Справа № 0870/9036/12
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2014-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

16 липня 2014 рокусправа № 0870/9036/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Іванова С.М.

суддів: Чабаненко
С.В. Шлай А.В.

за участю секретаря судового
засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Комунарському
районі м. Запоріжжя на постанову
Запорізького окружного
адміністративного суду від 02 жовтня 2012
року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фірма
"Промислово-технологічна компанія" до
Державної податкової інспекції у
Комунарському районі м. Запоріжжя про
скасування податкового повідомлення -
рішення, -

ВСТАНОВИВ:

18.09.2012 до Запорізького окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю «Фірма
«Промислово-технологічна компанія» до
Державної податкової інспекції у
Комунарському районі м.
Запоріжжя Запорізької області
Державної податкової служби (далі -
відповідач або ДПІ у Комунарському
районі м. Запоріжжя), в якому позивач
просить суд скасувати податкові
повідомлення-рішення, винесені
відповідачем за № 382200 від 27.06.2012 та №
від 14.08.2012.

В обґрунтування адміністративного
позову позивач посилається на
положення Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
від 28.12.1994 № 334/94-ВР, Податкового кодексу
України від 02 грудня 2010 року №2755-VI,
Цивільного кодексу України від 16.01.2003
№435-VI, Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.99 №996-XIV, та
Порядок оформлення результатів
документальних перевірок з питань
дотримання податкового, валютного,
іншого законодавства, затвердженого
наказом ДПА України 22.12.2010 № 984,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 12.01.2011 за № 34/18772.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 02 жовтня 2012
року адміністративний позов
задоволено повністю.

Визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції у
Комунарському районі м. Запоріжжя
Запорізької області Державної
податкової служби від 27 червня 2012 року
№ 382200, яким Товариству з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Промислово -
технологічна компанія» було збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем податок на прибуток в сумі 253
796,00 грн., в тому числі 253 796,00 грн. за
основним платежем, 0,00 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями, та від 14 серпня
2012 року № , яким Товариству з
обмеженою відповідальністю «Фірма
«Промислово - технологічна компанія»
було збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість в сумі 497 194,25 грн., в
тому числі 441 893,00 грн. за основним
платежем, 55 301,25 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями, прийняті на

підставі акту перевірки від 13 червня 2012
року № 451/2305/23286565, як такі, що не
відповідають чинному законодавству
України, а також порушують права та
охоронювані інтереси Товариства з
обмеженою відповідальністю «Фірма
«Промислово - технологічна компанія».

Не погоджуючись з прийнятим у справі
судовим рішенням, у поданій
апеляційній скарзі відповідач, вказує
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Представники сторін в судове засідання
не з'явились, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 196 та
ст. 41 КАС України не
перешкоджає розгляду справи без
фіксування судового засідання
технічними засобами.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши
доводи апеляційної скарги та
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права в межах доводів
останньої, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом першої інстанції,
з 30.05.2012 по 06.06.2012 ДПІ у Комунарському
районі м. Запоріжжя була проведена
позапланова виїзна перевірка
ТОВ «Фірма «Промтехноком», з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
фінансово - господарських
взаємовідносин з ТОВ «Науково -
виробниче об'єднання «Харківський
завод свічок запалювання та
електрообладнання» () за
період з 01.01.2009 по 31.12.2011, валютного та
іншого законодавства за період з 01.01.2009
по 31.12.2011.

За результатами перевірки було
складено акт № 451/2305/23286565 від
13.06.2012 року, на підставі якого
податковим органом прийняті податкові
повідомлення - рішення:

- № 382200, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на прибуток в сумі 253 796,00
гривень, в тому числі 253 796,00 грн. за
основним платежем, 0,00 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями;

- № 402200, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість в сумі 497 195,25
гривень, в тому числі 441 893,00 грн. за
основним платежем, та 55 302,25 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями.

Позивачем здійснено адміністративне
оскарження вищевказаних податкових
повідомлень - рішень. Рішенням про
результати розгляду первинної скарги
від 09.08.2012 вих. № 3833/10/10-420 Державна
податкова служба у Запорізькій області
скасувала податкове повідомлення -
рішення ДПІ у Комунарському районі м.
Запоріжжя № 402200 від 27.06.2012 в частині
зайво застосованих штрафних
(фінансових) санкцій в сумі 1,00 грн., в
іншій частині вказане рішення залишено
без змін та податкове повідомлення -
рішення № 382200 від 27.06.2012.
залишила без змін, а скаргу - без
задоволення.

Згідно пп. 60.1.3 п. 60.1 ст. 60 Податкового
кодексу України податкове
повідомлення - рішення вважається
відкликаним якщо контролюючий орган
зменшує нараховану суму грошового
зобов'язання раніше прийнятого
податкового повідомлення - рішення.

14.08.2012 ДПІ у Комунарському районі м.
Запоріжжя прийнято податкове
повідомлення - рішення № , яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість в сумі 497 194,25 гривень, в
тому числі 441 893,00 грн. за основним
платежем та 55 301,25 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями.

Також встановлено, що причиною
збільшення ДПІ у Комунарському районі
м. Запоріжжя грошового
зобов'язання ТОВ «Фірма «Промтехноком»
за платежем податок на прибуток в сумі
253 796,00 грн. та за платежем податок на
додану вартість в сумі 497 194,25
грн., стали висновки, викладені в п. 3.1.2
«Валові витрати» та
п. 3.2.2 «Податковий кредит» акту
перевірки. Суть порушення пп. 5.3.9, пп.
5.2.1, п. 5.1 п. 5.9 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139,
п. 198.1, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3 ст.
200, п. 10 підрозділу 4 розділу XX
Податкового кодексу України, на думку
ДПІ у Комунарському районі м.
Запоріжжя, полягає у неправомірному
включенні до складу валових витрат у
1 кварталі 2011 року суми в розмірі 1
103 460 грн. та до складу податкового
кредиту березня та вересня 2011 року суми
в розмірі 441 893 грн. по взаємовідносинам
з ТОВ «Науково - виробниче об'єднання
«Харківський завод свічок запалювання
та електрообладнання» (). При цьому, з посиланням на
висновки акту ДПІ у
Орджонікідзевському районі м. Харкова
№ 1663/23-306/33067821 від 30.08.2011 податковий
орган зазначає про не підтвердження
факту отримання ТОВ «НВО «ХЗСЗтаЕ»
товарів від інших постачальників і,
таким чином, не підтверджений факт
поставки ТОВ «НВО «ХЗСЗтаЕ» в адресу
ТОВ «Фірма «Промтехноком»
товарів. Правочини, укладені ТОВ «НВО
«ХЗСЗтаЕ» з ТОВ «Фірма
«Промтехноком», на думку податкового
органу є нікчемними відповідно до
ч. 5 ст. 203, ч. 1, 2 ст. 215, ст. 216 Цивільного
кодексу України.

Протягом періоду, за який
здійснювалася перевірка ТОВ «Фірма
«Промтехноком» здійснювала діяльність
у галузі виробництва, оптової торгівлі
машин та устаткування різного
призначення. Для провадження власної
господарської діяльності Позивачем, в
тому числі, були укладені з ТОВ «НВО
«ХЗСЗтаЕ» договори № 2103С3 від 21.03.2011. та
№ 3108С3 від 31.08.2011 на поставку датчиків
тиску п'єзоелектричний (коробок).
Вказаний товар був поставлений згідно
видаткових та податкових накладних, що
містяться в матеріалах справи

В подальшому, товар, придбаний у ТОВ
«НВО «ХЗСЗтаЕ» у березні 2011 року був
переданий на продаж за договором
комісії № 13К від 21.03.2011 з ТОВ НВП
«Вітактум» та проданий на експорт
згідно ВМД № 80707006/2011/428248 від 08.06.201. За
товар, придбаний у березні 2011 року, ТОВ
«Фірма «Промтехноком» розраховувалося
з ТОВ «НВО «ХЗСЗтаЕ» згідно
платіжних доручень: № 745 від 29.04.2011 на
суму 26 500,00 грн., № 1216 від
22.06.2011 на суму 999 769,95 грн., № 1217 від 22.06.2012
на суму 20 000,00 грн., № 1232 від 25.06.2011 на
суму 142 026,38 грн., № 1238К від 29.06.2011 на суму
135 855,67 грн., № 2531 від 05.12.2011 на суму 20 000,00
грн.

Товар, придбаний у ТОВ «НВО «ХЗСЗтаЕ» у
вересні 2011 року був переданий на продаж
за договором комісії № 16/К від 16.09.2011 з
ТОВ НВП «Вітактум» та проданий на
експорт згідно ВМД № 807100000/2012/423193 від
26.06.2012. Усі операції з господарської
діяльності щодо поставки товару та
його наступного продажу були належним
чином оформлені, документально
підтверджені; документи мають
необхідні реквізити, скріплені
підписами повноважних осіб і печаткою
підприємств, що відповідає вимогам
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» та Положення про забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України № 88 від 24.05.1995.

Однак, суд першої інстанції вірно не
погодився з висновками податкового
органу з огляду на те, що придбання
товарів у ТОВ «НВО «ХЗСЗтаЕ»
підтверджується первинними
документами з отримання товару -
видатковими та податковими накладними,
а також фактом його наступного продажу
на експорт через комісіонера та на
підставі наступного.

Про реальність надання ТОВ «НВО
«ХЗСЗтаЕ» послуг позивачу свідчить той
факт, що вказані операції належним
чином оприбутковані в бухгалтерському
обліку ТОВ «Фірма
«Промтехноком», що в свою чергу
призвело до змін майнового стану
платника податків. Крім того, вказані
ТМЦ, в подальшому були використані
ТОВ «Фірма
«Промтехноком» у своїй господарській
діяльності.

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства регулюються
Податковим кодексом України № 2755-VІ від
02.12.2010 із змінами та доповненнями (далі -
ПК України).

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Зокрема, до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3-5.7 цієї статті (п. п. 5.2.1 п. 5.2
ст. 5 Закону).

Згідно з пп. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», датою збільшення валових
витрат виробництва (обігу) вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше: або
дата списання коштів з банківських
рахунків платника податку на оплату
товарів (робіт, послуг), а в разі їх
придбання за готівку - день їх видачі з
каси платника податку; або дата
оприбуткування платником податку
товарів, а для робіт (послуг) - дата
фактичного отримання платником
податку результатів робіт (послуг).

Відповідно до п. п. 5.3.9 п. 5.9 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності (п. 138.1 ст. 138 ПКУ).

Згідно пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 витрати
операційної діяльності включають:
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування.

Витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу
(п. 138.2 ст. 138 ПК України).

За п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу
собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, а саме: прямих матеріальних
витрат; прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну).

Відповідно до п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Статтею 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного Закону,
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від
16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» господарською операцією є дія
або подія, яка викликає зміни в
структурі активів та зобов'язань,
власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
первинні документи, колегією суддів
встановлено, що придбання ТОВ «Фірма
«Промтехноком» товарів (робіт, послуг)
у ТОВ «НВО «ХЗСЗтаЕ» викликало
реальні зміни майнового стану платника
податків та призводило до збільшення
(зменшення) активів та зобов'язань
підприємства.

Таким чином, позивач правомірно відніс
до складу валових витрат підприємства,
витрати пов'язані із придбанням
товарів у вищевказаних суб'єктів
господарювання.

Право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг (п. 198.1).

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною (п.
198.2).

Згідно п. 198.3 ст. 198 податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього
Кодексу, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з: придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пп. 201.1 ст. 201 платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну.

Пп. 200.1, 200.2, 200.3 ПК України передбачено:

201.1. Платник податку зобов'язаний
надати покупцю (отримувачу) на його
вимогу підписану уповноваженою
платником особою та скріплену печаткою
(за наявності) податкову накладну,
складену за вибором покупця
(отримувача) в один із способів
визначених цією статтею.

201.2. Форма та порядок заповнення
податкової накладної затверджуються
центральним органом державної
податкової служби.

201.3. У разі звільнення від
оподаткування у випадках, передбачених
статтею 197 цього розділу, у
податковій накладній робиться запис
«Без ПДВ» з посиланням на відповідний
пункт та/або підпункт статті 197 цього
Кодексу.

Крім того, колегія суддів вважає
безпідставною правову позицією
відповідача і в частині нікчемності
зазначеної угоди з огляду на наступне.

Частина 1 ст. 203 Цивільного кодексу
України визначає, що недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається.

Виходячи з положень ст. ст. 207, 208
Господарського кодексу України,
правочин, який вчинено з метою завідомо
суперечною інтересам держави і
суспільства, водночас суперечить
моральним засадам суспільства, а тому
згідно з ч. 1 ст. 203 та ч. 2 ст. 215
Цивільного кодексу України є
нікчемним.

Частинами 1 та 5 ст. 203 ЦК України
передбачено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Стаття 204 ЦК України закріплює принцип
презумпції правомірності правочину:
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він невизнаний судом
недійсним.

Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним
є правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається.

Статтею 228 ЦК України передбачено:
правочин вважається таким, що порушує
публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, зниження, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

Пленум Верховного суду України в своїй
постанові від 06 листопада 2009 року № 9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» роз'яснив, що
нікчемними правочинами, які порушують
публічний порядок, визначені
ст. 228 ЦК України, є: правочини,
спрямовані на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина; правочини, спрямовані на
знищення, пошкодження майна фізичної
або юридичної особи, держави,
Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Правочини, які посягають на суспільні,
економічні та соціальні основи
держави, зокрема є: правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу - землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами (стаття 14 Конституції
України); правочини щодо відчуження
викраденого майна; правочини, що
порушують правовий режими вилучення з
обігу або обмеження в обігу об'єктів
цивільного права тощо. Усі інші
правочини, спрямовані на порушення
інших об'єктів права, передбачені
іншими нормами публічного права, не є
такими, що порушують публічний порядок.
При кваліфікації правочину за статтею
228 ЦК України має враховуватися вина,
яка виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо.

Тобто, факт порушення публічного
порядку повинен бути доведеним певними
засобами доказування.

Інший підхід потенційно надасть
можливість посадовим особам державних
органів на власний розсуд оголошувати
будь-який правочин недійсним
(нікчемним) без звернення до суду, що не
є правильним виходячи з загальних
засад судочинства, правопорядку
демократичної, правової держави.

При цьому, акт перевірки не тільки не
доводить умислу позивача на порушення
публічного порядку, а навіть не містить
посилання на те, в чому таке порушення
полягає.

Відповідно до ст. 234 ЦК України,
фіктивним є правочин, який вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлені цим правочином.
Фіктивний правочин визнається судом
недійсним.

Правочин, який вчинено без наміру
створення правових наслідків, які
обумовлені цим правочином, про що
йдеться в акті, визначається законом як
фіктивний (ст. 234 ЦК України). Фіктивні
правочини не віднесено законом до
нікчемних, їх недійсність визнається
тільки судом. При цьому, як вже вище
було зазначено, судові рішення про
визнання договорів недійсними,
укладених позивачем з контрагентами,
відсутні.

Статтею 207 ГК України встановлено:
господарське зобов'язання, що
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Аналізуючи наведені норми, колегія
суддів зазначає, що суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку,
що відповідно до презумпції
правомірності правочину укладений
позивачем правочин є чинними, якщо їх
недійсність прямо не встановлена
законом (нікчемні правочини). В усіх
інших випадках питання про недійсність
правочину має бути встановлено судом
на підставі заяви зацікавленої особи
після повного та всебічного розгляду
питання про взаємовідносини, які
відбулись між учасниками такого
правочину. Про недійсність правочини
ухвалюється судове рішення.

Також, слід зазначити, що до висновку
про порушення позивачем положень
Податкового кодексу України,
відповідач дійшов з огляду на
обставини діяльності іншої особи, а не
позивача, що є хибним, так як позивач не
несе відповідальності за її дії.

Отже, укладена між позивачем та ТОВ
«НВО «ХЗСЗтаЕ» угода не віднесена
законом до нікчемних, також відсутнє
судове рішення про визнання її
недійсною.

Колегія суддів зазначає, що позивачем
належним чином оформлено господарські
правовідносини з ТОВ «НВО «ХЗСЗтаЕ», а
фактичне здійснення таких операцій
підтверджується належними первинними
документами та документами податкової
звітності.

та з матеріалів справи вбачається, що
позивач в подальшому використав у
своїй діяльності придбані у
контрагента товари та послуги, а
відповідно, відповідач, приймаючи
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення, не міг
керуватися лише припущеннями щодо
фіктивності (нікчемності) укладеного
договору, його позиція про те, що цей
договір ймовірно суперечить інтересам
держави, не підкріплена належними
доказами чи рішенням суду про визнання
їх такими.

За таких підстав, висновок податкового
органу про завищення
ТОВ «Фірма «Промтехноком» податку
на додану вартість на суму 441 893 грн. та
завищення податку на прибуток у
розмірі 253 796 грн. є безпідставними та
такими, що спростовуються дослідженими
у справі доказами, а відповідно
податкові повідомлення-рішення ДПІ у
Комунарському районі м. Запоріжжя від
27.06.2012 № 382200 та від 14.08.2012
№ - є протиправними.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції і не дають
підстав для висновку про помилкове
застосування судом першої інстанції
норм матеріального або процесуального
права, яке призвело б до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для
задоволення апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку про
залишення оскаржуваного рішення суду
першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Комунарському
районі м. Запоріжжя -
залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 02 жовтня 2012
року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фірма
"Промислово-технологічна компанія" до
Державної податкової інспекції у
Комунарському районі м. Запоріжжя про
скасування податкового повідомлення -
рішення - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
з моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та
ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий:
С.М. Іванов

Суддя:
С.В. Чабаненко

Суддя:
А.В. Шлай