Справа № 821/329/13-а
Суддя: Муравйов О.В.
Дата ухвалення: 2014-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/4856/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючий суддя СуддіМуравйов О. В.
Вербицька О. В. Цвіркун Ю. І.розглянувши
в порядку письмового провадження
касаційну скаргу Генічеської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Херсонській областіна
постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 22.10.2013 рокуу
справі№ 821/329/13-аза позовомПриватного
підприємства «Водолей»доГенічеської
міжрайонної державної податкової
інспекції Херсонської
областіпроскасування податкових
повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 19.04.2013 року
у справі № 821/329/13-а в задоволенні позову
відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 22.10.2013 року
апеляційну скаргу ПП «Водолей»
задоволено. Постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від
19.04.2013 року скасовано. Прийнято нову
постанову, якою задоволено позовні
вимоги. Визнано протиправними та
скасовано податкові
повідомлення-рішення Генічеської
міжрайонної державної податкової
інспекції Херсонської області від
30.11.2012 року № , від 30.11.2012 року №
, від 30.11.2012 року № , від 25.02.2013
року № 000017230.

Не погоджуючись із постановою
апеляційного суду, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить її скасувати, залишити в
силі постанову суду першої інстанції.
Свої вимоги заявник обґрунтовує
порушенням судами норм матеріального
та процесуального права, зокрема, пп.
5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
пп. пп. 7.4.1, 7.4.4, 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», п. 138.2 ст. 138, п. п. 198.1, 198.2, 198.6
ст. 198 Податкового кодексу України, ст.
ст. 203, 215, 626, 628, 629, 655, 656, 658, 662, 689, 712
Цивільного кодексу України.

З урахуванням наданих документів, в
силу положень ст. 55 Кодексу
адміністративного судочинства
України, відповідач підлягає заміні
правонаступником Генічеською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Херсонській області.

В запереченнях на касаційну скаргу
відповідач з вимогами та доводами
заявника не погоджується, просить
залишити в постанову апеляційного
суду.

У зв'язку з неявкою представників
сторін, належним чином повідомлених
про дату, час та місце розгляду
касаційної скарги, справа
розглядається в порядку письмового
провадження відповідно до статті 222
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що за результатами
проведеної відповідачем
документальної виїзної планової
перевірки ПП «Водолей» з питань
дотримання вимог податкового та іншого
законодавства за період з 01.01.2010 року по
30.06.2012 року, складено акт №1251/22-1/32647302
від 09.11.2012 року, яким встановлено
порушення позивачем пп. 5.3.9 п. 5,3 ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», пп. пп. 7.4.1, 7.4.4,
7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», п. 138.2 ст.
138, п. п. 198.1, 198.2, 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України, ст. ст. 203, 215, 626, 628, 629, 655,
656, 658, 662, 689, 712 Цивільного кодексу
України, внаслідок чого занижено
податок на прибуток на загальну суму 398
775,00 грн. та податок на додану вартість
на загальну суму 475 235,00 грн.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийняті податкові
повідомлення-рішення від 30.11.2012 року: №
, яким позивачу визначене
зобов'язання із ПДВ за основним
платежем в сумі 475 235,00 грн. та за
штрафними санкціями в сумі 237 617,00 грн.;
№ , яким позивачу визначене
зобов'язання із податку на прибуток за
основним платежем в сумі 398 775,00 грн. та
за штрафними санкціями в сумі 96 771,00
грн.; № , яким позивачу визначене
зобов'язання із податку на прибуток за
штрафними санкціями в сумі 503,13 грн.

За результатами адміністративного
оскарження на підставі рішення про
результати розгляду первинної скарги
від 06.02.2013 року № 523 відповідачем
прийняте податкове
повідомлення-рішення від 25.02.2013 року №
000017230, яким позивачу додатково
визначене зобов'язання із податку на
прибуток за основним платежем в сумі 144
667,50 грн. та за штрафними санкціями в
сумі 27 605,38 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
відсутності доказів правомірності
формування позивачем валових витрат та
податкового кредиту по операціям з ПП
«Ньютехнолоджі», ТОВ «Аланар», ТОВ
«Авто-Сплінт», СТОВ «Укрпромсервіс»,
ТОВ «Облбудінвест-1», ТОВ «Шильда», ТОВ
«Стількомтраст», ТОВ «Украктивресурс».

Суд апеляційної інстанцій дійшов
висновку про задоволення позову,
оскільки з матеріалів справи
вбачається, що фактичне отримання
позивачем товарів від вказаних
контрагентів підтверджується
податковими, видатковими,
товарно-транспортними накладними,
матеріальними звітами за 2011-2012 року.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком, виходячи з наступного.

Згідно із пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює
виробництво товарів, виконання робіт,
надання послуг з довготривалим (більше
одного року) технологічним циклом
виробництва за умови, що договорами,
укладеними на виробництво таких
товарів, виконання робіт, надання
послуг, не передбачено поетапної їх
здачі, до витрат звітного податкового
періоду включаються витрати, пов'язані
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг у
цьому періоді.

Платник податку для визначення об'єкта
оподаткування має право на врахування
витрат, підтверджених документами, що
складені нерезидентами відповідно до
правил інших країн.

Згідно із пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

У разі втрати, знищення або зіпсуття
зазначених документів платник податку
має право письмово заявити про це
органу державної податкової служби та
здійснити заходи, необхідні для
поновлення таких документів. Письмова
заява має бути надіслана до/або разом
із поданням розрахунку податкових
зобов'язань за звітний податковий
період. Платник податків зобов'язаний
відновити втрачені, знищені або
зіпсовані документи протягом 90
календарних днів з дня, що настає за
днем надходження такої заяви до органу
державної податкової служби, митного
органу.

Якщо платник податку поновить
зазначені документи в наступних
податкових періодах, підтверджені
витрати включаються до витрат за
податковий період, на який припадає
таке поновлення.

Відповідно до підпункту 7.2.3 пункту 7.2
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» податкова накладна
складається у момент виникнення
податкових зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надається покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг).

Згідно з пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» передбачено, що датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається: дата
здійснення першої з подій: або дата
списання коштів з банківського рахунку
платника податку в оплату товарів
(робіт, послуг), дата виписки
відповідного рахунку (товарного чека) -
в разі розрахунків з використанням
кредитних дебетових карток або
комерційних чеків; або дата отримання
податкової накладної, що засвідчує
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг).

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно п. 201.11 ст.
201 Кодексу). У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
підпунктом документами, платник
податку несе відповідальність у
вигляді фінансових санкцій,
установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами (п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України).

У відповідності до п.п. 201.4 та 201.6 ст. 201
Податкового кодексу України податкова
накладна складається у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця. Один
примірник видається покупцю, а другий
залишається у продавця. У разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді покупцю видається
оригінал, а копія залишається у
продавця, податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Отже, правові наслідки у вигляді
виникнення права платника податку на
формування витрат та податкового
кредиту з ПДВ наступають лише у разі
реального (фактичного) вчинення
господарських операцій з придбання
товарів/робіт/послуг, що пов'язані з
рухом активів, зміною зобов'язань чи
власного капіталу платника, та
відповідають економічному змісту,
відображеному в укладених платником
податку договорах, а не лише оформлення
відповідних документів або рух
грошових коштів на рахунках платників
податку.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що реальність виконання
господарських операцій позивача з ПП
«Ньютехнолоджі», ТОВ «Аланар», ТОВ
«Авто-Сплінт», СТОВ «Укрпромсервіс»,
ТОВ «Облбудінвест-1», ТОВ «Шильда», ТОВ
«Стількомтраст», ТОВ «Украктивресурс»
підтверджується наявними в справі
документами, зокрема, податковими,
видатковими, товарно-транспортними
накладними, матеріальними звітами за
2011-2012 року.

Посилання відповідача на відсутність у
ПП «Водолей» товарно-транспортних
накладних обґрунтовано відхилено
судом апеляційної інстанції, оскільки
в матеріалах справи містяться
накладні, в яких вантажовідправниками
зазначені, зокрема, ПП «Ньютехнолоджі»,
ТОВ «Авто-Сплінт», ТОВ
«Украктивресурс», СТОВ
«Укрпромсервіс», ТОВ «Аланар».

Крім того, у ПП «Водолей» є власний
вантажний автотранспорт для
транспортування товарів.

Доводи податкового органу про
недекларування контрагентами своїх
податкових зобов'язань по
взаємовідносинам з ПП «Водолей» та
декларування ТОВ «Аланар» податкових
зобов'язань у меншому розмірі,
підлягають відхиленню, оскільки у разі
якщо контрагентом платника податковий
облік ведеться із порушенням вимог
чинного законодавства, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи. Вказані
посилання не є безумовною підставою
для висновків про безтоварність
спірних операцій та позбавлення
позивача права на формування
податкового кредиту в разі
підтвердження фактичного виконання
договорів відповідними первинними
документами.

Оскільки в порушення ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
податковим органом не доведено
обґрунтованості висновку акта
перевірки, що стали підставою для
прийняття оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень, колегія суддів
погоджується з висновком про
задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги щодо
безпідставності формування
податкового кредиту та валових витрат
позивачем через відсутність
фактичного виконання договорів із
зазначеними контрагентами викладеного
не спростовують, а зводяться до
переоцінки обставин, встановлених
судом апеляційної інстанцій, що у
відповідності до ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
не віднесено до повноважень суду
касаційної інстанції.

За таких обставин підстави для
задоволення касаційної скарги
відсутні.

Керуючись ст. ст. 220, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Замінити відповідача правонаступником
Генічеською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області.

Касаційну скаргу Генічеської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Херсонській області
залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 22.10.2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після надсилання її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236-238, 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
О. В. Муравйов

Судді
О. В. Вербицька

Ю. І. Цвіркун