Справа № 2а-3869/12/1070
Суддя: Мамчур Я.С
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-3869/12/1070
Головуючий у 1-й інстанції: Брагіна О.Є.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

09 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Мамчура Я.С,

суддів: Горяйнова А.М., Желтобрюх
І.Л.

при секретарі: Гімарі Н.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у м. Києві
апеляційну скаргу позивача -
товариства з обмеженою
відповідальністю «Трипільський
пакувальний комбінат» на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 04 червня 2014
року у справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Трипільський пакувальний комбінат»
до Державної податкової інспекції у
Обухівському районі Київської області
про визнання нечинними та скасування
податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Київського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Обухівському
районі Київської області в якому
просив визнати нечинними та скасувати
податкові повідомлення-рішення:
№/1983, яким товариству визначено
грошове зобов'язання за платежем з ПДВ
у сумі 208458 грн. та застосовано штрафні
(фінансові) санкції - 47562,5 грн. та
№/1984 про зменшення розміру
від'ємного значення з ПДВ на 22250,00 грн.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 04 червня 2014
року у задоволені позову - відмовлено.

На вказану постанову позивач
подав апеляційну скаргу, в якій просив
її скасувати та ухвалити нову, якою
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі. Посилаючись на те, що висновки
суду першої інстанції не відповідають
обставинам справи, оскаржувана
постанова винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення
з'явившихся учасників процесу,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
суду - без змін з таких підстав.

Згідно з п. 1, ч.1 ст. 198, ст. 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи,
податковим органом була проведена
позапланова невиїзна перевірка
позивача на предмет дотримання вимог
податкового законодавства по
взаємовідносинах з ПП «ОСОБА_1» в
процесі якої було виявлено порушення
п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України, що
призвело до заниження ПДВ на загальну
суму 230708,00 грн. та завищення від?ємного
значення між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту з ПДВ за листопад 2011 р. у
розмірі 22250,00 грн.

Підставою для висновків про наявні
порушення стало дослідження
контролюючим органом документів
первинного бухгалтерського обліку
позивача при здійсненні ним
догововірних взаємовідносин з ПП
«ОСОБА_1».

Розглядаючи апеляційну скаргу, колегія
суддів зважає на наступне.

Пунктом 198.1 «а» ст. 198 Податкового
кодексу України визначено, що право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 вказаної статті
Податкового кодексу України, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу
України, податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг (у разі здійснення
контрольованих операцій - не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу) та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України, не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

За змістом вказаних приписів правові
наслідки у вигляді виникнення права
платника податку на податковий кредит
наступає за умови фактичного
здійснення господарських операцій з
придбання товарів (робіт, послуг) та їх
підтвердження первинними документами
бухгалтерського обліку та податковими
накладними.

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999р. №996-XIV
визначено, що первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення; господарською операцією
є дія або подія, яка викликає зміни в
структурі активів та зобов'язань,
власному капіталі підприємства.

Відповідно до статті 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші данні, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Отже, будь-які документи мають силу
первинного документа лише у разі
фактичного здійснення господарської
операції. Натомість за відсутності
фактичного здійснення господарської
операції первинні документи
бухгалтерського обліку та податкова
накладна юридичної сили не мають.

Порядок перевезення вантажів
автомобільним транспортом та
оформлення вантажів для перевезень
врегульовано Правилами перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затверджених наказом
Міністерства транспорту України від
14.10.1997р №363, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 20.02.1998 р.
за № 128/2568 (далі по тексту Правила).

Відповідно до Правил
товарно-транспортна накладна -
комплект юридичних документів, на
підставі яких здійснюють облік,
приймання, передавання, перевезення,
здавання вантажу та взаємні розрахунки
між учасниками транспортного процесу.
Товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Підпунктом 11.1 Правил визначено, що
основними документами на перевезення
вантажів є товарно-транспортні
накладні.

Згідно з п. 11.4 товарно-транспортну
накладну на перевезення вантажів
автомобільним транспортом Замовник
(вантажовідправник) повинен виписувати
в кількості не менше чотирьох
екземплярів. Замовник
(вантажовідправник) засвідчує всі
екземпляри товарно-транспортної
накладної підписом і при необхідності
печаткою (штампом).

Перший екземпляр товарно-транспортної
накладної залишається у Замовника
(вантажовідправника), другий -
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій і четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом), передається
Перевізнику (п. 11.6 Правил).

Типові форми товарно-транспортної
накладної №1-ТН на перевезення
вантажів автомобільним транспортом
затверджена наказом Мінтрансу,
Мінстату України від 29.12.1995р. №488/346, що
був чинним на час здійснення
господарської операції.

У товарно-транспортній накладній
зазначаються автопідприємство,
замовник, вантажовідправник,
вантажоодержувач, пункт навантаження,
пункт розвантаження, автомобіль,
відомості про вантаж, зокрема,
найменування, кількість та ціна, які є
істотними умовами договору.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що оскільки у всіх
товарно-транспортних накладних
відсутні обов'язкові реквізити,
первинні документи, які були складені
позивачем та його контрагентом у
якості підтвердження існування
господарських відносин не
відповідають фактичним обставинам
справи та складені з порушенням
законодавства. Зокрема, дані про
надання ФОП ОСОБА_1 послуг з
перевезення та експедирування у
первинних документах відсутні, докази
про надання таких послуг мають
сумнівний характер, фактичне
здійснення такої господарської
операції не було встановлено.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичне здійснення
господарської операції відсутнє,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені законодавством.

З огляду на викладене,
адміністративний позов позивача є
необґрунтованим та безпідставним, а
висновки суду першої інстанції не
спростовуються доводами апеляційної
скарги.

Так, відповідно до ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

На підставі викладеного та приймаючи
до уваги, що суд першої інстанції при
ухваленні оскаржуваної постанови
вірно встановив фактичні обставини
справи, дослідив наявні докази, надав
їм належну оцінку, та прийняв законне і
обґрунтоване рішення, висновки суду
відповідають обставинам справи, а тому
підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211,
212 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача -
товариства з обмеженою
відповідальністю «Трипільський
пакувальний комбінат» - залишити без
задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 04 червня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий - суддя:
Я.С. Мамчур

Судді:
І.Л.
Желтобрюх

А.М. Горяйнов

Ухвалу складено у повному обсязі 12.09.2014.

.

Головуючий суддя
Мамчур Я.С

Судді:
Горяйнов А.М.

Желтобрюх І.Л.