Справа № 2а-4751/10/1223
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2014 року м.
Київ К/9991/94301/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
Тракало В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в м.
Сєвєродонецьку Луганської області про
перерахунок пенсії, за касаційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в м. Сєвєродонецьку
Луганської області на ухвалу
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 05 жовтня 2011
року, -

у с т а н о в и л а :

У листопаді 2010 року ОСОБА_4 звернулась
до суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в м.
Сєвєродонецьку Луганської області
(далі УПФ) про визнання протиправними
дій та зобов'язання відповідача
нарахувати та виплатити їй державну
соціальну допомогу, передбачену
статтею 6 Закону України від 18
листопада 2004 року № 2195-ІV «Про
соціальний захист дітей війни» (далі
Закон № 2195-ІV) починаючи з 2 травня 2010
року.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що відповідач виплачував їй
вищезазначену допомогу у розмірі
меншому, ніж передбачено Законом №
2195-ІV, а у задоволенні заяви про її
перерахунок та виплату недоплаченої
частини допомоги відмовив, чим порушив
права позивача, що і стало підставою
для звернення до суду із даним позовом.

Постановою Сєверодонецького міського
суду Луганської області від 3 грудня
2010 року позовні вимоги задоволено
частково, визнано протиправними дії та
зобов'язано відповідача нарахувати та
виплатити позивачу підвищення до
пенсії у розмірі, передбаченому
статтею 6 Закону № 2195-ІV за період з 2
травня 2010 року, в решті позову
відмовлено.

Оскаржуваною ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 05 жовтня 2011 року, апеляційну скаргу
позивача залишено без розгляду на
підставі частини 6 статті 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

У поданій до Вищого адміністративного
суду України касаційній скарзі,
позивач, посилаючись на порушення
апеляційним судом норм процесуального
права, просить ухвалене ним рішення
скасувати та направити справу до суду
апеляційної інстанції для продовження
її розгляду.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, в межах статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів дійшла
висновку про відхилення скарги з таких
підстав.

Залишаючи без розгляду апеляційну
скаргу, суд на підставі наявних у
справі даних встановив і правильно
виходив з того, що позивачем пропущено
встановлений абзацом 1 частини 2 статті
186 Кодексу адміністративного
судочинства України строк
апеляційного оскарження, а підстави
для його поновлення відсутні.

Так, згідно з приписами абзацу 1 частини
2 статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України Апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Як правильно встановлено апеляційним
судом та підтверджується матеріалами
справи, постанову суду першої
інстанції прийнято та проголошено 3
грудня 2010 року в порядку скороченого
провадження та, як зазначає в своїй
апеляційній скарзі відповідач, копія
оскаржуваної постанови отримана ним 28
грудня 2010 року.

За правилами частин 1 і 6 статті 103
Кодексу адміністративного судочинства
України перебіг процесуального строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Якщо закінчення строку припадає на
вихідний, святковий чи інший неробочий
день, останнім днем строку є перший
після нього робочий день.

Отже, перебіг процесуального строку на
апеляційне оскарження вищезазначеного
рішення суду першої інстанції почався
29 грудня 2010 року, а кінцевою датою
подання апеляційної скарги слід
вважати 10 січня 2011 року включно.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи та встановлено апеляційним
судом, апеляційна скарга на постанову
Сєверодонецького міського суду
Луганської області від 3 грудня 2010 року
подана лише 12 січня 2011 року та
зареєстрована в канцелярії суду в цей
же день за вхідним номером 756, тобто з
пропуском встановленого строку.

З наведеного вбачається, що висновок
апеляційного суду про залишення
апеляційної скарги позивача без
розгляду є правильним, таким що
відповідає нормам процесуального
права, доводи касаційної скарги
висновків суду не спростовують, а тому
підстав для скасування судового
рішення колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.
Сєвєродонецьку Луганської області
відхилити, а ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 05 жовтня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало