Справа № 521/14930/13-а
Суддя: Жук С.І.
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 р. Справа № 521/14930/13-а

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції:
Гуревський В.К.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -Жука С.І. судді -
Кравченка К.В. судді - Лук’янчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Держземагенства у
м. Одесі Одеської області на постанову
Малиновського районного суду м. Одеси
від 30 жовтня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_4 до Управління
Держземагенства у м. Одесі Одеської
області в особі начальника Лесів О.А.
про визнання дій протиправними та
зобов'язання певні дії, -

встановиЛА:

Позивач - ОСОБА_4 звернулась до суду з
позовом до Управління Держземагенства
у м. Одесі Одеської області в особі
начальника Лесів О.А. та просила
визнати відмову Управління
Держземагенства у м. Одесі Одеської
області в особі начальника Лесів О.А. у
присвоєнні кадастрових номерів та
реєстрації земельних ділянок
протиправною, просила зобов'язати
Управління Держземагенства у м. Одесі
Одеської області присвоїти земельним
ділянкам площею 0,1891 га, що розташовані
за адресою: АДРЕСА_1 в тому числі: 0,1000 га
для обслуговування житлового будинку і
господарських будівель та 0,0891 га для
ведення особистого підсобного
господарства відповідно до Державного
акту на право приватної власності на
землю серії III-ОД № 024334, який
зареєстровано в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 1689 від 28 грудня
1998 року на ім'я ОСОБА_4, окремі
кадастрові номери та здійснити
реєстрацію означених земельних
ділянок.

Суд першої інстанції своєю постановою
від 30 жовтня 2013 року адміністративний
позов ОСОБА_4 до Управління
Держземагенства у м. Одесі Одеської
області в особі начальника Лесів О.А.
про визнання дій протиправними та
зобов'язання певні дії - задовольнив
частково.

Розділив земельну ділянку площею 0,1891
га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1,
що належить на праві приватної
власності ОСОБА_4 для обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель і ведення особистого
підсобного господарства згідно
Державного акта на право приватної
власності на землю серії III-ОД № 024334,
який зареєстровано в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 1689 від 28 грудня
1998 року, на дві самостійні земельні
ділянки згідно плану поділу земельної
ділянки з координатами:

- площею 0,1000 га для обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель під літерами:
пр0-35-9-10-31-1-2-32-33-18-19-34-пр2-пр3-пр41-пр5-пр7-пр0
, яка розташована в АДРЕСА_1;

- площею 0,0891 га для ведення особистого
підсобного господарства під літерами
35-пр4-пр1*-281-1-18-33-32-2-1-31-10-9-35,
яка розташована в АДРЕСА_1.

Зобов'язав Управління
Держземагентства у м. Одесі Одеській
області присвоїти земельним ділянкам,
що розташовані за адресою: АДРЕСА_1,
площею 0,1000 га для обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель, і площею 0,0891 га для ведення
особистого підсобного господарства,
окремі кадастрові номери та видати
ОСОБА_4 витяги з Державного земельного
кадастру.

Управління Держземагенства у м. Одесі
Одеської області не погодившись з
постановою суду першої інстанції,
подало апеляційну скаргу, в якій
просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову суду та прийняти
нову постанову, якою відмовити в
задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги Управління Держземагенства у м.
Одесі Одеської області посилається на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали та доводи
апелянта в межах апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційну скаргу належить залишити
без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_4 є власницею земельної ділянки
площею 0,1891 га, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1 в тому числі: 0,1000 га
для обслуговування житлового будинку і
господарських будівель та 0,0891 га для
ведення особистого підсобного
господарства відповідно до Державного
акту на право приватної власності на
землю серії ІІІ-ОД № 024334, який
зареєстровано в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 1689 від 28 грудня
1998 року. Зазначена земельна ділянка
передана ОСОБА_4 відповідно до рішення
Одеської міської ради № 390 від 21
березня 1998 року. За означеним Державним
актом спірна земельна ділянка
відображена в плані зовнішніх меж
земельної ділянки єдиним масивом
площею 0,1891 га без зображення поділу її
на дві ділянки: 0,1000 га для
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель та 0,0891 га для
ведення особистого підсобного
господарства.

При цьому, ще до ухвалення рішення
Одеською міською радою від 21 березня 1998
року про передачу спірної земельної
ділянки ОСОБА_4 на праві приватної
власності, означена земельна ділянка
була надана їй в постійне користування
відповідно до рішення виконкому
Одеської міської ради від 09 грудня 1995
року № 555, що підтверджується Державним
актом на право постійного користування
земельною ділянкою, який зареєстровано
в Книзі записів державних актів на
право приватної власності на землю за
№ 15 від 26 березня 1996 року. За означеним
Державним актом спірна земельна
ділянка відображена в плані зовнішніх
меж земельної ділянки як єдиним
масивом площею 0,1891 га, так і з
зображенням поділу її на дві ділянки:
0,1000 га для обслуговування житлового
будинку і господарських будівель та
0,0891 га для ведення особистого
підсобного господарства.

Причин, за якими в тексті цільового
призначення і в одному, і в другому
державних актах визначено «для
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель і та ведення
особистого підсобного господарства» ,
а в плані зовнішніх меж земельної
ділянки державного акту на право
приватної власності не відображено
зображення поділу її на дві ділянки,
представником відповідача не пояснено,
оскільки Управління Держземагенства у
м. Одесі Одеській області на той час не
існувало.

Також, з матеріалів справи вбачається,
що станом на 26 березня 1996 року такий
поділ на дві земельні ділянки мав місце
і був узгоджений з виконавчим
комітетом Одеської міської ради,
оскільки був виданий Державний акт з
відповідним поділом.

Згідно ст. 126 Земельного кодексу
України, право власності, користування
земельною ділянкою оформлюється
відповідно до Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
та нерухоме майно та їх обмежень»,
державна реєстрація прав проводиться
на підставі: договорів, укладених у
порядку, встановленому законом;
свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, виданих відповідно до
вимог цього Закону; свідоцтв про право
власності, виданих органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді; державних актів на
право власності або постійного
користування на земельну ділянку у
випадках, встановлених законом; рішень
судів, що набрали законної сили; інших
документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

Відповідно до 7 Перехідних положень
Земельного кодексу України громадяни
та юридичні особи, що одержали у
власність, у тимчасове користування, в
тому числі на умовах оренди, земельні
ділянки у розмірах, що були передбачені
раніше діючим законодавством,
зберігають права на ці ділянки.

Згідно наданих до Управління
Держземагенства у м. Одесі Одеській
області документів, ОСОБА_4 на законних
підставах, відповідно до вимог
Земельного кодексу України, який діяв
на той час, отримала згідно рішення
Одеської міської ради № 390 від 21
березня 1998 року у власність земельну
ділянку площею 0,1891 га, що розташована
за адресою: АДРЕСА_1 в тому числі 0,1000 га
для обслуговування житлового будинку і
господарських будівель та 0,0891 га для
ведення особистого підсобного
господарства.

Право власності позивача
підтверджується Державним актом на
право приватної власності на землю
серії ІІІ-ОД № 024334, який
зареєстрованого в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 1689 від 28 грудня
1998 року. На той час це було достатньою
умовою виникнення у позивача права
власності.

За час володіння та користування
земельною ділянкою, рішення Одеської
міської ради № 390 від 21 березня 1998 року
про передачу у власність ОСОБА_4
земельної ділянки площею 0,1891 га, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1 в тому
числі 0,1000 га для обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель та 0,0891 га для ведення
особистого підсобного господарства,
тобто з «двійним цільовим
призначенням», не скасовувалося,
незаконним не визнавалося.

Державний акт на право приватної
власності на землю серії ІІІ-ОД № 024334,
який виданий на ім'я ОСОБА_4, та
зареєстрований в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 1689 від 28 грудня
1998 року, недійсним не визнавався,
державна реєстрація не скасовувалася.

Враховуючи зазначене, судова колегія
погоджується з думкою суду першої
інстанції, що зміна чинного
законодавства не скасовує право
власності позивача на земельну
ділянку, хоча і не передбачає процедури
реєстрації земельної ділянки за тих
обставин, що склалися, а тому вимоги
ОСОБА_4 не можуть розцінюватися з точки
зору закону як протиправні. Однак без
здійснення державної реєстрації
земельних ділянок позивач не має
можливості розпоряджатися належним їй
майном, що є порушенням її права
власності.

Згідно ст. ст. 316, 317 ЦК України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб. Власникові належать права
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном.

За ст. 321 ЦК України право власності є
непорушним, ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ст. 41 Конституції
України кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

При цьому, ст. 1 Протоколу № 1 до ст. 1
Європейської Конвенції з прав людини
встановлено, що кожна фізична або
юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

На підставі матеріалів справи та
оцінки представлених доказів, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_4 до Управління
Держземагенства у м. Одесі Одеської
області в особі начальника Лесів О.А.
про визнання дій протиправними та
зобов'язання певні дії - є
обґрунтованими і підлягають
частковому задоволенню.

Розглянувши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що судом першої інстанції повно
і всебічно досліджено обставини
справи, надані сторонами докази,
правильно визначено характер спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Отже судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги не є істотними і не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
Держземагенства у м. Одесі Одеської
області, - залишити без задоволення.

Постанову Малиновського районного
суду м. Одеси від 30 жовтня 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_4 до Управління
Держземагенства у м. Одесі Одеської
області в особі начальника Лесів О.А.
про визнання дій протиправними та
зобов'язання певні дії, - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
апеляційного суду законної сили.

Головуючийсуддя С.І. Жук суддя К.В.
Кравченко суддя О.В. Лук’янчук