Справа № 803/1792/13-а
Суддя: Макарик В.Я.
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2014 року
Справа
№ 12113/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Макарика В.Я.

суддів -
Глушка І.В. Гудима Л.Я.

за участю секретаря судового засідання
- Баранкевич А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційні
скарги Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області та Головного управління
Державного казначейства України у
Волинській області на постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 09.09.2013р. по
справі № 803/1792/13-а за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кріогаз" до Луцької
об"єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Волинській області,
Головного управління Державного
казначейства України у Волинській
області про скасування податкового
повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В
И В:

19 серпня 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Кріогаз" (далі - ТзОВ
"Кріогаз") звернулося з
адміністративним позовом до Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Волинської області (далі -
Луцька ОДПІ), Управління Державного
казначейства України у Волинській
області про скасування податкового
повідомлення-рішення № від 08.08.2013
року та стягнути з Державного бюджету
України бюджетне відшкодування з
податку на додану вартість у розмірі 206
051 грн.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 09.09.2013р.,
адміністративний позов задоволено.

Податкове повідомлення-рішення
Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області № від 08.08.2013 року
скасовано.

Стягнуто на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Кріогаз" з
Державного бюджету України бюджетне
відшкодування податку на додану
вартість за квітень 2013 року в сумі 206 051
грн. (двісті шість тисяч п`ятдесят одну
гривню). Та стягнуто з Державного
бюджету України на користь Товариства
з обмеженою відповідальністю "Кріогаз"
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 2 575 (дві тисячі п`ятсот сімдесят
п`ять) гривень 64 копійки.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, відповідачі Луцька
об'єднана державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Волинській області та Головне
управління Державного казначейства
України у Волинській області
оскаржили її в апеляційному порядку та
просять скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог. Апелянти свої вимоги
мотивують тим, що судом 1 інстанції
неповно з'ясовано обставини справи,
висновки суду не відповідають
обставинам справи, висновки суду
вважають необґрунтованими з підстав
викладених в апеляційних скаргах, та
порушено норми матеріального та
процесуального права. Зокрема
відповідач Головне управління
Міндоходів у Волинській області
зазначає, що інспекція мала право на
проведення перевірки, оскільки
заявлена сума бюджетного
відшкодування становить більше 100 тис.
грн. Вказала, що імпортоване ТзОВ
"Кріогаз" газове обладнання станом на
момент завершення перевірки не введено
в експлуатацію, тому платник немає
права на бюджетне відшкодування за
квітень 2013 року в сумі 206 051 грн. З
врахуванням цього вважає, що
оскаржуване податкове повідомлення -
рішення сформоване у відповідності до
норм чинного законодавства.

Також відповідач Управління
Державного казначейства України у
Волинській зазначає, що оскільки
висновки Луцької ОДПІ для повернення
бюджетного відшкодування з ПДВ по
декларації платника на користь ТзОВ
"Кріогаз" за квітень 2013 року до органів
Державної казначейської служби
України у Волинській області не
надходили, то вони не мали підстав для
повернення суми бюджетної
заборгованості.

Представник Головного управління
Державного казначейства України у
Волинській області в судове засідання
на виклик суду не з'явилися, що не
перешкоджає розгляду справи у його
відсутності згідно із ч.4 ст. 196 КАС
України.

Перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційні
скарги задоволенню не підлягають
виходячи з наступного.

Відповідно до свідоцтва про державну
реєстрацію юридичної особи серія А00 №
657921 позивач ТзОВ "Кріогаз" є юридичною
особою, яка зареєстрована 14.11.2005 року за
юридичною адресою: Волинська область,
м. Луцьк, вул. Стрілецька, 41. ТзОВ
"Кріогаз" є платником податку на додану
вартість, що підтверджується наявною в
матеріалах справи копією Свідоцтва про
реєстрацію платника податку на додану
вартість № 02612997 від 12.05.2006 року.

Як стверджується матеріалами справи та
встановлено судом, що на підставі
направлення на перевірку від 16.07.2013
року № 000214, виданого Луцькою ОДПІ та
наказу № 185 від 16.07.2013 року працівниками
даного податкового органу з 17.07.2013 року
по 23.07.2013 року проведено документальну
позапланову виїзну перевірку
правомірності нарахування Товариством
з обмеженою відповідальністю "Кріогаз"
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість наступних звітних
періодів за квітень 2013 року, за
результатами якої складений акт №
247/15.1/33845624 від 26.07.2013 року, в якому
зафіксовано, що до податкового кредиту
квітня 2013 року позивачем включені суми
податку на додану вартість в розмірі 206
051 гривень по придбанню газового
обладнання (газового компресора) від
фірми нерезидента FORNOVO GAS S.R.L., Італія,
яке на час підписання акту перевірки не
введено в експлуатацію та
обліковується на рахунку 15 "Капітальні
інвестиції".

ТзОВ "Кріогаз" заявлено у декларації з
податку на додану вартість за квітень
2013 року суму бюджетного відшкодування
в розмірі 206 051 грн. Від'ємне значення
об'єкта оподаткування виникло у квітні
2013 року в результаті різниці між сумою
податкового зобов'язання та
податкового кредиту, який виник за
результатами придбання ТзОВ "Кріогаз"
імпортованого газового обладнання для
встановлення на АЗС, яке на час
підписання акту перевірки не введено в
експлуатацію та обліковується на
рахунку 15 "Капітальні інвестиції".

На підставі акту перевірки
відповідачем винесене податкове
повідомлення-рішення № від 08.08.2013
року, яким зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість за квітень 2013 року в розмірі 206
051 грн. та застосовані штрафні санкції в
розмірі 51 512,75 грн., оскільки станом на
час проведення перевірки придбане ТзОВ
"Кріогаз" газове обладнання в
експлуатацію не введене, у зв'язку з
чим, ТзОВ "Кріогаз" не мало права на
бюджетне відшкодування за квітень 2013
року сум податку на додану вартість в
розмірі 206 051 грн.

Проте, суд вважав податкове
повідомлення-рішення № від 08.08.2013
року протиправним та таким, та
скасував його з чим і погоджується
колегія суддів виходячи з слідуючого:

Порядок сплати податку на додану
вартість до бюджету та порядок
визначення сум податку, що підлягають
відшкодуванню з Державного бюджету
України передбачений Податковим
кодексом України.

Так, згідно пунктів 200.1-200.5 статті 200 ПК
України, сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до Державного
бюджету України або бюджетному
відшкодуванню, визначається як різниця
між сумою податкового зобов'язання
звітного (податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з пунктом 200.1
цієї статті, має від'ємне значення, то:
а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг бо
до Державного бюджету України, а в разі
отримання від нерезидента послуг на
митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем товарів/послуг; б)
залишок від'ємного значення попередніх
податкових періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду.

Не мають права на отримання бюджетного
відшкодування особи, які:

- були зареєстровані як платники цього
податку менш ніж за 12 календарних
місяців до місяця, за наслідками якого
подається заява на бюджетне
відшкодування (крім нарахування
податкового кредиту внаслідок
придбання або спорудження
(будівництва) основних фондів); - мали
обсяги оподатковуваних операцій за
останні 12 календарних місяців менші,
ніж заявлена сума бюджетного
відшкодування (крім нарахування
податкового кредиту внаслідок
придбання або спорудження
(будівництва) основних фондів).

Згідно з пп. 14.1.138 п.14.1 статті 14 ПК
України, основні засоби - матеріальні
активи, у тому числі запаси корисних
копалин наданих у користування ділянок
надр (крім вартості землі, незавершених
капітальних інвестицій, автомобільних
доріг загального користування,
бібліотечних і архівних фондів,
матеріальних активів, вартість яких не
перевищує 2500 гривень, невиробничих
основних засобів і нематеріальних
активів), що призначаються платником
податку для використання у
господарській діяльності платника
податку, вартість яких перевищує 2500
гривень і поступово зменшується у
зв'язку з фізичним або моральним зносом
та очікуваний строк корисного
використання (експлуатації) яких з дати
введення в експлуатацію становить
понад один рік (або операційний цикл,
якщо він довший за рік).

Як видно з матеріалів справи ,що судом
встановлено, що ТзОВ "Кріогаз" уклало з
італійською фірмою "FORNOVO GAS" контракт №7
від 19.03.2012 року. Предметом даного
контракту є придбання позивачем у "FORNOVO
GAS" газових компресорів та аксесуарів
для їх комплектації. Ціна товару
визначена в Євро та складає 98 000 Євро.
На виконання контракту дана сума була
сплачена двома платежами, 24.09.2012 р. - 77 500
Євро. та 25.10.2012 р. - 20 500 Євро, що
підтверджується платіжним дорученням
в іноземній валюті № 2 від 24.09.2012 року та
платіжним дорученням в іноземній
валюті № 3 від 25.10.2012 року.

Для отримання товару ТзОВ "Кріогаз"
укладено договір доручення №224 від
01.03.2013 р. про надання послуг по
декларуванню товарів з ПП "Тріада", яка
маючи ліцензію митного брокера взяла
на себе зобов'язання перед ТзОВ
"Кріогаз" надавати їм послуги з митного
оформлення товарів на митниці.
Відповідно до платіжного доручення №618
від 05.03.2013 року ТзОВ "Кріогаз сплатило
передоплату ПП "Тріада" за митне
оформлення для сплати митних платежів
на суму 221 600 грн.

Згідно вантажно-митної декларації від
05.03.2013 року №12424 ТзОВ
"Кріогаз"імпортовано на митну
територію України обладнання -
газонаповнювальний компресор з криво
шино - шатунним механізмом, об`ємний з
надлишковим робочим тиском понад 15 бар,
марка "GASVECTOR", модель DA300, 2012 рік випуску,
новий у кількості 1 шт. від фірми
нерезидента FORNOVO GAS S.R.L. Товар
поставлений був згідно контракту № 7
від 19.03.2012 року на умовах FCA IT PARMA через
Ягодинську митницю. Митна вартість
товару разом із митом та всіма митними
платежами становить 1 049 164,28 грн., крім
того ПДВ 20% - 209 832,86 грн. Як встановлено в
судовому засіданні відповідні платежі
при ввезенні на митну територію
України вищевказаного товару були
сплачені.

Придбане обладнання призначене для
установки на великих АЗС для заправки
газом автотранспортних засобів.

ТзОВ "Кріогаз" заявлено у декларації з
податку на додану вартість за квітень
2013 року суму бюджетного відшкодування
в розмірі 206 051 грн.

Відповідно до п.198.1 та 198.2 ст.198 ПК
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно п.198.3 ст.198 ПК України податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг (у разі
здійснення контрольованих операцій -
не вище рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу)
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Виходячи з вищевикладеного вбачається,
що право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
товари/послуги та основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях, і датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Також про потребу у використанні
ввезеного товару в господарській
діяльності свідчать експертний звіт
щодо розгляду проектної документації
від 06.09.2012 року щодо будівництва
автосервісного комплексу з газовою
заправкою, висновком державної
санітарно-епідеміологічної експертизи
№ 05.03.02-07/33360 від 19.05.2010 року та висновком
комплексної державної експертизи №
2329/03-478-10 від21.10.2010 року.

Відповідно до п.201.7 ст.201 ПК України
податкова накладна складається на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс).

А тому позиція апелянтів про те, що
відсутність первинних документів, що
засвідчують поставку товарів не дає
права позивача на включення сум
внесених як попередню оплату до складу
податкового кредиту не узгоджується із
вимогами ст..198 та ст.201 ПК України.

Також колегія суддів вважає невірною
позицію відповідача викладену в акті
перевірки стосовно того, що право на
отримання бюджетного відшкодування,
яке виникло під час спорудження або
придбання основних фондів, виникає
лише тоді, коли такі основні фонди
відображаються на рахунку 10 "Основні
засоби", не обґрунтоване нормами
законодавства, оскільки Інструкцією
про застосування Плану рахунків
бухгалтерського обліку активів,
капіталу, зобов'язань і господарських
операцій підприємств і організацій,
затвердженою наказом Міністерства
фінансів України від 30.11.1999 року №291 та
зареєстрованою в Міністерстві юстиції
України 21.12.1999 року за №893/4186,
передбачено, що для обліку витрат на
придбання або створення матеріальних і
нематеріальних необоротних активів
призначений рахунок 15 "Капітальні
інвестиції".

Облік витрат на придбання
товарно-матеріальних цінностей, робіт
та послуг по будівництву
(реконструкції) основних фондів був
здійснений позивачем по рахунку 15
"Капітальні інвестиції", про що й не
заперечується відповідачем. В даному
випадку, зарахування на баланс
основних засобів може бути
відображеним за дебетом рахунку 10
"Основні засоби" та кредитом рахунку 15
"Капітальні інвестиції" у разі введення
основних фондів в експлуатацію. Однак,
право на бюджетне відшкодування
відповідно до вимог Податкового
кодексу України не залежить від обліку
основних фондів на 10 рахунку
бухгалтерського обліку та від моменту
введення в експлуатацію основних
фондів.

Згідно Довідки з Єдиного державного
реєстру підприємств та організацій
України серії АА №505503 основним видом
економічної діяльності позивача за
КВЕД-2010 є оптова торгівля твердим,
рідким, газоподібним паливом і
подібними продуктами, роздрібна
торгівля пальним, тому придбання
обладнання для установки на АЗС для
заправки газом автотранспортних
засобів здійснюється в межах
господарської діяльності ТзОВ
"Кріогаз", отже капітальні інвестиції у
будівництво, виготовлення,
реконструкцію, модернізацію, придбання
об'єктів необоротних матеріальних
активів, уведення яких в експлуатацію
на дату балансу не відбулося,
визначаються як різновид основного
засобу, через що придбання обладнання
для заправки газом автотранспортних
засобів, належить до основних засобів,
а відтак ТзОВ "Кріогаз" мало право на
формування податкового кредиту в
зв'язку з придбанням
товарно-матеріальних цінностей для
проведення його реконструкції, та
відповідно і включення сум понесених
витрат в податкові декларації для
бюджетного відшкодування.

З урахуванням наведеного, суд першої
інстанції прийшов вірного до висновку,
що податкове повідомлення-рішення
№ від 08.08.2013 року є протиправним
та таким, що підлягає скасуванню.

Згідно пункту 200.17. статті 200
Податкового кодексу України єдиним
джерелом сплати бюджетного
відшкодування (у тому числі
заборгованості бюджету) є доходи
Державного бюджету України.

Пунктом 2 статті 45 Бюджетного кодексу
України встановлено, що Державне
казначейство України веде
бухгалтерський облік усіх надходжень
Державного бюджету України та за
поданням органів, що контролюють
справляння надходжень бюджету,
здійснює повернення коштів, помилково
або надміру зарахованих до бюджету.

Згідно з частиною 1 статті 25 Бюджетного
кодексу України Центральний орган
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів,
здійснює безспірне списання коштів
державного бюджету та місцевих
бюджетів на підставі рішення суду.

Відповідно до підпункту 6 пункту 16
Порядку виконання рішень про стягнення
коштів державного та місцевого
бюджетів або бюджетних установ,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 03.08.2011 року №845
органи Казначейства за судовими
рішеннями про стягнення надходжень
бюджету здійснюють безспірне списання
коштів державного та місцевих бюджетів
з метою забезпечення бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість та/або пені, нарахованої на
заборгованість державного та місцевих
бюджетів з відшкодування такого
податку.

Оскільки на користь фізичної ТзОВ
"Кріогаз" не проведено бюджетне
відшкодування з податку на додану
вартість по декларації за квітень 2013
року, що підтверджується письмовими
поясненнями відповідача - ГУДКСУ у
Волинській області, підстави для
відмови у проведенні такого
відшкодування відсутні, а тому позовні
вимоги про стягнення з Державного
бюджету України бюджетної
заборгованості з податку на додану
вартість в сумі 206 051 грн. , а тому суд
вірно дійшов висновку задовольнивши
дану вимогу.

В зв'язку з вищевикладеним, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний спір, на підставі
правильно встановлених обставин
справи та визначених їм правовідносин,
прийшов до обґрунтованих і законних
висновків. Доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду першої
інстанції і не свідчать про порушення
судом норм матеріального чи
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення справи і
відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
не можуть бути підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції.

Тобто, постанова суду першої інстанції
відповідає вимогам ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
щодо вимог законності та
обґрунтованості судових рішень, і
підстав для її скасування і відповідно
задоволення апеляційної скарги
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, ст. 198, ст. 200,
ст. 205, ст. 206, 254 КАС України, Львівський
апеляційний адміністративний суд, -

У Х В А Л И
В:

Апеляційні скарги Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Волинській області та Головного
управління Державного казначейства
України у Волинській області - залишити
без задоволення , а постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 09.09.2013р. по
справі № 803/1792/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя:
В.Я.Макарик

Судді:
І.В.Глушко

Л.Я.Гудим

Повний текст ухвали складений 16
вересня 2014 року.