Справа № 2а-0870/1948/11
Суддя: Прасов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2014-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2014 року о/об 12 год. 29
хв.Справа № 2а-0870/1948/11
м.ЗапоріжжяЗапорізький окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Прасова О.О. при
секретарі Гудименко Я.А., розглянувши у
місті Запоріжжі у порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовом Державної фінансової
інспекції в Запорізькій області

до Комунального підприємства
«Запорізьке міське інвестиційне
агентство»

про стягнення безпідставно отриманих
коштів,

ВСТАНОВИВ:

Державна фінансова інспекція в
Запорізькій області (надалі - позивач
або ДФІ в Запорізькій області)
звернулась до Запорізького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Комунального підприємства «Запорізьке
міське інвестиційне агентство» (надалі
- відповідач або КП «Запорізьке міське
інвестиційне агентство») про стягнення
на користь міського бюджету
м.Запоріжжя 14005 грн. 54 коп. безпідставно
отриманих коштів.

Позивачем у позові зазначено, що
відповідно до п.1.2.4.3 Плану
контрольно-ревізійної роботи КРУ в
Запорізькій області на IV квартал 2010
року проведено ревізію фінансово-
господарської діяльності у КП
«Запорізьке міське інвестиційне
агентство» за період з 01.01.2008 по 30.09.2010.
Ревізію проведено з 04.10.2010 по 09.11.2010 за
результатами якої складено Акт ревізії
від 09.11.2010 №060/0021, який підписано
посадовими особами об'єкта контролю з
запереченнями 16.11.2010. У ході ревізії
правильності та обґрунтованості
нарахування КП «Запорізьке міське
інвестиційне агентство» плати за
тимчасове користування місцем, що
перебуває в ЄМК, проведеною по 17
контрагентам за період з січня по
грудень 2008 року відповідно до рахунків
та актів здачі-прийняття робіт (надання
послуг) у частині застосування індексу
інфляції, встановлено, що у порушення
вимог ст.193 Господарського кодексу
України та пунктів 2.3 договорів, при
нарахуванні плати застосовувалися
індекси інфляції за попередній місяць,
а не за поточний, що призвело до
завищення доходів КП «Запорізьке
міське інвестиційне агентство», у
результаті чого по бухгалтерському
обліку підприємства не відображена
кредиторська заборгованість по
рахунку 361 «Розрахунки з вітчизняними
покупцями» у загальній сумі 14005 грн. 54
коп. (без ПДВ), з ПДВ - 16806 грн. 65 коп.
Відповідач проти факту завищення
доходів на суму 14005 грн. 54 коп. не
заперечує та пояснює це помилкою, яка
мала місце у період січень-грудень 2008
року. На виконання ч.7 ст.10, ст.15 Закону
України «Про державну
контрольно-ревізійну службу в Україні»
директору КП «Запорізьке міське
інвестиційне агентство» надіслана
вимога щодо усунення виявлених
порушень листом від 15.12.2010 №08-06-14-14/9595,
п.2 якої відповідача зобов'язано
перерахувати до міського бюджету
незаконно отримані доходи у сумі 14005
грн. 54 коп. Позивач з вказаною вимогою
не погодився, та оскаржив її у судовому
порядку. Але станом на момент подання
позову, п.2 вимоги позивача щодо
відшкодування незаконно отриманих
коштів у сумі 14005 грн. 54 коп. не виконано,
зазначені кошти до міського бюджету не
повернуті. Таким чином, відповідачем
внаслідок порушення ст.526 Цивільного
кодексу України незаконно отримано
кошти від замовників на загальну суму
14005 грн. 54 коп. Позивач посилаючись на п.8
ст.10 Закону України «Про державну
контрольно-ревізійну службу в Україні»
вважає що має всі законні підстави для
звернення до адміністративного суду з
позовом про стягнення з відповідача у
дохід держави кошти у загальній сумі
14005 грн. 54 коп., які були отримані
відповідачем з порушенням чинного
законодавства і підлягають стягненню
на користь міського бюджету
м.Запоріжжя.

Позивачем подано до суду клопотання
про розгляд справи у порядку
письмового провадження, на позовних
вимогах наполягає.

Відповідач проти позову заперечує.
Подав до суду письмові заперечення
(а.с.26-28) згідно з якими позивач в Акті
№060/0021 від 09.11.2010 ревізії
фінансово-господарської діяльності КП
«Запорізьке міське інвестиційне
агентство» за період з 01.01.2008 по 30.09.2010 в
абзаці 4 сторінки 13 зазначив, що
відповідно до ч.1 ст.240 Господарського
кодексу України прибуток (доход),
одержаний суб'єктом господарювання
внаслідок порушення встановлених
законодавством правил здійснення
господарської діяльності, підлягає
вилученню в дохід відповідного
бюджету. Це є одним із видів
адміністративно-господарської
санкції. На час проведення ревізії
позивач визначив суму 14005 грн. 54 коп. як
адміністративно-господарську санкцію
відповідно до глави 27 Господарського
кодексу України. Зазначене підтверджує
сторінка 13 Акта ревізії. Відповідач
вважає, що позов нормативно не
обґрунтований, а спір не підлягає
розгляду у порядку адміністративного
судочинства, тому у суду є підстави
закрити провадження по справі.
Основною підставою для позову позивач
зазначив Вимогу щодо усунення
виявлених порушень від 15.12.2010
№08-06-14-14/9595, а саме її пункт 2, в якому
викладено обов'язок відповідача
перерахувати до бюджету міста 14005 грн. 54
коп. Однак, згідно з постановою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 04.06.2013 у
справі №2а-0870/471/11 за позовом КП
«Запорізьке міське інвестиційне
агентство» до КРУ в Запорізькій
області про визнання протиправним та
скасування пункту 2 Вимоги КРУ в
Запорізькій області від 15.12.2010
№08-06-14-14/9595, позовні вимоги
підприємства задоволені, а вказаний
вище пункт Вимоги скасований. Таким
чином, у зв'язку із незаконністю Вимоги
КРУ в Запорізькій області щодо
зобов'язання КП «Запорізьке міське
інвестиційне агентство» перерахувати
до бюджету міста 14005 грн. 54 коп. позовні
вимоги у КРУ в Запорізькій області у
справі №№2а-0870/1948/11 є також
безпідставними, незаконними та такими,
що не підлягають задоволенню.

Відповідачем подано до суду заяву про
розгляд справи у порядку письмового
провадження, проти позову заперечує.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши наявні матеріали та
фактичні обставини справи, дослідивши
і оцінивши надані докази в їх
сукупності, суд з'ясував наступне.

У термін з 04.10.2010 по 09.11.2010
Контрольно-ревізійним управлінням в
Запорізькій області (правонаступником
якого є ДФІ в Запорізькій області)
проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності у
КП «Запорізьке міське інвестиційне
агентство» за період з 01.01.2008 по 30.09.2010,
за результатами якої 09.11.2010 складено
Акт №060/0021 (а.с.10-11).

За результатами ревізії відповідачу
направлено Вимогу щодо усунення
виявлених порушень №08-06-14-14/9595 від
15.12.2010, пунктом п.2 якої від КП
«Запорізьке міське інвестиційне
агентство» вимагалось перерахувати 14005
грн. 54 коп. до міського бюджету.

Вказана Вимога ґрунтується на
наступному факті, викладеному в Акті
ревізії №060/0021 від 09.11.2010: «… Ревізією
правильності та обґрунтованості
нарахування КП «Запорізьке міське
інвестиційне агентство» плати за
тимчасове користування місцем, що
перебуває в ЄМК, проведеною по 17
контрагентам за період з січня по
грудень 2008 року відповідно до рахунків
та актів здачі-прийняття робіт (надання
послуг) в частині застосування індексу
інфляції, встановлено, що в порушення
вимог ст.193 Господарського кодексу
України від 16.01.2003 №436-IV та пунктів 2.3
договорів, при нарахуванні плати
застосовувалися індекси інфляції за
попередній місяць, а не за поточний, що
призвело до завищення доходів КП
«Запорізьке міське інвестиційне
агентство», в результаті чого по
бухгалтерському обліку підприємства
не відображена кредиторська
заборгованість по рахунку 361
«Розрахунки з вітчизняними покупцями»
в загальній сумі 14005 грн. 54 коп. (без ПДВ),
з ПДВ - 16806 грн. 65 коп.
Довідка-перерахунок суми нарахувань за
тимчасове користування місцем, що
перебуває в ЄМК за період з січня по
грудень 2008 року у Додатку 15 до акта.
Порушення допущено з вини
бухгалтера-економіста ОСОБА_1, яка
згідно посадової інструкції є
відповідальною за формування
первісної документації (рахунок, акт)
для розрахунків з покупцями і
замовниками та якою виписані рахунки
на оплату плати за тимчасове
користування місцем, що перебуває в ЄМК
у 2008 році. Пояснення
бухгалтера-економіста ОСОБА_1 у Додатку
16 до акта. Внаслідок допущеного
порушення у Звіті форми №2 «Звіт про
фінансові результати» за 2008 рік по
рядку 030 доходи підприємства завищено
на суму 14,0 тис.грн. та занижено станом
на 30.09.2010 у Звіті №1-м «Баланс» по рядку
610 «Інші поточні зобов'язання»
кредиторську заборгованість в сумі 17,0
тис.грн., що призвело до викривлення
даних фінансової звітності
підприємства на вказані суми.
Положеннями ч.1 ст.240 Господарського
кодексу України передбачено, що
прибуток (дохід), одержаний суб'єктом
господарювання внаслідок порушення
встановлених законодавством правил
здійснення господарської діяльності,
підлягає вилученню в дохід
відповідного бюджету. Таким чином, КП
«Запорізьке міське інвестиційне
агентство» станом на 30.09.2010 не
перераховано до загального фонду
міського бюджету суму 14005 грн. 54 коп. ...».

Позивачем не надано до суду в
обґрунтування позову:
Довідку-перерахунок суми нарахувань за
тимчасове користування місцем, що
перебуває в ЄМК за період з січня по
грудень 2008 року (Додаток 15 до Акту
ревізії); пояснення
бухгалтера-економіста ОСОБА_1 (Додаток
16 до Акту ревізії).

Також, позивачем в обґрунтування
позовних вимог не надано Договорів з 17
контрагентами КП «Запорізьке міське
інвестиційне агентство», всупереч
пунктів 2.3 яких, при нарахуванні плати
застосовувалися індекси інфляції за
попередній місяць, а не за поточний, що
призвело до завищення доходів КП
«Запорізьке міське інвестиційне
агентство».

Не погоджуючись з п.2 Вимоги №08-06-14-14/9595
від 15.12.2010, відповідач оскаржив його до
суду.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 04.06.2013 в адміністративній справі
№2а-0870/471/11 позовні вимоги КП
«Запорізьке міське інвестиційне
агентство» задоволені, пункт 2 вимоги
КРУ в Запорізькій області №08-06-14-14/9595
від 15.12.2010 визнано протиправним та
скасовано (а.с.61-62).

Як зазначено у ст.72 КАС України,
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до п.7, п.10 ст.10 Закону
України «Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні» органу державного
фінансового контролю надається право:
пред'являти керівникам та іншим особам
підприємств, установ та організацій, що
контролюються, обов'язкові до
виконання вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства,
вилучати в судовому порядку до бюджету
виявлені ревізіями приховані і
занижені валютні та інші платежі,
ставити перед відповідними органами
питання про припинення бюджетного
фінансування і кредитування, якщо
отримані підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства; звертатися до суду в
інтересах держави, якщо підконтрольною
установою не забезпечено виконання
вимог щодо усунення виявлених під час
здійснення державного фінансового
контролю порушень законодавства з
питань збереження і використання
активів.

Як зазначено у Постанові Верховного
Суду України від 20.05.2014 у справі №21-93а14,
колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України дійшла висновку про
наявність у органу державного
фінансового контролю права заявляти
вимогу про усунення порушень,
виявлених у ході перевірки
підконтрольних установ, яка
обов'язкова до виконання лише в частині
усунення допущених порушень
законодавства і за допомогою якої
неможливо примусово стягнути виявлені
в ході перевірки збитки. Зважаючи на те,
що збитки стягуються у судовому
порядку за позовом органу державного
фінансового контролю, правильність їх
обчислення перевіряє суд, який
розглядає цей позов. Аналогічна
правова позиція щодо застосування
зазначених норм матеріального права
вже була висловлена колегією суддів
Судової палати в адміністративних
справах Верховного Суду України
(справи №21-40а14, №21-89а14 відповідно).

Наведена позиція Верховного Суду
України висловлена також і в Ухвалі
Вищого адміністративного суду України
від 15.07.2014 у справі №К/800/8519/13.

Судом взято до уваги позицію
Верховного Суду України та Вищого
адміністративного суду України у
справах зазначеної категорії.

З дослідженого судом Акту ревізії
№060/0021 від 09.11.2010 випливає, що КП
«Запорізьке міське інвестиційне
агентство» за період з січня по грудень
2008 року при нарахуванні плати за
тимчасове користування місцем, що
перебуває в ЄМК по 17 контрагентам
застосувало індекси інфляції за
попередній місяць, а не за поточний, що
призвело до завищення доходів КП
«Запорізьке міське інвестиційне
агентство» у сумі 14005 грн. 54 коп.

Отже, ані державі ані об'єкту контролю -
КП «Запорізьке міське інвестиційне
агентство» збитків не завдано.

Навпаки, з 17 контрагентів стягнута
плата, яка на 14005 грн. 54 коп. є вищою, ніж
передбачено умовами договорів, і
складає прибуток, а не збитки для КП
«Запорізьке міське інвестиційне
агентство».

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Як зазначено у ч.1-ч.3 ст.193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором. Застосування
господарських санкцій до суб'єкта, який
порушив зобов'язання, не звільняє цього
суб'єкта від обов'язку виконати
зобов'язання в натурі, крім випадків,
коли інше передбачено законом або
договором, або управнена сторона
відмовилася від прийняття виконання
зобов'язання.

Господарськими санкціями визнаються
заходи впливу на правопорушника у
сфері господарювання, в результаті
застосування яких для нього настають
несприятливі економічні та/або правові
наслідки (ч.1 ст.217 Господарського
кодексу України).

У сфері господарювання застосовуються
такі види господарських санкцій:
відшкодування збитків; штрафні
санкції; оперативно-господарські
санкції (ч.2 ст.217 Господарського
кодексу України).

Застосування господарських санкцій
дозволено 17 контрагентам відповідача у
зв'язку з наявністю господарських
правовідносин між ними. Доказів вжиття
17 контрагентами відповідача
господарських санкцій до суду не
надано.

Факт вчинення відповідачем
правопорушення у сфері господарювання,
завдання збитків місцевому бюджету,
позивачем не доведений.

Відповідно до ч.1 ст.238 Господарського
кодексу України за порушення
встановлених законодавчими актами
правил здійснення господарської
діяльності до суб'єктів господарювання
можуть бути застосовані
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків.

Як зазначено у ст.239 Господарського
кодексу України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування відповідно до своїх
повноважень та у порядку,
встановленому законом, можуть
застосовувати до суб'єктів
господарювання такі
адміністративно-господарські санкції:
вилучення прибутку (доходу);
адміністративно-господарський штраф;
стягнення зборів (обов'язкових
платежів); застосування
антидемпінгових заходів; припинення
експортно-імпортних операцій;
застосування індивідуального режиму
ліцензування; зупинення дії ліцензії
(патенту) на здійснення суб'єктом
господарювання певних видів
господарської діяльності; анулювання
ліцензії (патенту) на здійснення
суб'єктом господарювання окремих видів
господарської діяльності; обмеження
або зупинення діяльності суб'єкта
господарювання; ліквідація суб'єкта
господарювання; інші
адміністративно-господарські санкції,
встановлені цим Кодексом та іншими
законами.

Згідно з ч.1 ст.240 Господарського
кодексу України прибуток (доход),
одержаний суб'єктом господарювання
внаслідок порушення встановлених
законодавством правил здійснення
господарської діяльності, а також суми
прихованого (заниженого) прибутку
(доходу) чи суми податку, несплаченого
за прихований об'єкт оподаткування,
підлягають вилученню в доход
відповідного бюджету в порядку,
встановленому законом. Крім того, з
суб'єкта господарювання стягується у
випадках і порядку, передбачених
законом, штраф, але не більш як у
двократному розмірі вилученої суми, а у
разі повторного порушення протягом
року після застосування цієї санкції -
у трикратному розмірі вилученої суми.

Перелік порушень, за які до суб'єкта
господарювання застосовуються
санкції, передбачені цією статтею, а
також порядок їх застосування
визначаються законами (ч.2 ст.240
Господарського кодексу України).

Позивач, вважаючи, що: «… Внаслідок
допущеного порушення у Звіті форми №2
«Звіт про фінансові результати» за 2008
рік по рядку 030 доходи підприємства
завищено на суму 14,0 тис.грн. та занижено
станом на 30.09.2010 у Звіті №1-м «Баланс» по
рядку 610 «Інші поточні зобов'язання»
кредиторську заборгованість в сумі 17,0
тис.грн., що призвело до викривлення
даних фінансової звітності
підприємства на вказані суми …» - не
надав доказів притягнення посадових
осіб КП «Запорізьке міське
інвестиційне агентство» до
адміністративної відповідальності за
ст.164-2 КУпАП.

Всупереч вимог ч.2 ст.240 Господарського
кодексу України позивачем не зазначено
у позові відповідно до якого закону
повинна застосовуватись
адміністративно-господарська санкція
у вигляді вилучення прибутку (доходу)
КП «Запорізьке міське інвестиційне
агентство» у дохід відповідного
бюджету; не зазначено відповідно до
якого порядку, встановленого законом
це повинно здійснюватись.

Позивачем не доведено порушення КП
«Запорізьке міське інвестиційне
агентство» такого спеціального Закону
України, який би передбачав
застосування
адміністративно-господарської санкції
у виді вилучення прибутку (доходу).

Зазначення позивачем порушення
відповідачем ст.193 Господарського
кодексу України є безпідставним з
огляду на те, що норми права ст.193
Господарського кодексу України лише
передбачають загальні умови виконання
господарських зобов'язань та не
передбачають правил здійснення
господарської діяльності, не
визначають порядок вилучення у дохід
відповідного бюджету суми прибутку.

За відсутності відповідної преюдиції
провини відповідача у вчиненні
господарського порушення, за яке
законом передбачена санкція, зазначена
у ч.1 ст.240 Господарського кодексу
України, відсутніми є і правові
підстави до задоволення позовних
вимог.

Крім того, у ч.1 ст.250 Господарського
кодексу України зазначено, що
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців
з дня виявлення порушення, але не
пізніш як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності,
крім випадків, передбачених законом.

Згідно з ч.2 ст.250 Господарського
кодексу України дія цієї статті не
поширюється на штрафні санкції, розмір
і порядок стягнення яких визначені
Податковим кодексом України та іншими
законами, контроль за дотриманням яких
покладено на органи доходів і зборів.

Як свідчать матеріали справи, строк
застосування
адміністративно-господарської санкції
до відповідача сплинув.

У ст.19 Конституції України зазначено,
що органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене вище, позовні
вимоги є не обґрунтованими і не
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.4 ст.94 КАС України у
справах, в яких позивачем є суб'єкт
владних повноважень, а відповідачем -
фізична чи юридична особа, судові
витрати, здійснені позивачем, з
відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст.11, 71, 94, 158-163 КАС України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити у
повному обсязі.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили у строк та
порядок визначений ст.ст.167, 186, 254 КАС
України.

Постанова суду першої інстанції
оскаржується у строк та порядок
встановлений ст.ст.167, 186 КАС України.

Постанова у повному обсязі виготовлена
08.09.2014.

Суддя
О.О. Прасов