Справа № 815/4958/14
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2014-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4958/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2014 року
м.Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючої судді
Потоцької Н.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження подання Білгород -
Дністровської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в Одеській
області до ресторану «ІНФОРМАЦІЯ_1»
(СПД ОСОБА_1) про підтвердження
обґрунтованості адміністративного
арешту майна платника податків, -

ВСТАНОВИВ:

Білгород - Дністровська об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів в
Одеській області звернулась до
Одеського окружного адміністративного
суду з поданням до ресторану
«ІНФОРМАЦІЯ_1» (СПД ОСОБА_1) про
підтвердження обґрунтованості
адміністративного арешту майна
платника податків.

В обґрунтування подання позивачем
зазначено, що згідно п. п. 16.1.9 та 16.1.13 п.
16.1. ст. 16 ПК України, платник податків
зобов'язаний:

не перешкоджати законній діяльності
посадової особи контролюючого органу
під час виконання нею службових
обов'язків та виконувати законні
вимоги такої посадової особи;

допускати посадових осіб
контролюючого органу під час
проведення ними перевірок до
обстеження приміщень, територій (крім
житла громадян), що використовуються
для одержання доходів чи пов'язані з
утриманням об'єктів оподаткування, а
також для проведення перевірок з
питань обчислення і сплати податків та
зборів у випадках, встановлених цим
Кодексом.

В порушення вказаних приписів чинного
податкового законодавства, 01.09.2014 року
директор ресторану «ІНФОРМАЦІЯ_1» - СПД
ОСОБА_1 не допустив посадових осіб ГУ
Міндоходів в Одеській області до
проведення вищезазначеної перевірки,
що було зафіксовано посадовими особами
Головного управління Міндоходів в
Одеській області актом про відмову від
допуску до перевірки № 60/15-32-21-01 від
01.09.2014 року

Представник Білгород - Дністровської
ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області в
судове засідання не з'явився, подав до
суду клопотання про розгляд справи в
порядку письмового провадження.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився. Про дату, час та
місце розгляду справи повідомлявся
засобами телефоного зв'язку,
відповідно до приписів ч.2 ст.38 КАС
України, що підтверджується наявним в
матеріалах справи «Актом про
неможливість повідомлення». Телефон
НОМЕР_2, за яким повідомлявся
відповідач, зазначений в Єдиному
державному реєстрі, а відтак, згідно ч.1
ст.18 Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців», якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру, були внесені до
нього, то такі відомості вважаються
достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін.

Крім того, телефони НОМЕР_2 та НОМЕР_3, за
якими повідомлявся відповідач вказані
ним особисто у заяві про застосування
спрощеної системи оподаткування (а/с. 6).

Відповідно до частини 8 статті 183-3
Кодексу адміністративного судочинства
України, розгляд подання відбувається
за участю органу доходів і зборів, що
його виніс, та платника податків,
стосовно якого його винесено. Неявка
сторін у судове засідання не
перешкоджає розгляду подання.

Згідно приписів статті 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, визначено, що кожен має право на
справедливий і публічний розгляд його
справ упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, якій вирішить
спір щодо його прав та обов'язків.

При цьому вжиття заходів для
прискорення процедури розгляду справ є
обов'язком не тільки для держави, а й
осіб, які беруть участь у справі. Так,
Європейський суд з прав людини в
рішенні від 21 грудня 2006 року у справі
«Мороз та інші проти України» зазначив,
що розумність строку проваджень
повинна оцінюватись у світлі обставин
справи та з урахуванням наступних
критеріїв: складність справи,
поведінка заявників і відповідних
органів державної влади та того, яку
важливість для заявників мало питання,
що розглядалося.

Отже, суд вважає, що вжив всі залежні
від нього заходи для повідомлення
відповідача належним чином про час і
місце розгляду судової справи з його
участю для реалізації ним права
судового захисту своїх прав та
інтересів.

Крім того, суд вважає за необхідне
наголосити, на тому, що саме
національним судам належить функція
керування провадженнями таким чином,
щоб вони були швидкими та ефективними
(рішення Європейського суду з прав
людини від 21 грудня 2006 року справа
«Мороз та інші проти України»).

З огляду на викладене суд вважає, що
справу можливо розглянути без участі
відповідача, належним чином
повідомленого про розгляд справи, на
підставі наявних у ній доказів.

Розглянувши матеріали подання,
оцінивши належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд дійшов
висновку про обґрунтованість вимог
податкового органу з огляду на
наступне.

Судом встановлено, що виконуючим
обов'язки начальника Головного
Управління Міндоходів в Одеській
області на підставі ст. 20, п. п. 80.2.5 п.80.2
ст. 80 Податкового кодексу України, було
видано наказ № 1079 від 28.08.2014 року про
проведення фактичної перевірки
ресторану «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою:
АДРЕСА_1 з питань дотримання діючого
законодавства у сфері обігу
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів, порядку здійснення
розрахункових операцій. ведення
касових операцій, ведення обліку
товарних запасів на складах та/або за
місцем їх реалізації, легалізації
найманих працівників, оформлення
трудових відносин з працівниками
(найманими особами), наявності
документа, що підтверджує державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців відповідно до
закону, ліцензій, патентів, свідоцтв.

На підставі Наказу № 1079 від 28.08.2014 року
про проведення фактичної перевірки
ресторану «ІНФОРМАЦІЯ_1» видані
направлення на проведення перевірки №
377, №376, № 375 від 28.08.2014 року (а/с. 13-15).

З метою проведення перевірки та на
підставі направлень від 28.08.2014 року №
377, № 376, № 375, виданих ГУ Міндоходів в
Одеській області, посадові особи ДПІ
30.08.2014 року прибули за адресою:
АДРЕСА_1.

При виході на місце перевірки 30.08.2014 р. о
13 год. 10 хв. керівник ресторану
«ІНФОРМАЦІЯ_1» ОСОБА_1 не допустив
перевіряючих для проведення перевірки,
про що було складено акт № 60/15-32-21-01.

02 вересня 2014 року у зв'язку із
недопуском відповідачем посадових
осіб ДПІ до перевірки, перший
заступник начальника Білгород -
Дністровської ОДПІ ГУ Міндоходів в
Одеській області, розглянувши
звернення та подані до нього матеріали
сектору контролю за обігом та
оподаткуванням підакцизних товарів
Білгород - Дністровської ОДПІ, о 17 год. 10
хв. прийняв рішення про застосування
умовного адміністративного арешту
майна платника податків СПД ОСОБА_1 (код
НОМЕР_1) - ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1» (а/с.
23).

03 вересня 2014 року о 15 год. 42 хв. до
Одеського окружного адміністративного
суду поступило подання державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в Одеській
області.

Перевіряючи юридичну та фактичну
обґрунтованість дій заявника щодо
застосування умовного
адміністративного арешту майна
відповідача на відповідність вимогам
частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, проаналізувавши положення
законодавчих актів, якими врегульовані
спірні правовідносини, суд виходить з
наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1
статті 20 Податкового кодексу України,
органи державної податкової служби
мають право проводити відповідно до
законодавства перевірки і звірки
платників податків (крім Національного
банку України), у тому числі після
проведення процедур митного контролю
та/або митного оформлення.

Згідно з пунктом 75.1. статті 75
Податкового кодексу України,
контролюючі органи мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки.

Фактичною вважається перевірка, що
здійснюється за місцем фактичного
провадження платником податків
діяльності, розташування
господарських або інших об'єктів права
власності такого платника. Така
перевірка здійснюється органом
державної податкової служби щодо
дотримання норм законодавства з питань
регулювання обігу готівки, порядку
здійснення платниками податків
розрахункових операцій, ведення
касових операцій, наявності документа,
що підтверджує державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців відповідно до закону,
ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому
числі про виробництво та обіг
підакцизних товарів, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) (75.1.3).

Згідно з вимогами пункту 81.1 статті 81
Податкового кодексу України, посадові
особи контролюючого органу мають право
приступити до проведення
документальної виїзної перевірки,
фактичної перевірки за наявності
підстав для їх проведення, визначених
цим Кодексом, та за умови пред'явлення
або надіслання у випадках, визначених
цим Кодексом, таких документів:
направлення на проведення такої
перевірки, в якому зазначаються дата
видачі, найменування контролюючого
органу, реквізити наказу про
проведення відповідної перевірки,
найменування та реквізити суб'єкта
(прізвище, ім'я, по батькові фізичної
особи - платника податку, який
перевіряється) або об'єкта, перевірка
якого проводиться, мета, вид
(документальна планова/позапланова або
фактична), підстави, дата початку та
тривалість перевірки, посада та
прізвище посадової (службової) особи,
яка проводитиме перевірку. Направлення
на перевірку у такому випадку є дійсним
за наявності підпису керівника
контролюючого органу або його
заступника, що скріплений печаткою
контролюючого органу; копії наказу про
проведення перевірки; службового
посвідчення осіб, які зазначені в
направленні на проведення перевірки.

Згідно підпунктів 16.1.9 та 16.1.13 пункту 16.1
статті 16 Податкового кодексу України,
платники податків зобов'язані не
перешкоджати законній діяльності
посадової особи контролюючого органу
під час виконання нею службових
обов'язків та виконувати законні
вимоги такої посадової особи;
допускати посадових осіб
контролюючого органу під час
проведення ними перевірок до
обстеження приміщень, територій (крім
житла громадян), що використовуються
для одержання доходів чи пов'язані з
утриманням об'єктів оподаткування, а
також для проведення перевірок з
питань обчислення і сплати податків та
зборів у випадках, встановлених цим
Кодексом.

У разі відмови платника податків та/або
посадових (службових) осіб платника
податків (його представників або осіб,
які фактично проводять розрахункові
операції) у допуску посадових
(службових) осіб контролюючого органу
до проведення перевірки складається
акт, який засвідчує факт відмови (п. 81.2.
ст. 81 ПК України).

Відповідно до пункту 94.1. статті 94
Податкового кодексу України,
адміністративний арешт майна платника
податків (далі - арешт майна) є
винятковим способом забезпечення
виконання платником податків його
обов'язків, визначених законом.

Арешт майна може бути застосовано, якщо
з'ясовується одна з таких обставин:
платник податків порушує правила
відчуження майна, що перебуває у
податковій заставі; фізична особа, яка
має податковий борг, виїжджає за
кордон; платник податків відмовляється
від проведення документальної
перевірки за наявності законних
підстав для її проведення або від
допуску посадових осіб контролюючого
органу (п.п. 94.2.1.- 94.2.3. п. 94.2 ст. 94 ПК
України).

Порядок застосування
адміністративного арешту майна
платника податків затверджено наказом
Міністерства доходів і зборів України
від 10.10.2013 року № 568 (далі - Порядок № 568).

Пунктом 3.1. Порядку № 568 передбачено, що
арешт майна може бути застосовано, якщо
з'ясовується одна з таких обставин: 1)
платник податків порушує правила
відчуження майна, що перебуває у
податковій заставі; 2) фізична особа,
яка має податковий борг, виїжджає за
кордон; 3) платник податків
відмовляється від проведення
документальної перевірки за наявності
законних підстав для її проведення або
від допуску посадових осіб органу
доходів і зборів; 4) відсутні дозволи
(ліцензії) на здійснення господарської
діяльності, торгові патенти, а також у
разі відсутності реєстраторів
розрахункових операцій,
зареєстрованих у встановленому
законодавством порядку, крім випадків,
визначених законодавством; 5) відсутня
реєстрація особи як платника податків
в органі доходів і зборів, якщо така
реєстрація є обов'язковою відповідно
до Кодексу, або коли платник податків,
що отримав податкове повідомлення або
має податковий борг, вчиняє дії з
переведення майна за межі України, його
приховування або передачі іншим
особам; 6) платник податків
відмовляється від проведення
перевірки стану збереження майна, яке
перебуває у податковій заставі; 7)
платник податків не допускає
податкового керуючого до складення
акта опису майна, яке передається в
податкову заставу; 8) у разі відмови
платника податків (його посадових осіб
або осіб, які здійснюють готівкові
розрахунки та/або провадять
діяльність, що підлягає ліцензуванню
та/або патентуванню) від проведення
інвентаризації основних засобів,
товарно-матеріальних цінностей, коштів
(зняття залишків товарно-матеріальних
цінностей, готівки), передбаченої
підпунктом 20.1.9 пункту 20.1 статті 20
розділу I Кодексу, або ненадання для
перевірки документів, їх копій (за
умови наявності таких документів).

Згідно з п. 4.1. Порядку № 568, керівник
органу доходів і зборів (його
заступник) за наявності однієї з
обставин, визначених розділом III цього
Порядку, та на підставі звернення про
застосування адміністративного арешту
майна платника податків (додаток 1)
відповідного підрозділу, який у межах
своїх повноважень встановлює такі
обставини, приймає рішення про
застосування адміністративного арешту
майна платника податків (додаток 2).

Обґрунтованість арешту майна,
накладеного рішенням керівника (його
заступника) органу доходів і зборів,
має бути перевірена судом протягом 96
годин. У такому випадку рішення
керівника (його заступника) органу
доходів і зборів подається до суду
протягом 24 годин з моменту
встановлення обставин, що зумовлюють
таке звернення до суду. Строк,
визначений цим пунктом, не включає
добові години, що припадають на вихідні
та святкові дні (п. 4.2. Порядку № 568).

Рішення про застосування арешту майна
платника податків надсилається
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення або вручається особисто
під розписку: 1) платнику податків з
вимогою тимчасово зупинити відчуження
його майна; 2) іншим особам, у володінні,
розпорядженні або користуванні яких
перебуває майно такого платника
податків, з вимогою тимчасово зупинити
його відчуження (п. 4.3. Порядку № 568).

Необхідно звернути увагу, що при
прийнятті норми про можливість
застосування адміністративного арешту
майна платника податків зокрема в разі
недопуску такою особою працівників
податкових органів до проведення
перевірки законодавець виходив з того,
що застосування арешту є особливим
видом забезпечення повноти та
об'єктивності проведення податкової
перевірки, оскільки ухилення платника
податків від проведення перевірки може
вказувати на його бажання приховати
певні докази, що вказують на його
недобросовісність.

В свою чергу, запровадження судової
перевірки обґрунтованості
адміністративного арешту майна
платника податків вказує на
необхідність контролю за діями
податкового органу та захист прав
платника податків від можливих
зловживань з боку податкового органу.

Специфіка виконання податковими
органами своїх повноважень та
особливості ведення господарської
діяльності окремих платників податків
викликають необхідність у
оперативності застосування
адміністративного арешту майна та
перевірки його обґрунтованості.

Отже, саме з метою оперативної
перевірки наявності підстав для
застосування адміністративного арешту
і гарантування як прав та інтересів
платника податків так і належного
здійснення повноважень податковими
органами законодавцем передбачено
право податкових органів звертатись до
суду із поданням про підтвердження
обґрунтованості адміністративного
арешту майна платника податків. Саме
тому стаття 183-3 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлює особливий, оперативний,
порядок розгляду такого подання та
імперативно приписує необхідність
негайного виконання судового рішення
за результатами такого розгляду.

При цьому перевірка обґрунтованості
накладення адміністративного арешту
передбачає встановлення судом
наявності підстав для застосування
адміністративного арешту, визначених
пунктом 94.2 статті 94 Податкового
кодексу України.

Предметом перевірки є відповідність
рішення керівника податкового органу
(його заступника) про накладення
адміністративного арешту на майно
платника податків умовам, за яких таке
рішення може бути ухвалено.

Як свідчать матеріали справи, посадові
особи Білгород - Дністровської ОДПІ за
наявності наказу на проведення
перевірки № 1079 від 28.08.2014 року та
направлень на перевірку від 28.08.2014 р. №
377, № 376 та № 375, 30.08.2014 року не були
допущені до проведення фактичної
перевірки ресторану «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Судом встановлено, що позивачем
дотримано процедуру розгляду та
вирішення питання про застосування
адміністративного арешту майна
ресторану «ІНФОРМАЦІЯ_1» (СПД ОСОБА_1
код НОМЕР_1), визначених положеннями
статті 94 Податкового кодексу України
та Порядком застосування
адміністративного арешту майна
платника податків, затвердженого
наказом Міністерства доходів і зборів
України від 10.10.2013 року № 568, у зв'язку з
чим вимоги позивача про підтвердження
обгрунтованості застосування
адміністративного арешту платника
податків підлягають задоволенню.

Отже, враховуючи правомірність рішення
позивача від 02.09.2014 року, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню шляхом підтвердження
обґрунтованості рішення про
застосування адміністративного арешту
майна платника податків.

Керуючись ст. ст. 8 та 19 Конституції
України, ст. ст. 6-8, 71, 86, 128, 158-163, 167, 183-3, 254
КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Подання Білгород - Дністровської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Одеській області до
ресторану «ІНФОРМАЦІЯ_1» (СПД ОСОБА_1)
про підтвердження обґрунтованості
адміністративного арешту майна
платника податків - задовольнити.

Підтвердити обґрунтованість
застосування адміністративного арешту
майна платника податків СПД ОСОБА_1 (код
НОМЕР_1, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1 (ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1»), на
підставі рішення першого заступника
начальника Білгород-Дністровської
ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області
від 02.09.2014 року про застосування
адміністративного арешту майна
платника податків СПД ОСОБА_1.

Постанова підлягає негайному
виконанню.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі в 10-денний строк з дня
проголошення постанови апеляційної
скарги, або в порядку ч.2 ст. 186 КАС
України.

Суддя
Потоцька Н.В.

Подання Білгород - Дністровської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Одеській області до
ресторану «ІНФОРМАЦІЯ_1» (СПД ОСОБА_1)
про підтвердження обґрунтованості
адміністративного арешту майна
платника податків - задовольнити.

Підтвердити обґрунтованість
застосування адміністративного арешту
майна платника податків СПД ОСОБА_1 (код
НОМЕР_1, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1 (ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1»), на
підставі рішення першого заступника
начальника Білгород-Дністровської
ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області
від 02.09.2014 року про застосування
адміністративного арешту майна
платника податків СПД ОСОБА_1.