Справа № 804/11975/14
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЗлатіна Станіслава
Вікторовича при секретаріЛісна А.М.
за участю: представника позивача
представника відповідача 1
представника відповідача 2 Іващенко
С.В. Задорожна А.Ю. не з'явився
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Северсталь-Україна" до Ягодинської
митниці Міністерства доходів і зборів
України, Головного управління
Державної казначейської служби
України у Волинській області про
визнання протиправними та скасування
картки відмови, рішення про
корегування митної вартості та
08.08.2014 року позивач звернувся з позовом
до Дніпропетровського окружного
адміністративного суду, у якому
просить суд:
- визнати протиправним та скасувати
картку відмови у митному оформленні
- визнати протиправним та скасувати
рішення про корегування митної
вартості товарів № 205000004/2014/000021/2 від
24.02.2014 року Ягодинської митниці
Міндоходів України;

- стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Северсталь-Україна»
надмірно сплачений податок на додану
вартість у розмірі 15 647,15 грн. шляхом
зарахування його на поточний рахунок.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач безпідставно витребував
від позивача додаткові документи,
оскільки документи надані позивачем до
митного оформлення не містять
розбіжності, ознак підробки та містять
всі відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомості щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари. При цьому
позивач вважає, що розбіжність між
рівнем заявленої декларантом митної
вартості товару та рівнем митної
вартості ідентичних або подібних
товарів, митне оформлення яких вже
здійснено, може бути лише підставою для
сумніву у правильності визначення
митної вартості, проте не є достатньою
підставою для висновку про
недостовірність даних щодо заявленої
декларантом митної вартості товару. В
цьому випадку митниця повинна
здійснити дослідження документів щодо
поставки товару з метою встановлення
доказів, які підтверджують або
спростовують цей сумнів. Позивач
вказує на те, що у рішенні про
корегування митної вартості товарів в
якості причини витребування
додаткових документів вказано про те,
що декларант не надав усіх документів
вказаних у статті 53 Митного кодексу
України. Також позивач зазначив про те,
що відповідачем у рішенні про
корегування митної вартості товарів не
вказано про те, що пов'язаність
позивача та постачальника могли
вплинути на митну вартість товару.

Ухвалою суду від 11.08.2014 року відкрито
провадження у справі.

Позивач у судовому засіданні підтримав
заявлені позовні вимоги.

Відповідач 1 у судовому засіданні
заперечував проти задоволення
позовних вимог вказуючи на те, що
рішення про коригування митної
вартості та картка відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення прийняті ним на підставі в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцію та законами
України. Відповідач зазначив про те, що
скористався своїм правом витребувати
додаткові документи від позивача, у
зв'язку з тим що існувала розбіжність
між рівнем заявленої декларантом
митної вартості товару та рівнем
митної вартості ідентичних або
подібних товарів, митне оформлення
яких вже здійснено, що є підставою для
сумніву у правильності визначення
митної вартості та підставою для
витребування від декларанта
додаткових документів. Оскільки
позивачем не надано до вимогу
відповідачу всіх додаткових
документів, які б підтверджували
заявлену митну вартість товару, то
відповідач визначив митну вартість
товару за 6 методом, оскільки не мав
можливості застосувати методи з 1 по 5.
Також відповідач 1 вказує на те, що
позивач у декларації митної вартості
товарів не вказав на пов'язаність
позивача з продавцем товару.

У зв'язку з викладеним відповідач 1
застосував 6 метод визначення митної
вартості товару.

Відповідач 2 у судове засідання не
з'явився; через відділ діловодства суду
надав письмові заперечення на позовні
вимоги, у яких просить суд відмовити у
задоволенні позову та вказує на те, що
позивач не звертався до відповідача 1
із заявою про повернення зайво
перерахованих податків (зборів),
відповідач 1 у свою чергу не приймав
висновку про повернення надміру
сплачених коштів з Державного бюджету
України, а тому підстави для стягнення
з Державного бюджету України надмірно
сплачених митних платежів відсутні.

Дослідивши письмові докази наявні у
матеріалпх справи, заслухавши
пояснення представника позивача та
відповідача 1, суд встановив наступне.

Позивач звернувся до Ягодинської
митниці Міндоходів для здійснення
митного оформлення товару: плоский
прокат з вуглецевої сталі, завширшки
1250мм., гарячекатаний, неплакований, без
гальванічного чи іншого покриття, у
рулонах, без подальшого оброблення,
крім гарячого прокатування,
протравлений, промаслений, завтовшки
2,00мм: сталь гарячекатана травлена в
рулонах розміром 2,00мм х 1250мм 112 220 кг.,
масова частка вуглецю 0,15%, 0,16%. Марка
сталі S275JR згідно EN 10025-2-04/EN 10051-10,
виробник ОАО «Серерсталь», Росія.

Товар надійшов на адресу позивача ОАО
«Серерсталь» (Росія) за
зовнішньоекономічним договором
(контрактом) від 19.04.2013 року №
804/142.

Митна вартість заявлена позивачем за
основним методом - за ціною договору;
позивач у декларації митної вартості
від 24.02.2014 року № 205070000/2014/006274 вказав про
не пов'язаність покупця та подавця
товару.

Для підтвердження заявлених
відомостей про митну вартість товару
позивачем надано до митної декларації
наступні документи:

- контракт від 19.04.2013 року № 804/142;

- додаткова угода до контракту б/н від
19.04.2013 року;

- специфікація до контракту № 42415 від
31.12.2013 року;

- накладні АУ 699234, 699239 від 16.02.2014 року;

- висновок про вартісні характеристики
товару, підготовлений спеціалізованою
експертною організацією ГО-7773 від
24.02.2014 року;

- розрахунок ціни (калькуляція
виробника) № ССУ-31-22/106 від 03.02.2014 року;

- рахунок-фактура (інвойс) №
14/0021/0004/000028242 від 15.02.2014 року;

- сертифікати якості № 180945, 180948 від
18.02.2014 року;

- декларація країни відправлення №
10210220/260114/0000539.

Судом встановлено, що у відповідності
до статті 53 Митного кодексу України від
13.03.2012 року, відповідачем 1
запропоновано позивачу надати
додаткові документи, а саме:

- оригінал прайс-листа виробника
товару;

- калькуляцію собівартості виробництва
товару;

- висновок про вартісні характеристики
товару, підготовлений спеціалізованою
експертною організацією;

- декларацію країни відправлення;

- банківські платіжні документи про
оплату товару.

Вищевказані документи були
витребувані від позивача у зв'язку з
тим, що документи надані позивачем
містили розбіжності відповідно до
обраного методу визначення митної
вартості, а саме: не всі подані
документи для підтвердження митної
вартості відповідно до статті 53 МК
України, що відображено у рішення про
корегування митної вартості товарів №
205000004/2014/000021/2 від 24.02.2014 року та у
електронних повідомленнях декларанту,
які здійснювались під час консультацій

Також судом на підставі письмових
пояснень відповідача 1 встановлено, що
існувала розбіжність між рівнем
заявленої декларантом митної вартості
товару та рівнем митної вартості
ідентичних або подібних товарів, митне
оформлення яких вже здійснено, однак
вказана інформація не відображена
відповідачем 1 у рішенні про
корегування митної вартості товарів та
у електронних повідомленнях
декларанту, які здійснювались під час
консультацій.

Позивач був ознайомлений з переліком
витребуваних документів.

Позивач надав відповідачу 1 лише
калькуляцію собівартості виробництва
товару; висновок про вартісні
характеристики товару, підготовлений
спеціалізованою експертною
організацією; декларацію країни
відправлення.

Позивачем не надано відповідачу 1
прайс-лист виробника товару та
банківські платіжні документи про
оплату товару.

Відповідач визначив митну вартість
товару на підставі резервного методу,
оскільки документи надані позивачем не
надали можливість визначити митну
вартість товару за основним методом, а
також у зв'язку з неможливістю
застосувати методи 2-5 визначення
митної вартості товару.

Відповідачем прийнято картку відмови у
митному оформленні товарів №
205070000/2014/00023 від 24.02.2014 року та рішення
про корегування митної вартості
товарів № 205000004/2014/000021/2 від 24.02.2014 року
Ягодинської митниці Міндоходів
України.

Судом також встановлено, що товар був
випущений відповідачем у вільний обіг
під гарантії у відповідності до ч.7 ст. 55
МК України, що підтверджується митною
декларацією від 24.02.2014 року №
205070000/2014/006323.

Позивач протягом 90 днів не надав
митному органу додаткових документів
для підтвердження заявленої ним митної
вартості товару.

Суд зазначає, що з 01.06.2012 року відносини
з приводу митного контролю та митного
оформлення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення, що
переміщуються через митний кордон
України, справлянням митних платежів
регулюються положеннями Митного
кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, який
набув чинності з 01.06.2012, а також
положеннями Податкового кодексу
України та інших законів України з
питань оподаткування.

Статтями 49, 50 Митного кодексу України
визначено, що митною вартістю товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.
Відомості про митну вартість товарів
використовуються, зокрема, для
нарахування митних платежів.

Частинами четвертою та п'ятою статті 58
Митного кодексу України також
передбачено, що митною вартістю
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за товари, якщо вони продаються на
експорт в Україну, скоригована в разі
потреби з урахуванням положень частини
десятої цієї статті. При цьому, ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів продавцю або на
користь продавця через третіх осіб
та/або на пов'язаних із продавцем осіб
для виконання зобов'язань продавця.

Згідно із статтею 51 Митного кодексу
України митна вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів
здійснюється декларантом. При цьому,
декларант зобов'язаний: заявляти митну
вартість, визначену ними самостійно, у
тому числі за результатами
консультацій з митним органом;
подавати митному органу достовірні
відомості про визначення митної
вартості, які повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню; нести всі додаткові
витрати, пов'язані з коригуванням
митної вартості або наданням митному
органу додаткової інформації (стаття 52
Митного кодексу України).

Відповідно до статті 57 Митного кодексу
України основним методом визначення
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту, є перший
метод - за ціною договору (вартість
операції). Кожний наступний метод
застосовується лише у разі, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу відповідно до норм
цього Кодексу.

Статтею 53 Митного кодексу України
встановлено, що у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
митному органу документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, зокрема, є:

1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52
цього Кодексу, та документи, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості, на підставі
яких проводився розрахунок митної
вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

Декларант або уповноважена ним особа
за власним бажанням може подати
додаткові наявні у них документи для
підтвердження заявленої ними митної
вартості товару (ч.6 ст. 53 МК україни).

В силу частини п'ятої статті 53 Митного
кодексу України забороняється
вимагати від декларанта або
уповноваженої ним особи будь-які інші
документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

З аналізу частин першої та другої
статті 53 Митного кодексу України
вбачається, що Митним кодексом
передбачено вичерпний перелік
документів, що подається декларантом
митному органу для підтвердження
заявленої митної вартості товарів та
обраного методу її визначення.

Частиною третьою статті 53 Митного
кодексу України передбачено, що в разі
якщо документи, зазначені у частині
другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);

4) виписку з бухгалтерської
документації;

5) ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни
відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта
або уповноваженої ним особи будь-які
інші документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті (ч.5 ст. 53 МК
України).

Відповідно до статті 54 Митного кодексу
України контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

Зокрема, статтею 58 Митного кодексу
України передбачено, що метод
визначення митної вартості за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
ввозяться на митну територію України
відповідно до митного режиму імпорту,
застосовується у разі, якщо щодо
продажу оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів. Метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні. У разі якщо митна вартість
не може бути визначена за основним
методом, застосовуються другорядні
методи.

Аналіз положень частини третьої статті
53, частин першої, другої та п'ятої
статті 54, статті 58 Митного кодексу
України надає підстави для висновку
про те, що митний орган при здійсненні
контролю за правильністю визначення
митної вартості зобов'язаний
перевірити складові числового
значення митної вартості, правильність
розрахунку, здійсненого декларантом,
упевнитись в достовірності та точності
заяв, документів чи розрахунків,
поданих декларантом, а також
відсутності обмежень для визначення
митної вартості за ціною договору,
наведених у статті 58 Митного кодексу
України.

Відповідно до частини 6 статті 54
Митного кодексу України підставою для
відмови у митному оформленні товарів
за заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю є виключно наявність
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/ або недостовірні
відомості про митну вартість товарів.

Правильному застосуванню вказаної
норми може сприяти розуміння логіки
правової позиції Верховного Суду
України, висловленої ним в постанові
від 01.10.2013 р. у справі № 21-354а13.

У вказаній постанові Верховний Суд
України дійшов висновків, що сумніви у
достовірності поданих декларантом
відомостей можуть бути зумовлені
неповнотою поданих документів для
підтвердження заявленої митної
вартості товарів, невідповідністю
характеристик товарів, зазначених у
поданих документах, митному огляду цих
товарів, порівнянням рівня заявленої
митної вартості товарів з рівнем
митної вартості ідентичних або
подібних товарів, митне оформлення
яких уже здійснено, і таке інше.

Про наявність обґрунтованого сумніву у
правильності визначення митної
вартості, вказує далі Верховний Суд
України, митниця зобов'язана доводити в
суді, оскільки з цією обставиною закон
пов'язує можливість витребовування
додаткових документів у декларанта та
надає митниці право вчиняти наступні
дії, спрямовані на визначення дійсної
митної вартості товарів.

В постановах від 15.10.2013 р. у справі №
21-270а13 та від 22.10.2013 р. у справі № 21-342а13
Верховний Суд України за результатами
аналізу Митного кодексу України 2002
року зазначає, що підставою для
витребовування у декларанта
додаткових документів для
підтвердження митної вартості може
бути наявність в спеціалізованих
програмно-інформаційних комплексах
Єдиної автоматизованої системи
Держмитслужби (далі - ЄАС) інформації
про іншу митну вартість ідентичних або
аналогічних товарів.

Аналогічної позиції дотримується на
сьогодні і Вищий адміністративний суд
України під час перегляду справ про
скасування рішень про коригування
митної вартості, прийнятих вже на
підставі норм Митного кодексу України
2012 року.

В ухвалах від 30.01.2014 р. у справі №
К/800/41272/13 та від 17.12.2013 р. у справі №
К/800/28635/13 Вищий адміністративний суд
України зазначає, що аналіз норм
Митного кодексу України 2012 року дає
підстави вважати, що контроль
правильності обчислення декларантом
митної вартості може здійснюватися, в
тому числі, шляхом порівняння рівня
заявленої митної вартості товарів з
рівнем митної вартості ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів, митне
оформлення яких вже здійснено, тобто з
використанням ЄАС, яка містить
відповідну інформацію.

При цьому суд касаційної інстанції
вважає, що розбіжність між рівнем
заявленої декларантом митної вартості
товару та рівнем митної вартості
ідентичних або подібних товарів, митне
оформлення яких вже здійснено, може
бути лише підставою для сумніву у
правильності визначення митної
вартості, проте не є достатньою
підставою для висновку про
недостовірність даних щодо заявленої
декларантом митної вартості товару. В
цьому випадку митниця повинна
здійснити дослідження документів щодо
поставки товару з метою встановлення
доказів, які підтверджують або
спростовують цей сумнів.

Таким чином, у разі виявлення
відповідачем розбіжності між рівнем
заявленої декларантом митної вартості
товару та рівнем митної вартості
ідентичних або подібних товарів, митне
оформлення яких вже здійснено,
останній вправі витребувати від
декларанта додаткові документи та
здійснити дослідження документів щодо
поставки товару з метою встановлення
доказів, які підтверджують або
спростовують сумнів у правильності
визначення митної вартості товарів.

Стосовно доводів відповідача 1, які
викладені у запереченнях, про те, що
пов'язаність позивача з продавцем
товару могли вплинути на його вартість,
то суд зазначає наступне.

У оскаржуваних рішеннях відповідача 1
та під час консультацій з позивачем
жодним чином не вказано про
пов'язаність позивача з продавцем
товару, а також про вплив цієї
пов'язаності на ціну товару.

З пояснень відповідача 1 також
вбачається, що останньому було добре
відомо про факт пов'язаності позивача
та продавця товару, оскільки позивачем
раніше неодноразово декларував ці
взаємовідносини.

Згідно частин 12-14 статті 58 МК України
той факт, що продавець і покупець
пов'язані між собою особи, сам по собі
не може бути підставою для розгляду
вартості операції як неприйнятної. У
таких випадках необхідно розглянути
обставини продажу та прийняти вартість
операції за умови, що взаємовідносини
покупця і продавця не вплинули на ціну
оцінюваних товарів.

За наявності достатніх підстав
вважати, що відносини, зазначені у
частині дванадцятій цієї статті,
вплинули на ціну оцінюваних товарів,
орган доходів і зборів повинен надати
декларанту або уповноваженій ним особі
свої письмові обґрунтування, що такий
вплив мав місце.

У разі відсутності обґрунтувань з боку
органу доходів і зборів необхідно
вважати, що взаємовідносини, зазначені
у частині дванадцятій цієї статті, не
вплинули на ціну оцінюваних товарів.

Оскільки відповідач 1 не надав позивачу
жодних письмових обґрунтувань
стосовно впливу на ціну товару факту
пов'язаності позивача та продавця, то
суд вважає, що дані взаємовідносини не
вплинули на ціни товару.

Згідно ч.6 ст. 54 МК України орган доходів
і зборів може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів, у
разі, зокрема, неподання декларантом
або уповноваженою ним особою
документів згідно з переліком та
відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Оскільки судом під час розгляду справи
не встановлено наявності розбіжностей
у документах, які надані позивачем для
митного оформлення товарів, які б
перешкоджали відповідачу визначити
митну вартість товару за основним
методом - за ціною договору, оскільки
вартість товару у всіх документах є
ідентичною, умови поставки не
змінюються, то у відповідача 1 були
відсутні правові підстави для не
застосування основного методу
визначення митної вартості товарів - за
ціною договору.

Суд зазначає про те, що саме по собі не
надання декларантом витребуваних
митних органом документів, не є
підставою для відмови у визначенні
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору.

Витребувані митним органом документи
повинні усувати неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, які виявлені митним
органом під час розгляду документів
наданих декларантом для митного
оформлення.

Відповідач 1 витребуючи додаткові
документи від позивача в оскаржуваних
рішеннях жодним чином не зазначив про
те, які саме розбіжності у поданих
декларантом документах останні мали
усунути.

Також суд відхиляє доводи відповідача 1
про те, що у пункті 6 контракту від 19.04.2013
року № 804/142 передбачено, що
термін оплати вказаний у специфікації
(протягом 30-ти днів від дати
рахунку-фактури) і може змінюватись: у
специфікації № 42415 від 31.12.2013 року до
вказаного контракту вказаний період
поставки січень 2014 року, тоді як
рахунки-фактури датовано 15.02.2014 року,
оскільки вказані доводи не відображено
у оскаржуваних рішенням як
обґрунтування причин, через які
заявлену декларантом митну вартість не
може бути визнано, чим порушено ч.2 ст. 55
МК України.

Одночасно суд зазначає, що наявність у
базі даних митного органу інформації
про більшу вартість ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів, не є
підставою для не застосування
основного методу для визначення митної
вартості товарів, оскільки вказана
обставина не перерахована у статті 58 МК
України в якості підстави, що виключає
застосування основного методу
визначення митної вартості товарів.

У зв'язку з чим судом встановлено, що
відомості надані позивачем стосовно
митної вартості товарів є об'єктивними,
піддаються обчисленню та
підтверджуються документально.

Одночасно судом під час розгляду
справи встановлено, станом на день
розгляду справи позивач повністю
оплатив вартість придбаних товарів за
контрактом від 19.04.2013 року № 804/142,
специфікацією № 42415 від 31.12.2013 року до
вказаного контракту та рахунком -
фактурою від 15.02.2014 року № 14/0021/0004/000028242
до вказаного контракту, що
підтверджується копією листа
Відділення «Дніпропетровська
регіональна дирекція» ПАТ «ВТБ Банк»
від 03.09.2014 року № 2440/500-2.

Сума оплата повністю відповідає сумам,
що вказані у рахунку - фактурі від 15.02.2014
року № 14/0021/0004/000028242, а саме: 64 189,84
доларів США.

На підставі викладеного, картка
відмови у митному оформленні товарів №
205070000/2014/00023 від 24.02.2014 року та рішення
про корегування митної вартості
товарів № 205000004/2014/000021/2 від 24.02.2014 року
Ягодинської митниці Міндоходів
України є протиправними та підлягають
скасуванню.

Щодо позовної вимоги - стягнути з
Державного бюджету України на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Северсталь-Україна»
надмірно сплачений податок на додану
вартість у розмірі 15 647,15 грн. шляхом
зарахування його на поточний рахунок,
то суд відмовляє у її задоволенні з
наступних причин.

Згідно правової позиції Верховного
Суду України, що викладена у постанові
від 7 вересня 2012 року (справа № 21-242а12) та
у постанові від 15.04.2014 року (справа №
21-21а14), митні органи мають виключну
компетенцію в питаннях перевірки,
контролю правильності обчислення
декларантом та визначення митної
вартості. З урахуванням наведеного суд,
постановляючи рішення про стягнення
надмірно сплачених митних платежів,
фактично визначає митну вартість
ввезеного товару, чим підміняє митний
орган.

Окрім того, судом встановлено, що
позивач не подавав заяву про
повернення надмірно сплачених митних
платежів згідно Порядку повернення
платникам податків коштів, що
обліковуються на відповідних рахунках
митного органу як передоплата, і митних
та інших платежів, помилково та/або
надмірно сплачених до бюджету,
контроль за справлянням яких
здійснюється митними органами,
затвердженого наказом Державної
митної служби України від 20 липня 2007
року № 618 (зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 25 вересня 2007 року за №
1097/14364).

Відповідно до ч.3 ст. 94 КАС України у
разі якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійсненні позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Керуючись ст. 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов - задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
картку відмови у митному оформленні
товарів № 205070000/2014/00023 від 24.02.2014 року.

Визнати протиправним та скасувати
рішення про корегування митної
вартості товарів № 205000004/2014/000021/2 від
24.02.2014 року Ягодинської митниці
Міндоходів України.

В іншій частині заявлених позовних
вимог - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Северсталь-Україна»
на користь Державного бюджету України
судовий збір у розмірі 730,80 грн.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено
11 вересня 2014 року

Суддя (підпис) Постанова не
набрала законної сили станом на 11.09.2014
року Суддя З оригіналом згідно
Помічник судді С.В.
Златін С.В. Златін
Р.Ю. Ричка