Справа № К/9991/79761/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/79761/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

розглянувши у порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Летичівської районної державної
адміністрації Хмельницької області
про стягнення недоплаченої допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за касаційною скаргою
управління праці та соціального
захисту населення Летичівської
районної державної адміністрації
Хмельницької області на рішення
апеляційного суду Хмельницької
області від 16 червня 2010 року,

в с т а н о в и л а:

1 липня 2009 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог
зазначала, що є матір'ю малолітньої
дитини, тому відповідно до статті 15
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» має право на допомогу
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку в розмірі
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років.
Проте управління праці та соціального
захисту населення Летичівської
районної державної адміністрації
Хмельницької області проводило
нарахування та виплату вказаної
допомоги в меншому розмірі. Просила
поновити пропущений строк звернення до
суду; визнати неправомірними дії
відповідача щодо виплати позивачу
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку в
квітні - грудні 2007 року, в січні - грудні
2008 року та січні, лютому 2009 року у
розмірі меншому, ніж передбачено
статтею 15 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми»; стягнути з
відповідача на користь позивача
недоплачену суму допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за квітень - грудень 2007
року в сумі 3010,58 грн, за січень - грудень
2008 року в сумі 4753,80 грн та січень, лютий
2009 року в розмірі 948,27 грн, всього - 8712,65
грн.

Постановою Летичівського районного
суду Хмельницької області від 9 вересня
2009 року в задоволенні позову
ОСОБА_1 відмовлено: за 2007 рік - за
пропущенням строку звернення до суду;
за 2008 рік, січень, лютий 2009 року - за
безпідставністю вимог.

Рішенням апеляційного суду
Хмельницької області від 16 червня 2010
року апеляційну скаргу ОСОБА_1
задоволено. Постанову Летичівського
районного суду Хмельницької області
від 9 вересня 2009 року скасовано і
ухвалено нове рішення.

Визнано неправомірними дії управління
праці та соціального захисту населення
Летичівської районної державної
адміністрації Хмельницької області
щодо виплати ОСОБА_1 допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку в розмірі меншому, ніж
це передбачено статтею 15 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми».

Зобов'язано управління праці та
соціального захисту населення
Летичівської районної державної
адміністрації Хмельницької області
провести нарахування та виплату ОСОБА_1
невиплаченої допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку за періоди з 9 липня 2007 року по 31
грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31
грудня 2008 року, за січень та лютий 2009
року.

Вказуючи на допущені, на думку
управління праці та соціального
захисту населення Летичівської
районної державної адміністрації
Хмельницької області, судом
апеляційної інстанції неповне
з'ясування обставин, які мають значення
у справі, та порушення норм чинного
матеріального законодавства, що
призвело до неправильного вирішення
даного спору, відповідач просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та направити справу на новий
розгляд до апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Під час розгляду справи по суті судами
першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_1 є матір'ю
малолітньої дитини, ІНФОРМАЦІЯ_1, та є
застрахованою особою в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, тому має
право на виплату допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку.

Статтею 46 Конституції України
громадянам гарантовано право на
соціальний захист, що включає, зокрема,
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності за рахунок страхових
внесків громадян, підприємств, установ
і організацій, а також бюджетних та
інших джерел соціального забезпечення;
створенням мережі державних,
комунальних, приватних закладів для
догляду за непрацездатними. Пенсії,
інші види соціальних виплат та
допомоги, що є основним джерелом
існування, мають забезпечувати рівень
життя, не нижчий від прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до положень статті 42 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням» від 18 січня 2001
року № 2240-III (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
право на допомогу по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку має
застрахована особа (один із батьків
дитини, усиновитель, баба, дід, інший
родич або опікун), яка фактично
здійснює догляд за дитиною. Допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається
застрахованим особам у формі
матеріального забезпечення у період
відпустки для догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку і
частково компенсує втрату заробітної
плати (доходу) у період цієї відпустки.
Допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається на кожну дитину.

Згідно зі статтею 43 Закону № 2240-III
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду, але не менше розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

Статтею 62 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік» від
19 грудня 2006 року № 489-V
затверджено на 2007 рік прожитковий
мінімум на одну особу з розрахунку на
місяць у розмірі з 1 січня - 492 гривні, з 1
квітня - 525 гривень, з 1 жовтня - 532 гривні.

При нарахуванні та виплаті цього виду
державної допомоги у 2007 році
відповідач керувався статтею 56 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік», якою передбачено, що у 2007
році допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» здійснюється за рахунок
коштів відповідної субвенції з
державного бюджету місцевим бюджетам у
розмірі, що дорівнює різниці між 50
відсотками прожиткового мінімуму,
встановленого для непрацездатних, та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше 90
гривень для незастрахованих осіб та не
менше 23 відсотків прожиткового
мінімуму, встановленого для
працездатних осіб, для застрахованих
осіб, у порядку встановленому
Кабінетом Міністрів України, а також
пунктом 7 статті 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»,
яким зупинено на 2007 рік дію, зокрема,
статті 43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням».

Рішенням Конституційного Суду України
від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 зміни,
внесені пунктом 7 статті 71 «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»,
визнано такими, що не відповідають
Конституції України.

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Отже, в період з 9 липня 2007 року по 31
грудня 2007 року відповідач був
зобов'язаний нараховувати та
сплачувати допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку в розмірі, встановленому статтею 43
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням», тобто не менше розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
Законом України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік».

Суд першої інстанції прийшов до
висновку про відмову в задоволенні
позовної вимоги про стягнення з
відповідача на користь позивача
недоплачену суму допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за 2008, 2009 роки, оскільки
відповідач правомірно виплатив
позивачу допомогу за вказаний період
відповідно до вимог статті 15 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям
з дітьми».

Проте з таким висновком суду першої
інстанції погодитись не можна.

До 1 січня 2008 року - дати набрання
чинності Законом України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року № 107-VI - правовідносини
щодо виплати допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку регулювалися Законом України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» від
21 листопада 1992 року № 2811-ХII, дія якого
поширювалася на осіб, не застрахованих
в системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
(стаття 13) та Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» від 18 січня 2001 року № 2240-III,
який поширював свою дію на
застрахованих у зазначеній системі
осіб. Розмір допомоги також визначався
цими законами. Статтею 15 Закону №
2811-ХII було передбачено, що допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається у розмірі
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років.
Згідно зі статтею 43 Закону № 2240-III
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» були
внесені відповідні зміни до Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» та Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням». Зокрема, змінами до статті
13 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» його дію
поширено на застрахованих осіб, а із
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» було виключено статті 40- 44.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнано
неконституційними низку положень
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
в тому числі й пункт 25 розділу II цього
Закону щодо виключення статей 40- 44
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням».

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
№ 10-рп/2008 відновили свою дію
вищезазначені положення Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням», а з 1 січня 2009 року
- статті 13, 15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми».

Водночас частиною другої статті 46
Закону України «Про державний бюджет
України на 2009 рік» від 26 грудня 2008 року
№ 835-VI було визначено, що допомога при
народженні дитини та по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку відповідно до Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» та
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» призначається і
здійснюється в розмірах і порядку,
визначених Кабінетом Міністрів
України.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми
(далі - Порядок) був затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 27 грудня 2001 року № 1751 саме на
виконання Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» (пункт 1
Порядку). Нові акти Уряду на виконання
статті 46 Закону України «Про державний
бюджет України на 2009 рік» та Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» не приймалися.

Крім того, за змістом пункту 17 цього
Порядку право на виплату допомоги
мають особи, зазначені в статті 13
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми», яка на час виникнення
спірних відносин поширювала свою дію
щодо виплати допомоги лише на
незастрахованих осіб.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що на відносини
щодо виплати допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку застрахованій в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування особі
поширюються норми спеціального закону
(яким є Закон України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням»).

Апеляційний суд, встановивши що
позивач є застрахованою особою в
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування, в
резолютивній частині помилково
зазначив статтю 15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»
замість статті 43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням».

У порядку адміністративного
судочинства вирішуються спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності, тому
застосування апеляційним судом до
зазначених правовідносин положень
абзацу другого пункту 55 Порядку
замість строків звернення до суду,
визначених статтею 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є необґрунтованим. Крім цього,
в зазначеній нормі йдеться про виплату
протягом будь-якого часу без обмежень
призначеної, але своєчасно не
одержаної суми державної допомоги
сім'ям з дітьми з вини органу, що
призначає або виплачує зазначену
допомогу, тобто суми допомоги, яка
виплачується органами соціального
захисту у безспірному порядку.

Суд першої інстанції правильно
застосував річний строк звернення до
адміністративного суду, встановлений
статтею 99 Кодексу адміністративного
судочинства України (в редакції, що
діяла до 30 липня 2010 року), оскільки
позивач, звернувшись до суду з позовом 1
липня 2009 року, пропустила строк
звернення до суду за період по 30 червня
2008 року, поважних причин пропущення
строку судом не встановлено, а
відповідач наполягав на відмові у
задоволенні позову у зв'язку з
пропуском позивачем строку звернення
до суду (частина перша статті 100 Кодексу
адміністративного судочинства
України).

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 229, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Летичівської районної державної
адміністрації Хмельницької області
задовольнити частково.

Постанову Летичівського районного
суду Хмельницької області від 9 вересня
2009 року та рішення апеляційного
суду Хмельницької області від 16 червня
2010 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Летичівської районної державної
адміністрації Хмельницької області
про стягнення недоплаченої допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за період з квітня 2007
року по 30 червня 2008 року залишити без
розгляду.

Зобов'язати управління праці та
соціального захисту населення
Летичівської районної державної
адміністрації Хмельницької області
нарахувати та виплатити ОСОБА_1
допомогу по догляду за дитиною ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення нею
трирічного віку за період з 1 липня 2008
року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року в розмірі,
визначеному статтею 43 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» від 18 січня 2001 року № 2240-III,
виходячи з розміру прожиткового
мінімуму на одну особу в розрахунку на
місяць, встановленому законами України
про Державний бюджет України на
відповідні роки з урахуванням
проведених виплат.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.