Справа № 810/3862/14
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 810/3862/14
інстанції: Леонтович А.М.
Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

11 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,

при секретарі судового засідання
Арсенійчук М.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Лукашук Г.В., Шпічка М.І.,
Степченко Ю.А.,

від відповідача Борисов І.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в Обухівському
районі Головного управління
Міндоходів у Київській області на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 10 липня 2014
року у справі за позовом
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Україна»
до Державної податкової інспекції в
Обухівському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції в
Обухівському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області (далі - відповідач, податковий,
контролюючий орган), в якому, з
урахуванням уточнених позовних вимог,
просив визнати протиправними та
скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції в Обухівському
районі Головного управління
Міндоходів у Київській області від 21
травня 2014 року №000432201/1269 повністю, а
податкове повідомлення-рішення від 21
травня 2014 року №000432201/1270 скасувати у
сумі основного платежу податку на
додану вартість 88683,00 грн. та 22170,75 грн.
за штрафними санкціями.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 10 липня 2014
року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
суд першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення неправильно
застосував норми матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які
з'явилися в судове засідання,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін,
виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
посадовими особами Державної
податкової інспекції в Обухівському
районі Головного управління
Міндоходів у Київській області було
проведено позапланову виїзну
перевірку сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю «Україна» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 1 липня 2010
року по 31 грудня 2012 року, валютного та
іншого законодавства за період з 1
липня 2010 року по 31 грудня 2012 року.

Результати перевірки відображено в
акті перевірки від 22 квітня 2014 року
№1139/10-16-22-09/30889014 (т.1, а.с. 9-85), в якому
контролюючим органом встановлено
порушення позивачем наступних вимог
податкового законодавства :

- підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14,
пункту 138.1 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9
пункту 139.1 статті 139, пункту 141.1 статті 141
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження податку на
прибуток підприємства на загальну суму
1022923,00 грн., у тому числі за перший
квартал 2012 року на суму 16545,00 грн., за
півріччя 2012 року на суму 246847,00 грн. за
три квартали 2012 року на суму 984299,00 грн.
за 2012 рік на суму 1022923,00 грн. Виявлене
порушення пов'язане із безпідставним
віднесенням до фінансових витрат 2012
року відсотків за кредитним договором
з ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний
банк» на суму кредиту 250000000.00 грн.,
оскільки отримані кредитні кошти,
виходячи з позиції податкового органу,
використані на цілі, що не пов'язані із
господарською діяльністю товариства;

- пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті
187, пункту 188.1 статті 188, пункту 198.2, 198.3,
198.6 статті 198 та пункту 200.1 статті 200,
пункту 201.6, 201.7, 201.8 статті 201 Податкового
кодексу України, у результаті чого
позивачем занижено суму податку на
додану вартість у розмірі 118781,00 грн., у
тому числі за лютий 2012 року на суму 4295,00
грн., за квітень 2012 року на суму 27054,00
грн., за серпень 2012 року на суму 49793,00
грн., за жовтень 2012 року на суму 37639,00
грн. внаслідок безпідставного
формування СТОВ «Україна» показників
податкового кредиту та витрат за
господарськими операціями з ПП «Приват
Агро» у лютому, квітні, серпні та
жовтні 2012 року, оскільки господарська
діяльність останнього здійснювалась
поза межами правового поля.

На підставі висновків акту перевірки,
Державною податковою інспекцією в
Обухівському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області прийнято:

- податкове повідомлення-рішення форми
«Р» від 21 травня 2014 року №000452201/1270,
відповідно до якого, позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на додану вартість
у розмірі 148476,25 грн., у тому числі 118781,00
грн. за основним платежем та 29695,25 грн.
за штрафними (фінансовими) санкціями.
(т.1, а.с. 86).

- податкове повідомлення-рішення форми
«Р» від 21 травня 2014 року №000432201/1269, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем прибуток
приватних підприємств у загальному
розмірі 1278653,75 грн., у тому числі 1022923,00
грн. за основним платежем та 255730,75 за
штрафними (фінансовими) санкціями (т.1,
а.с. 228).

Вважаючи податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції в Обухівському
районі Головного управління
Міндоходів у Київській області від 21
травня 2014 року №000432201/1269 протиправним,
а податкове повідомлення-рішення від 21
травня 2014 року №000432201/1270 незаконним у
сумі основного платежу податку на
додану вартість 88683,00 грн. та 22170,75 грн.
за штрафними санкціями, позивач
звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення
позову та скасувуючи спірне рішення
відповідача від 21 травня 2014 року
№000432201/1270 у сумі основного платежу
податку на додану вартість 88683,00 грн. та
22170,75 грн. за штрафними санкціями, суд
першої інстанції виходив з того, що
господарські операції позивача з ПП
«Приват Агро» є реальними та
підтверджуються необхідними
документами, а товари, що придбавалися
позивачем у вказаного суб'єкта
господарювання, отримувались з метою
використання та були використані
позивачем у власній господарській
діяльності, що є свідченням
добросовісності товариства при
здійсненні вказаних операцій та
безпідставність тверджень відповідача
про неправомірне формування
податкового кредиту за наслідками
таких операцій.

Скасовуючи податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції в Обухівському
районі Головного управління
Міндоходів у Київській області від 21
травня 2014 року №000432201/1269, суд першої
інстанції зазначив, що зв'язок
здійснених витрат із господарською
діяльністю СТОВ «Україна»
підтверджується відповідними
первинними документами, а тому право
позивача на віднесення сплачених
відсотків за договором кредиту у
розмірі 4427647,00 грн. до складу фінансових
витрат у декларації з податку на
прибуток за 2012 рік є підтвердженим,
внаслідок чого висновки відповідача
про порушення СТОВ «Україна» підпункту
14.1.27 пункту 14.1 статті 14, пункту 138.1 138.2
статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1
статті 139, пункту 141.1 статті 141
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження податку на
прибуток підприємства на загальну суму
1022923,00 грн., є необґрунтованими.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України,
розглядаючи справи щодо
протиправності рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення
форми «Р» від 21 травня 2014 року
№000452201/1270, відповідно до якого,
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість у розмірі 148476,25 грн., у
тому числі 118781,00 грн. за основним
платежем та 29695,25 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями, в частині, що
оскаржується позивачем, колегія суддів
виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
заявлені позивачем суми бюджетного
відшкодування за період, що
перевірявся, за висновками
контролюючого органу не підлягають
відшкодуванню, оскільки господарські
операції позивача з його контрагентом
ПП «Приват Агро» не мали реального
характеру у зв'язку з відсутністю факту
реального здійснення господарської
діяльності цим контрагентом.

До таких висновків контролюючий орган
прийшов на підставі акта податкового
органу від 28 серпня 2013 року
№651/04-63-22-03/36640515 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ПП
«Приват Агро» з питань правомірності
проведених господарських відносин з
контрагентами
постачальниками/покупцями за період
січень-листопад 2012 року».

За результатами проведення зустрічної
звірки вказаного контрагента позивача
було встановлено, що ПП «Приват Агро»
має ознаки фіктивності, не знаходяться
за місцем реєстрації, поставки товарів
фактично не відбувались. У ПП «Приват
Агро» не встановлено обладнання,
транспортних засобів, інших необхідних
умов для здійснення господарської
діяльності.

Крім цього, податковий орган посилався
на відсутність у позивача первинних
документів, які б підтверджувати
транспортування придбаного у ПП
«Приват Агро» товару.

На підставі наведеного контролюючий
орган зазначив, що господарські
операції позивача з його
контрагентами в періоді, що
перевірявся, є нікчемними по ланцюгу
до «вогодонабувача».

В даному випадку дослідженню підлягає
реальність господарських операцій, що
є підставою для виникнення права на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування; добросовісність дій
платника податку, яка полягає у
відповідності вчинених ним дій
господарській меті, а також реальність
усіх даних, наведених у документах, що
надають право на податковий кредит
та/або бюджетне відшкодування.

Наслідки в податковому обліку платника
податків створюють лише реально
вчинені господарські операції, тобто
такі, що пов'язані з рухом активів,
зміною зобов'язань чи власного
капіталу платника, та відповідають
змісту, відображеному в укладених
платником податку договорах.

Перевіряючи реальність здійснення
позивачем господарських операцій у
спірний період, колегія суддів
виходить з наступного.

Судом першої інстанції із виписки з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців та
встановлено, що основними видами
економічної діяльності СТОВ «Україна»
є вирощування зернових культур (крім
рису), бобових культур і насіння
олійних культур, розведення великої
рогатої худоби, розведення інших
тварин.

11 січня 2011 року СТОВ «Україна»
(покупець) уклало з ПП «Приват Агро»
(постачальник) договір поставки, згідно
з умовами якого постачальник
зобов'язується систематично
поставляти Покупцю визначений цим
Договором товар, а покупець
зобов'язується приймати замовлений
товар та оплачувати його (т.1, а.с. 89-90).

Судом встановлено, що на виконання умов
договору поставки від 11 січня 2011 року
№11/011 у лютому-жовтні 2012 року ПП «Приват
Агро» поставило та передало у
власність СТОВ «Україна» макуху
соняшникову, що підтверджується
наступними видатковими накладними: від
13 січня 2012 року №РН-0000016, від 16 лютого 2012
року №ПА-0000103, від 14 березня 2012 року
№ПА-0000240, від 13 квітня 2012 року №ПА-0000389,
від 18 травня 2012 року №ПА-0000522, від 25
червня 2012 року №ПА-0000679, від 1 серпня 2012
року №ПА-0000835, від 7 вересня 2012 року
№ПА-0001053, від 6 жовтня 2012 року №37, від 30
жовтня 2012 року №167 (т.1, а.с. 101-110 )

Перевезення придбаного товару згідно з
умовами договору здійснювалось
транспортними засобами ПП «Приват
Агро», що підтверджується
товарно-транспортними накладними (т.1,
а.с. 91-100), з яких судом встановлено, що
придбаний товар поставлено до с.
Семенівка, Обухівського району,
Київської області. З матеріалів справи
судом встановлено, що СТОВ «Україна»
має декілька об'єктів у Київській
області, де здійснюється господарська
діяльність підприємства. За вказаною
адресою знаходиться цілісний майновий
комплекс, що, у тому числі, має у своєму
складі приміщення, придатні для
зберігання придбаного товару і
орендується позивачем на підставі
договору (т.4, а.с. 179-189).

В оплату за поставлений товар позивач,
відповідно до платіжних доручень (т.4,
а.с. 220-233) перерахував на користь ПП
«Приват Агро» кошти на загальну суму
532095,05 грн., що підтверджено
банківськими виписками.

Суму податку на додану вартість у
розмірі 106419.00 грн., сплачену згідно до
податкових накладних, позивач включив
до складу податкового кредиту за
відповідні періоди.

Крім того, судом першої інстанції
встановлено, що придбаний товар
відповідно до договорів приймався за
кількістю за результатами зважувань,
дані яких заносились до журналу вагаря
із зазначенням дати, ваги, номеру
транспортного засобу та постачальника,
на підтвердження чого позивачем надано
журнал вагаря (т.1, а.с. 111-120).

З огляду на систематичний характер
поставок сторонами узгоджено, що
товар буде отримуватись
матеріально-відповідальними особами
СТОВ «Україна» шляхом проставляння
відповідних відбитків штампу та
печатки на товарно-транспортних
накладних, що відповідає вимогам
частини 3 пункту 13 Інструкції про
порядок реєстрації виданих, повернутих
і використаних довіреностей на
одержання цінностей та не потребує
видачі довіреностей за кожним фактом
поставки.

Зважений та прийнятий за видатковими і
товарно-транспортними накладними
товар переміщувався на склади СТОВ
«України» з одночасним
оприбуткуванням і обліком у Книгах
складського обліку матеріалів та
рахунках 2081, 2082 (271, 277) (т.4, а.с. 190-204).

Судом першої інстанції встановлено, що
придбаний позивачем у ПП «Приват Агро»
товар використовувався у виробництві
кормів для великої рогатої худоби
згідно затвердженої рецептури та
раціону (т.4, а.с. 171-178). Дані про
кількість та склад худоби відображено
у звіті про стан тваринництва за 2012 рік
(т.4, а.с. 216-219).

Крім того, підприємство веде облік
фактично використаної продукції, про
що свідчать звіти матеріальних
цінностей по рахунками 2081, 2082, що
містять відомості про кількість
товару, що надійшов від ПП «Приват
Агро» у перевіряємому періоді та рух
товару на підприємстві на конкретні
потреби виробництва, у тому числі на
виготовлення кормів (т.2, а.с. 210-235).

Дані про кількість виготовленого та
витраченого у 2012 році корму, для
виробництва якого використовувалась
макуха соняшникова, придбана у ПП
«Приват Агро» підтверджується
наявними у матеріалах справи
відомостями витрат кормів з січня по
грудень 2012 року (т. 3, а.с. 12-240, т.4, а.с .1-155).

Враховуючи те, що постачання позивачу
товарів ПП «Приват Агро» підтверджено
дослідженими в судовому засіданні
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, які були
надані відповідачу до перевірки,
доведеність використання придбаних
товарів у власній господарській
діяльності позивача, суд приходить до
висновку про безпідставність
тверджень відповідача про
неправомірне формування податкового
кредиту за наслідками таких операцій.

Окрім того, згідно з ч. 1 ст. 18 «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців», якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін.

Відповідачем не надано доказів з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців,
щодо наявності запису про виключення з
реєстру контрагента позивача на момент
укладення чи виконання договору або
відсутності у нього статусу платника
ПДВ.

Колегія суддів критично оцінює
посилання відповідача на акт про
неможливість проведення зустрічної
звірки контрагента позивача щодо
підтвердження господарських відносин
з платниками податків за період, що
перевірявся, оскільки визначальним
фактом права платника на бюджетне
відшкодування податку на додану
вартість є фактична оплата ним сум
такого податку контрагенту у
попередніх податкових періодах, яка
позивачем здійснена, що не
заперечується відповідачем.

Крім цього, необхідно зазначити, що і
практика Європейського суду з прав
людини, яка відповідно до ст. 17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини» є джерелом права,
свідчить про те, якщо державні органи
мають інформацію про зловживання в
системі оподаткування конкретною
компанією, вони повинні застосовувати
відповідні заходи саме до цього
суб'єкта, а не розповсюджувати
негативні наслідки на інших осіб при
відсутності зловживання з їх боку
(Рішення Європейського суду з прав
людини від 09.01.2007р. у справі «Інтерсплав
проти України»).

Відносини між учасниками попередніх
ланцюгів постачання послуг не мають
безпосереднього впливу на дослідження
факту реальності господарської
операції, вчиненої між останнім у
ланцюгу постачань платником податків
та його безпосереднім контрагентом.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що господарські операції
позивача з ПП «Приват Агро» мали
реальний характер, а податковий кредит
по вказаних операціях сформовано
позивачем правомірно, що
підтверджується наступним.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1. Податкового
кодексу України (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2. ст. 198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: або
дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг; або дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Водночас відповідно до п.198.3 ст. 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно п. 198.6. Податкового кодексу
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими порушенням вимог ст. 201
цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені де складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
первинні документи, оформлені на
виконання господарських операцій,
відповідають встановленим вимогам та
видам господарської діяльності
позивача.

Фактичне здійснення господарських
операцій підтверджується також
подальшим використанням придбаних у
товарів в межах господарської
діяльності позивача, як того вимагає
п.198.3 ст. 198 ПК.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що право позивача на
отримання податкового кредиту
підтверджене належними доказами, а
тому висновок відповідача про
порушення позивачем вимог п. 185.1 ст.185, п.
198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.4, п. 201.10 ст.201
Податкового кодексу України внаслідок
завищення від'ємного значення з
податку на додану вартість на підставі
податкових накладних, не відповідає
дійсним обставинам справи.

Перевіряючи на відповідність
вимогам Закону податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції в Обухівському
районі Головного управління
Міндоходів у Київській області від 21
травня 2014 року №000432201/1269, колегія
суддів виходить з такого.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
вказане податкове
повідомлення-рішення з визначення
позивачу податкових зобов'язань з
податку на прибуток винесене
податковим органом за порушення
позивачем вимог 14.1.27 пункту 14.1 статті 14,
пункту 138.1 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9
пункту 139.1 статті 139, пункту 141.1 статті 141
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження податку на
прибуток підприємства на загальну суму
1022923,00 грн., винесене у зв'язку з тим, що
кредитні кошти були використані
позивачем не на провадження
господарської діяльності, а на надання
поворотної фінансової допомоги у
розмірі 250000000,00 грн іншому підприємству
- ПАТ «Компанія «Райз» згідно договору
про надання поворотної безпроцентної
фінансової допомоги №ПФД19/07-1 від 19
липня 2012 року.

Виходячи з цього, контролюючий орган
прийшов до висновку, що відповідні
суми відсотків за користування
кредитами та позиками не можуть бути
включені до витрат під час визначення
об'єкта оподаткування.

Перевіряючи наведений висновок
відповідача, колегія суддів виходить з
наступного.

Відповідно до п. 141.1 ст. 141 Податкового
кодексу України до складу витрат
включаються будь-які витрати, пов'язані
з нарахуванням процентів за борговими
зобов'язаннями (в тому числі за
будь-якими кредитами, позиками,
депозитами, крім фінансових витрат,
включених до собівартості
кваліфікаційних активів відповідно до
положень (стандартів) бухгалтерського
обліку) протягом звітного періоду, якщо
такі нарахування здійснюються у
зв'язку з провадженням господарської
діяльності платника податку.

Згідно з п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу господарська діяльність -
діяльність особи, що пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, спрямована на
отримання доходу і проводиться такою
особою самостійно та/або через свої
відокремлені підрозділи, а також через
будь-яку іншу особу, що діє на користь
першої особи, зокрема за договорами
комісії, доручення та агентськими
договорами;

До витрат, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
належать інші витрати, визначені п.п.
138.10.5 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу
України, а саме: фінансові витрати, до
яких належать витрати на нарахування
процентів за користування кредитами та
позиками.

Таким чином, проценти, сплачені
(нараховані) за договором позики на
користь фінансової установи, належать
до фінансових витрат позичальника, що
включаться до складу інших витрат, які
своєю чергою, відносяться до складу
витрат, що враховуються при обчисленні
об'єкта оподаткування.

З матеріалів справи судом встановлено,
що СТОВ «Україна» віднесло до
фінансових витрат відсотки в сумі
4427647,00 грн., нараховані на банківський
кредит, отриманий згідно договору від 29
травня 2012 року №231-2012 з ПАТ
«Всеукраїнський акціонерний банк» на
суму кредиту 250000000.00 грн., призначення
кредиту - ведення поточної діяльності.

Факт отримання кредиту за договором з
ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк»
та передачі коштів у якості поворотної
фінансової допомоги ПАТ «Компанія»
позивач не заперечував, однак зазначив,
що відсотки, на суму поворотної
фінансової допомоги товариством не
було включено до складу витрат
декларації з податку на прибуток за 2012
рік.

Судом встановлено, що СТОВ «Україна»
уклало договір з ПАТ «ВіЕйБі Банк»
№231-2012 від 29 травня 2012 року, відповідно
до якого позивач отримав 249714200,00 грн.
кредиту на ведення поточної
господарської діяльності.

Відповідно до платіжних доручень, що
наявні у матеріалах справи, суму
кредиту позивачем було використано для
оплати сільськогосподарської
продукції (113210000,00 грн.), оплату
постачальникам товарів та послуг
(5879698,15 грн.), сплату податків і зборів
(1505726,91 грн.), погашення відсотків по
кредиту та кредитах в інших банках
(13680743,38 грн.), повернуто раніше
отриманої для забезпечення
безперебійної роботи підприємства
поворотної фінансової допомоги (38455557,05
грн.), надано поворотної фінансової
допомоги 76474327,42 грн.(т.3, а.с. 1-203).

Загалом, за договором кредиту
позивачем було сплачено 22270363,27 грн.
відсотків, що підтверджується
банківськими виписками (т.5, а.с. 1-5).

Із податкової декларації з податку на
прибуток підприємства за 2012 рік, у
рядку 06.3 «фінансові витрати» позивачем
задекларовано суму у розмірі 5423347,00
грн., у тому числі 4427647,00 грн. відсотків
за договором від 29 травня 2012 року №231-2012
з ПАТ «Всеукраїнський акціонерний
банк» (т.3, а.с. 236-238).

Таким чином, матеріалами справи
підтверджується зв'язок здійснених
витрат із господарською діяльністю
СТОВ «Україна», відтак право позивача
на віднесення сплачених відсотків за
договором кредиту у розмірі 4427647,00 грн.
до складу фінансових витрат у
декларації з податку на прибуток за 2012
рік є підтвердженим.

Згідно пп. 139.1.1 та 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат витрати,
не пов'язані з провадженням
господарської діяльності, витрати, що
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» в редакції, що
була чинною на момент виникнення
спірних правовідносин, визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.
Підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій (ч. 1
ст. 9 Закону).

З матеріалів справи встановлено, що
нарахування відсотків за користування
кредитними ресурсами відповідно до
умов діючих кредитних, що є передумовою
для складання первинних документів,
які містять відомості про господарську
операцію, підтверджено розрахунковими
документами, що містяться в матеріалах
справи.

Крім того, позивачем надано первинні
документи на підтвердження
використання отриманих за кредитними
договорами коштів у власній
господарській діяльності.

Виходячи з цього, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про те, що податкові
зобов'язання з податку на прибуток
визначені позивачу неправомірно.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статті 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів зазначає, що доводи
органу державної податкової служби не
свідчать про наявність обставин, які
унеможливлюють підтвердження права на
бюджетне відшкодування з податку на
додану вартість та податку на прибуток
позивачу, у зв'язку з чим, колегія
суддів приходить до висновку, що
оскаржувані податкові повідомлення -
рішенні прийняті податковим органом
без достатніх підстав.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції повно
та всебічно, оцінивши фактичні
обставини справи, з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
дійшов вірного висновку про
задоволення вимог адміністративного
позову.

Згідно з ст. ст. 198, 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в Обухівському
районі Головного управління
Міндоходів у Київській області
залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 10 липня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів в касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя

А.Б. ПаріновСудді
І.О. Грибан О.А. Губська

Ухвалу в повному обсязі виготовлено
15.09.2014 року

Головуючий суддя
Парінов А.Б.

Судді:
Грибан І.О.

Губська О.А.