не може бути
примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове майно,
яке вважається предметом застави
згідно із статтею 4 Закону України "Про
заставу" та/або предметом іпотеки
згідно із статтею 5 Закону України "Про
іпотеку", якщо таке майно виступає як
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
Станом на день подання позову
відповідач не надав відповідь на
подану представником позивача заяву.
Вважаючи бездіяльність відповідача
протиправною, позивач звернувся до
суду.
Вирішуючи спір, суд виходить з
Відповідно до статті 1 Закону України
"Про виконавче провадження" виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Частиною 1 ст. 11 Закону України "Про
виконавче провадження" встановлено, що
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України
"Про виконавче провадження" сторони
виконавчого провадження мають право
ознайомлюватися з матеріалами
виконавчого провадження, робити з них
виписки, знімати копії, заявляти
відводи у випадках, передбачених цим
Законом, оскаржувати рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця з
питань виконавчого провадження у
порядку, встановленому цим Законом,
подавати додаткові матеріали, заявляти
клопотання, брати участь у провадженні
виконавчих дій, давати усні та письмові
пояснення, висловлювати свої доводи та
міркування з усіх питань, що виникають
у ході виконавчого провадження, у тому
числі під час проведення експертизи,
заперечувати проти клопотань, доводів
та міркувань інших учасників
виконавчого провадження та
користуватися іншими правами, наданими
законом.

Відповідно ч.1 ст. 1 Закону України «Про
інформацію» громадяни України мають
право звернутися до органів державної
влади, місцевого самоврядування,
об'єднань громадян, підприємств,
установ, організацій незалежно від
форм власності, засобів масової
інформації, посадових осіб відповідно
до їх функціональних обов'язків із
зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Частина 1 ст. 5 Закону України «Про
інформацію» передбачає, що кожен має
право на інформацію, що передбачає
можливість вільного одержання,
використання, поширення, зберігання та
захисту інформації, необхідної для
реалізації своїх прав, свобод і
законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України
«Про звернення громадян», звернення
розглядаються і вирішуються у термін
не більше одного місяця від дня їх
надходження, а ті, які не потребують
додаткового вивчення, - невідкладно,
але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня
їх отримання. Якщо в місячний термін
вирішити порушені у зверненні питання
неможливо, керівник відповідного
органу, підприємства, установи,
організації або його заступник
встановлюють необхідний термін для
його розгляду, про що повідомляється
особі, яка подала звернення. При цьому
загальний термін вирішення питань,
порушених у зверненні, не може
перевищувати сорока п'яти днів.

Органи законодавчої, виконавчої та
судової влади здійснюють свої
повноваження у встановлених цією
Конституцією межах і відповідно до
законів України (ст. 6 Конституції
України).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України
«Про державну виконавчу службу»,
начальник відділу державної
виконавчої служби районного в місті
відділу державної виконавчої служби
відповідного управління юстиції та
державний виконавець відділу
державної виконавчої служби районного
в місті відділу державної виконавчої
служби відповідного управління
юстиції є державними виконавцями.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України
«Про виконавче провадження», державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
державну виконавчу службу», працівник
органу державної виконавчої служби
зобов'язаний сумлінно виконувати
службові обов'язки, не допускати в
своїй діяльності порушення прав
громадян та юридичних осіб,
гарантованих Конституцією України та
законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України
«Про звернення громадян», звернення,
оформлені належним чином і подані у
встановленому порядку, підлягають
обов'язковому прийняттю та розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України
«Про звернення громадян», органи
державної влади, місцевого
самоврядування та їх посадові особи,
керівники та посадові особи
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, об'єднань
громадян, до повноважень яких належить
розгляд заяв (клопотань), зобов'язані
об'єктивно і вчасно розглядати їх,
перевіряти викладені в них факти,
приймати рішення відповідно до чинного
законодавства і забезпечувати їх
виконання, повідомляти громадян про
наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідно до ч. 3 ст. 15 Закону України
«Про звернення громадян», відповідь за
результатами розгляду заяв (клопотань)
в обов'язковому порядку дається тим
органом, який отримав ці заяви і до
компетенції якого входить вирішення
порушених у заявах (клопотаннях)
питань, за підписом керівника або
особи, яка виконує його обов'язки.

Відповідно до ст. 40 Конституції України
усі мають право направляти
індивідуальні чи колективні письмові
звернення або особисто звертатися до
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та посадових
і службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Розгляд заяви сторін та інших
учасників виконавчого провадження і
їхні клопотання відповідно до ч. 2 ст. 11
Закону України «Про виконавче
провадження», є обов'язком державного
виконавця.

Таким чином, з наведених вище
законодавчих положень вбачається, що
відповідач зобов'язаний був розглянути
заяву представника позивача про
повернення виконавчого документа
стягувачу та належним чином
відреагувати на заяву, тобто надати
обґрунтовану відповідь на неї у
встановлений законом строк, проте
відповіді з боку відповідача станом на
момент вирішення справи надано не було.

З огляду на наведене, суд приходить до
висновку, що не надання відповідачем
відповіді на заяву позивача є
протиправною і належним способом
захисту порушених прав позивача є
зобов'язання відповідача надати
відповідь на подану представником
позивача заяву.

У той же час, позовна вимога про
зобов'язання відповідача вчинити дії
щодо повернення виконавчого документа
стягувачу задоволенню не підлягає
оскільки заявлена передчасно, так як
станом на момент розгляду справи
відповідачем не було вирішено питання,
порушені представником позивача в
заяві про повернення виконавчого
документа стягувачу.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про наявність підстав для
часткового задоволення позову.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність
Відділу державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві, яка полягає у не
розгляді заяви представника ОСОБА_1 від
16.06.2014 року про повернення виконавчого
документа стягувачу у виконавчому
провадженні ВП №43315557.

3. Зобов'язати Відділ державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у м. Києві
розглянути та надати ОСОБА_1 відповідь
на заяву від 16.06.2014 року про повернення
виконавчого документа стягувачу у
виконавчому провадженні ВП №43315557.

4. В задоволенні інших вимог відмовити.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня її отримання особою, яка
оскаржує постанову, за правилами,
встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
І.О. Іщук