Справа № 813/4590/14
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2014-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 серпня 2014 року 10 год. 56 хв. м.
Львів № 813/4590/14
Львівський окружний адміністративний
суд, суддя Кедик М.В., секретар судового
засідання Харів М.Ю., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Агрофірма «Провесінь», представник -
Галань В.М., до Личаківського відділу
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції, представники - Турко Н.О.,
Шургот І.Я., про визнання протиправними
дій і зобов'язання вчинити дії
Публічне акціонерне товариство
«Агрофірма «Провесінь» (далі - ПАТ
«Агрофірма «Провесінь») звернулося до
Львівського окружного
адміністративного суду з позовом до
Личаківського відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції (далі -
Личаківський ВДВС ЛМУЮ), в якому
просить суд:
- визнати протиправними дії
Личаківського ВДВС ЛМУЮ щодо відмови у
скасуванні арешту рухомого майна ПАТ
«Агрофірма «Провесінь», накладеного у
виконавчому провадженні № 15549168;
- зобов'язати Личаківський ВДВС ЛМУЮ
скасувати арешт рухомого майна ПАТ
«Агрофірма «Провесінь», накладений у
виконавчому провадженні № 15549168.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на
виконанні у Личаківському ВДВС ЛМУЮ
перебувала вимога про сплату боргу №
Ю-626 від 04.09.2009 року, видана Управлінням
Пенсійного фонду України у
Личаківському районі м. Львова, про
стягнення з ПАТ «Агрофірма «Провесінь»
205711,58 грн заборгованості зі сплати
страхових внесків. Однак, у травні 2010
року сума заборгованості була
позивачем погашена шляхом
перерахування коштів безпосередньо на
банківський рахунок стягувача.
Зважаючи на те, що 14.05.2010 року державним
виконавцем було винесено постанову про
повернення виконавчого документа
стягувачу, звертає увагу, що
примусового стягнення коштів, як
такого, не відбувалося і постанови про
стягнення з боржника виконавчого збору
не було винесено. Однак, відповідач
відмовив у скасуванні арешту рухомого
майна позивача у зв'язку з тим, що у
виконавчому провадженні № 15549168, в
якому був накладений арешт, виконавчою
службою не стягнуто виконавчий збір, що
є підставою для продовження чинності
цього арешту. Позивач вважає, такі дії
відповідача протиправними і просить
зобов'язати Личаківський ВДВС ЛМУЮ
скасувати арешт рухомого майна ПАТ
«Агрофірма «Провесінь», накладений у
виконавчому провадженні № 15549168,
оскільки виконавчий документ
повернуто стягувачу.
Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав з
підстав, наведених у позовній заяві та
додаткових поясненнях до неї. Просив
суд позовні вимоги задовольнити в
Представники відповідача у судовому
засіданні заперечили проти позову,
посилаючись на обставини, викладені в
запереченнях на позовну заяву.
Зазначили, що відповідно до ст. 3, 18, 24
Закону України «Про виконавче
провадження», в редакції чинній на
момент винесення постанови, державним
виконавцем винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження та
встановлено строк для самостійного
виконання, яку скеровано боржнику до
виконання та стягувачу до відома.
Вказують, що заборгованість боржником
сплачено після спливу строку, наданого
державним виконавцем для
добровільного виконання. Окрім того,
державним виконавцем у відповідності
до ст. 46 Закону України «Про виконавче
провадження», винесено постанову про
стягнення виконавчого збору з
боржника. Державним виконавцем у
відповідності до ст. 40 Закону України
«Про виконавче провадження» винесено
постанову про повернення виконавчого
документа стягувачу. Зазначають, що
відповідно до Закону України «Про
виконавче провадження» у зв'язку з
несплатою боржником виконавчого збору
арешт, накладений на майно боржника, не
знімається, відтак у Личаківського
ВДВС Львівського МУЮ відсутні правові
підстави для скасування арешту майна
боржника, тому позов вважають
безпідставним та таким, що не підлягає
Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд встановив
Старший державний виконавець
Личаківського ВДВС ЛМУЮ (далі - старший
державний виконавець) 28.10.2009 виніс
постанову про відкриття виконавчого
провадження № 15549168 з виконання вимоги
Управління пенсійного фонду України у
Личаківському районі від 04.09.2009 № ю-626
про стягнення з ВАТ «Агрофірма
«Провесінь» боргу в сумі 205711,58 грн та
встановив строк для добровільного
виконання виконавчого документа до
04.11.2009. Постанову скеровано боржнику до
виконання та стягувачу до відома.
Постановою Личаківського ВДВС ЛМУЮ від
12.11.2009 відкладено провадження
виконавчих дій з примусового виконання
вимоги Управління пенсійного фонду
України у Личаківському районі від
04.09.2009 № ю-626 до 13.11.2009 року.
Старшим державним виконавцем 16.11.2009
року винесено постанову про стягнення
з боржника виконавчого збору у розмірі
строк, встановлений для добровільного
виконання, не виконано.
Постановою Личаківського ВДВС ЛМУЮ від
07.12.2009 року ВП № 15549168 накладено арешт на
кошти у межах суми 205711,58 грн, яку
скеровано в банківські установи для
виконання та сторонам до відома.
Постановою Личаківського ВДВС ЛМУЮ від
16.12.2009 року ВП № 15549168 накладено арешт на
все майно боржника в межах суми
звернення стягнення та оголошено
заборону на його відчуження. Копії
постанови скеровано в органи та
установи, які посвідчують договори
відчуження майна чи проводять його
перереєстрацію для виконання та
Постановою Личаківського ВДВС ЛМУЮ від
18.03.2010 року ВП № 15549168 приєднано
виконавче провадження № 15549168 до
зведеного виконавчого провадження №
17554013, яке веде Личаківський ВДВС ЛМУЮ.
Старшим державним виконавцем 14.05.2010
року винесено постанову ВП № 15549168 про
повернення виконавчого документа
УПФУ у Личаківському районі м. Львова
повідомило позивача, що станом на 27.11.2012
року заборгованість боржником
ПАТ «Агрофірма «Провесінь» 20.05.2014 року
звернулася до Личаківського ВДВС ЛМУЮ
з проханням скерувати до ДАІ м. Львова
копію відповідної постанови
державного виконавця про зняття
арештів з автотранспорту позивача у ВП
№ 15549168.
Відповідно до листа Личаківського ВДВС
ЛМУЮ від 06.06.2014 року № 2587 позивачу було
відмовлено у скасуванні арешту майна
боржника, у зв'язку з тим, що у
виконавчому провадженні № 15549168, в
якому був накладений арешт, виконавчою
службою не стягнуто виконавчий збір,
тому відсутні підстави для скасування
арешту майна боржника.
Не погоджуючись з діями та рішеннями
відповідача позивач звернувся до суду
Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, суд виходив з
Відповідно до ст. 181 КАС України
учасники виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
чи бездіяльністю державного виконавця
або іншої посадової особи державної
виконавчої служби порушено їхні права,
свободи чи інтереси, а також якщо
законом не встановлено інший порядок
судового оскарження рішень, дій чи
бездіяльності таких осіб.
Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначено Законом України від 21
квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче
провадження» в редакції чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин (далі - Закон № 606-ХІV).
Відповідно до ст. 1 Закону № 606-ХІV,
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, спрямованих
на примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Згідно зі ст. 5 державний виконавець
зобов'язаний вживати заходів
примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії. Державний виконавець
серед іншого здійснює необхідні заходи
щодо своєчасного і повного виконання
рішення, зазначеного в документі на
примусове виконання рішення, у спосіб і
порядок, визначені виконавчим
документом.

Державний виконавець серед іншого має
право накладати арешт на майно
боржника, опечатувати, вилучати,
передавати таке майно на зберігання та
реалізовувати його в порядку,
встановленому законодавством; на
виконання рішення суду про стягнення
коштів або накладення арешту в
порядку, встановленому цим Законом
накладати арешт на грошові кошти та
інші цінності боржника, в тому числі на
кошти, які знаходяться на рахунках та
вкладах в установах банків, інших
кредитних установах, на рахунки в
цінних паперах, а також опечатувати
каси, приміщення і місця зберігання
грошей; здійснювати інші повноваження,
передбачені цим та іншими законами.

Як встановлено судом, державним
виконавцем у постанові про відкриття
виконавчого провадження позивачу було
надано строк для добровільного
виконання виконавчого документа до
04.11.2009 року та постановою про
відкладення провадження виконавчих
дій такий строк продовжено до 13.11.2009
року.

З матеріалів справи вбачається та не
заперечується позивачем, що в строк,
наданий державним виконавцем для
добровільного виконання, а саме до
13.11.2009 року, заборгованість позивачем
не була сплачена.

Відповідно до ч. 5 ст. 30 Закону № 606-ХІV
якщо боржник у встановлений строк
добровільно не виконав рішення,
державний виконавець невідкладно
розпочинає його

примусове виконання

Частиною 1 статті 46 Закону № 606-ХІV
встановлено, що у разі невиконання
рішення у строк, установлений для
добровільного його виконання, з
боржника постановою державного
виконавця, яка затверджується
начальником відповідного органу
державної виконавчої служби, якому
він безпосередньо підпорядкований,
стягується виконавчий збір у розмірі 10
відсотків від фактично стягненої суми
або вартості майна боржника, яке
передане стягувачу за виконавчим
документом, а в разі невиконання
рішення немайнового характеру в
строк, встановлений для добровільного
його виконання, з боржника після
повного виконання рішення в тому ж
порядку стягується виконавчий збір у
розмірі двадцяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян з боржника -
громадянина і в розмірі п'ятдесяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян - з боржника - юридичної особи.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що
виконавчий збір - це грошова сума,
фінансова санкція відповідальності
майнового характеру, що підлягає до
стягнення з боржника у разі
невиконання виконавчого документа в
строк наданий державним виконавцем для
самостійного виконання.

Суд звертає увагу, що виконавчий збір є
штрафною санкцією, яка застосовується
в разі відмови особи - боржника
добровільно (уже після пред'явлення
виконавчого документа до виконання та
відкриття виконавчого провадження)
виконати зобов'язання. Тому, сплата
зобов'язання не звільняє боржника від
сплати виконавчого збору.

Оскільки заборгованість погашена
після спливу строку встановленого для
добровільного виконання рішення,
відповідачем відповідно до ст. 46
Закону № 606-ХІV винесено постанову від
16.11.2009 року про стягнення виконавчого
збору з боржника у розмірі 20571,15 грн.

Також, судом встановлено, що старший
державний виконавець 14.05.2010 року
повернув виконавчий документ
стягувачеві.

Статтею 38 Закону № 606-ХІV передбачено
наслідки завершення виконавчого
провадження, зокрема зазначено, що в
разі закінчення виконавчого
провадження згідно із статтею 37 цього
Закону, крім направлення виконавчого
документа за належністю до іншого
органу державної виконавчої служби;
повернення виконавчого документа
стягувачу згідно із статтею 40 цього
Закону; повернення виконавчого
документа до суду або іншого органу
(посадовій особі), який його видав,
згідно із статтею 40-1 цього Закону,
припиняється чинність арешту майна
боржника, скасовуються інші здійснені
державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення, а також
провадяться інші дії, необхідні у
зв'язку з завершенням виконавчого
провадження.

Якщо у виконавчому провадженні
державним виконавцем був накладений
арешт на майно боржника, у постанові
про закінчення виконавчого
провадження, повернення виконавчого
документа стягувачу або повернення
виконавчого документа до суду або
іншого органу (посадовій особі), який
його видав, державний виконавець
зазначає про скасування арешту,
накладеного на майно боржника.

Згідно з ст. 50 Закону України «Про
виконавче провадження» (в редакції
чинній на момент звернення позивача до
Личаківського ВДВС ЛМУЮ з клопотанням
про зняття арешту) у разі закінчення
виконавчого провадження (крім
направлення виконавчого документа за
належністю іншому органу державної
виконавчої служби, офіційного
оприлюднення повідомлення про
визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури,
закінчення виконавчого провадження за
рішенням суду, винесеним у порядку
забезпечення позову чи вжиття
запобіжних заходів, а також крім
випадків нестягнення виконавчого
збору або витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій), повернення
виконавчого документа до суду або
іншого органу (посадовій особі), який
його видав, арешт, накладений на майно
боржника, знімається, скасовуються
інші вжиті державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення, а також
провадяться інші дії, необхідні у
зв'язку із завершенням виконавчого
провадження.

Виходячи з аналізу вищезазначених
норм, оскільки у позивача (боржника у
виконавчому провадженні) існує
невиконане зобов'язання по сплаті
виконавчого збору, арешт не може бути
знятий.

Отже у зв'язку із несплатою боржником
виконавчого збору у Личаківського ВДВС
ЛМУЮ відсутні правові підстави для
скасування арешту, накладеного на
майно боржника в процесі виконання
вищезазначеного виконавчого
документа.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку про відповідність дій
державного виконавця вимогам Закону
України «Про виконавче провадження»,
тому позовна вимога про визнання
бездіяльності відповідача щодо не
звільнення з-під арешту майна та вимога
про скасування такого арешту, є
безпідставними.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд
розглядає адміністративні справи не
інакше як за позовною заявою, поданою
відповідно до цього Кодексу, і не може
виходити за межі позовних вимог. Суд
може вийти за межі позовних вимог
тільки в разі, якщо це необхідно для
повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Стаття 70 КАС України встановлює
правила належності доказів, які
визначають об'єктивну можливість
доказу підтверджувати обставину, що
має значення для вирішення справи, а
також правила допустимості доказів, що
визначають легітимну можливість
конкретного доказу підтверджувати
певну обставину у справі. Предметом
доказування, згідно з ч. 1 ст. 138 КАС
України, є обставини (факти), якими
обґрунтовуються позовні вимоги чи
заперечення та які належить встановити
при ухваленні судового рішення у
справі.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім того, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову, а суд згідно
ст. 86 зазначеного Кодексу оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

За результатами судового розгляду
справи позивачем не доведено
підставності позовних вимог, натомість
відповідач належними та допустимими
доказами підтвердив, що у спірних
правовідносинах він діяв на підставі, в
межах повноважень та у спосіб,
встановлений законом, обґрунтовано та
розсудливо, з урахуванням усіх
необхідних обставин.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено,
що завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Оскільки судом не встановлено
порушення прав та охоронюваних законом
інтересів позивача зі сторони суб'єкта
владних повноважень, виходячи із
заявлених позовних вимог, системного
аналізу положень чинного
законодавства України та матеріалів
справи, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги ПАТ «Агрофірма «Провесінь» до
Личаківського ВДВС ЛМУЮ про визнання
протиправними дій і зобов'язання
вчинити дії є необґрунтованими, а отже
не підлягають задоволенню.

Щодо судових витрат, то у
відповідності до вимог ст. 94 КАС
України, судові слід покласти на
позивача.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 158-163, 167 КАС
України, суд -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Постанова суду першої інстанції
може бути оскаржена до Львівського
апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього ж Кодексу
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень
було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо в суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду першої інстанції,
набирає законної сили у порядку та
строки згідно ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови складений 11.08.2014
року.

Суддя
Кедик М.В.