Справа № 872/16819/13
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2014-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Малиш Н.І.

суддів: Щербака А.А. Баранник Н.П.

за участю секретаря судового засідання: Лащенко Р.В.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просить суд стягнути з «Комунального підприємства «ТЕПЛОЕНЕРГО» Дніпропетровської міської ради на користь позивача адміністративно-господарські санкції у розмірі 255376,59 грн., стягнути з відповідача на користь позивача пеню за порушення термінів сплати адміністративно –господарських санкцій у розмірі 51,08 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем не сплачені адміністративно-господарські санкції та пеня за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі та порядку, передбаченому статтею 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» за невиконання у 2012 році нормативу створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, передбаченого ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2013 року позовні вимоги Дніпропетровського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів - задоволено частково.

Відповідач на вказане рішення суду подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову в частині стягнення адміністративно-господарських санкцій у сумі 255 376,59 грн., скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів у сумі 255 376,59 грн. відмовити.

Апеляційну скаргу мотивує порушенням судом першої інстанції норм матеріального права.

У зв'язку з неявкою сторін фіксування судового засідання не здійснювалось, відповідно ч.1 ст. 41 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції на підставі письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, відповідачем 11.01.2013р.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про невиконання відповідачем нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" передбачений порядок забезпечення права інвалідів на працевлаштування: право інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Згідно зі статтею 18-1 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" пошук підходящої роботи для інваліда здійснює державна служба зайнятості.

Виходячи зі змісту частини 1 статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" передбачено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

За змістом п. 4 ст. 20 Закону України "Про зайнятість населення" підприємства, установи і організації незалежно від форми власності реєструються у місцевих центрах зайнятості за їх місцезнаходженням як платники збору до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, щомісяця подають цим центрам адміністративні дані у повному обсязі про наявність вільних робочих місць (вакансій), у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів, та про працівників, які працюють неповний робочий день (тиждень), якщо це не передбачено трудовим договором, або не працюють у зв'язку з простоєм виробництва з не залежних від них причин, і в десятиденний строк - про всіх прийнятих працівників у порядку, встановленому законодавством. Несвоєчасна реєстрація або відмова від неї, порушення порядку подання адміністративних даних тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Таким чином, Закон України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" покладає на підприємство обов'язок створити, атестувати належним чином робочі місця для працевлаштування інвалідів та повідомити про це органи державної служби зайнятості, а ті в свою чергу зобов'язані направити підприємству на працевлаштування інвалідів.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що відповідачем не було виконано передбачений Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів України" норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів, а саме у кількості 31 місця. Звіти про наявність вакансій форми 3-ПН подавались відповідачем до центру зайнятості лише у січні, березні, жовтні та листопаді 2012 року, що не відповідає вимогам Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні". Отже, висновки суду першої інстанції щодо стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів є законним та обґрунтованим.

Доказів правомірності неподання таких звітів у інші періоди (можливості працевлаштування у відповідній кількості у такі періоди інвалідів) відповідачем не надано, проте було запропоновано їх надати, при наявності, судом апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення не допущено порушень норм матеріального і процесуального права, а викладені в ньому висновки відповідають обставинам справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, постанова суду першої інстанції – без змін.

Керуючись ст.ст. 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпропетровської міської ради залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Відповідно до ст. 254 КАС України ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 26 серпня 2014року.

Головуючий: Н.І. Малиш

Суддя: А.А. Щербак

Суддя: Н.П. Баранник