Справа № 9101/194594/2012
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2013-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 вересня 2013 рокусправа № 429/7576/2012
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді
Добродняк І.Ю

суддів:
Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

розглянувши порядку письмового
провадження в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 25.09.2012 року

у справі № 429/7576/2012

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального
захисту населення Павлоградської
міської ради Дніпропетровської
області

про визнання неправомірними дій та
зобов'язання перерахунку допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення Павлоградської
міської ради Дніпропетровської
області, в якому просила визнати дії
відповідача по нарахуванню та виплаті
позивачу сум допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку за 2009-2012 роки неправомірними;
стягнути з відповідача на користь
позивача суму недоотриманої позивачем
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку за: 2009
рік - 573,29 грн., 2010 рік - 7692 грн., 2011 рік - 8456
грн., 2012 рік - 4632 грн.; зобов'язати
відповідача призначити, зробити
перерахунок та сплачувати позивачу
відповідно до ст. 15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку,
починаючи з 01.07.2012 у розмірі
прожиткового мінімуму для дітей віком
до 6 років щомісяця, до закінчення
строку передбаченої законом виплати.

Постановою Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 25.09.2012 позовні вимоги
пред'явлені за період з 01.01.2009 по 31.12.2009,
з 01.01.010 по 31.12.2010, з 01.01.2011 по 31.12.2011 та з
01.01.2012 по 22.01.2012, включно залишено без
розгляду. В задоволені інших позовних
вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою
задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, а також правильність
застосування судом норм матеріального
та процесуального права, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

До суду з позовом про поновлення
порушених прав позивач звернулась
23.07.2012.

Відмовляючи позивачу в поновлені
законодавчо встановленого строку
звернення до суду, суд першої інстанції
керувався положеннями ст.ст.99, 100
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Відповідно до ч.2 ст.99 Кодексу
адміністративного судочинства України
для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

За правилами ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Отже, як вбачається з наведених вище
правових норм, право на звернення до
суду не є абсолютним і може бути
обмеженим, в тому числі і встановленням
строків для звернення до суду.

Враховуючи вищенаведені норми чинного
законодавства, фактичні обставини
справи, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції обґрунтовано та в
межах наданих йому повноважень дійшов
висновку про відсутність підстав для
поновлення строку звернення до суду, у
зв'язку з чим правомірно залишив без
розгляду пред'явлений позивачем період
з 01.01.2009 по 31.12.2009, з 01.01.2010 по 31.12.2010, з
01.01.2011 по 31.12.2011, з 01.01.2012 по 22.01.2012.

Доводи, викладені позивачем в
апеляційній скарзі з цього приводу,
колегія суддів не приймає до уваги.

Будь-які об'єктивні чи суб'єктивні
обставини не позбавляли позивача
можливості звернутися до суду, у
визначені законом строки, з
відповідним позовом до відповідача,
якщо позивач вважав, що діями чи
бездіяльністю відповідача порушуються
його права та законні інтереси.
Виплати допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трьох років є
щомісячними, тому позивач знав розмір
цих виплат і в разі не згоди мав право
звернутися до суду.

Дослідивши обставини справи, колегія
суддів не погоджується з висновком
суду першої інстанції в частині
відмови в задоволені позову за період з
22.01.2012 з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач має
малолітню дитину - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1,
перебуває на обліку в Управлінні праці
та соціального захисту населення
Павлоградської міської ради
Дніпропетровської області, відповідно
до довідки, виданої відповідачем (а.с.26),
отримує допомогу по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку як
особа, незастрахована в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Як слідує із правових норм, що
регулюють спірні правовідносини, до 1
січня 2008 року, тобто, до набрання
чинності Законом України від 28 грудня
2007 № 107-VI "Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" (далі -
Закон № 107-VI) - правовідносини щодо
виплати допомоги регулювалися як
Законом України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» № 2811-XII від 21 листопада
1992 (далі - Закон № 2811-ХІІ), дія якого
поширювалася на осіб, не застрахованих
в системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування, до
яких відноситься позивач, (стаття 13) так
і Законом України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням" (далі - Закон № 2240-III), який
поширював свою дію на застрахованих у
зазначеній системі осіб. Розмір
допомоги також визначався цими
Законами (статтями 15 та 43, відповідно).

Зокрема, статтею 15 Закону № 2811-XII було
передбачено, що допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається у розмірі встановленого
законом прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років.

Однак, пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону №
107-VI були внесені відповідні зміни до
Закону № 2811-ХІІ, а саме: дію статті 13
Закону № 2811-ХІІ з 01 січня 2008 року
поширено і на застрахованих осіб, а ст.
15 Закону № 2811-ХІІ викладено в наступній
редакції: допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається у розмірі, що дорівнює
різниці між прожитковим мінімумом,
встановленим для працездатних осіб, та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше 130
гривень.

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону № 107-VI
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з 01.01.2009 діють положення
ст.13 Закону України "Про державну
допомогу сім'ям з дітьми", якою
передбачено, що право на допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за цим Законом має не
застрахована в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування особа (один з
батьків дитини, усиновитель, опікун,
баба, дід або інший родич), яка фактично
здійснює догляд за дитиною та
положення ст.15 цього Закону, відповідно
до якої допомога по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі встановленого
законом прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми», на
який посилається відповідач,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України №1751 від 27.12.2001 саме
на виконання Закону №2811-ХІІ.

Виплата допомоги по догляду за дитиною
виплачувалась відповідно до вказаного
Порядку у 2009 та 2010 роках з огляду на
приписи ст. 46 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2009» та ст.
45 Закону України «Про Державний бюджет
України на 2010 рік».

Закон України «Про Державний бюджет
України на 2012 рік» не містить будь яких
обмежень щодо застосування розміру по
догляду за дитиною відповідно до
Закону №2811-ХІІ або делегування
повноважень по визначенню такого
розміру Кабінетом Міністрів України.

За таких обставин у 2012 році виплата
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку особам
не застрахованим в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування повинні
здійснюватися у розмірі визначеному
статтею 15 Закону № 2811-ХІІ, а саме - у
розмірі встановленого законом
прожиткового мінімуму для дітей віком
до 6 років.

З урахуванням вищевикладеного колегія
суддів приходить до висновку про не
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції щодо відмови в зобов'язанні
провести перерахунок та виплату
допомоги по догляду за дитиною (ОСОБА_2)
до досягнення нею трьох років за період
з 22.01.2012.

Суд першої інстанції під час розгляду
справи невірно застосував норми
матеріального права, що призвело до
невірного вирішення справи і
відповідно до ст.202 Кодексу
адміністративного судочинства України
є підставою для скасування постанови
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 197, 198, 202, 205, 207 КАС України, колегія
суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Постанову Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 25.09.2012 у справі № 429/7576/2012-
скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління
праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету Павлоградської
міської ради Дніпропетровської
області щодо нарахування та виплати
ОСОБА_1 державної допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за період з 22.01.2012.

Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Павлогарсдкьої
міської ради Дніпропетровської
області здійснити ОСОБА_1 перерахунок
та виплатити держану допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у розмірі згідно ст. 15
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» за період з 22.01.2012 з
урахування різниці, яка була виплачена
у цей період.

В решті позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
постановлення, є остаточною і
оскарженню не підлягає (ст.ст.183-2, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України).

Головуючий:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
Я.В. Семененко