Справа № 810/2664/14
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/2664/14
Головуючий у 1-й інстанції: Журавель
Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,

при секретарі судового засідання
Арсенійчук М.В.,

за участю представника відповідача
Попова А.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 27
травня 2014 року у справі за позовом
дочірнього підприємства
«Стімекс-Профіль» до Васильківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції ГУ Міндоходів у
Київській області (далі-відповідач,
податковий, контролюючий орган), в
якому просив скасувати податкове
повідомлення-рішення відповідача
№ від 17.02.2014 року.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 27 травня 2014
року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
рішення суду першої інстанції прийняте
з порушенням норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які
з'явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування норм
матеріального та процесуального права
судом першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що в
лютому 2014 року податковим органом
проведено документальну камеральну
перевірку податкової звітності з
податку на додану вартість за вересень
2013 року ДП «Стімекс-Профіль».

Результати перевірки відображено в
акті перевірки від 03.02.2014 №156/1501/32117216, в
якому контролюючим органом
встановлено порушення позивачем вимог
п.201.10 ст.201, п. 200.1 ст. 200 ПК України
внаслідок завищення податкового
кредиту та заниження суми, що за
результатами звітного (податкового)
періоду підлягає сплаті платником
податку до бюджету за вересень 2013 року
на суму 87502 грн., оскільки підприємством
сформовано податковий кредит за
вересень 2013 року за рахунок включення
податкових накладних №130 від 20.09.2013 на
суму 43751 грн та №152 від 25.09.2013 на суму 43751
грн, які виписано ПП «Фірма
«Галич-Кабель», але не зареєстровано
ним в Єдиному реєстрі податкових
накладних.

На підставі акта перевірки від 19.02.2014
№156/1501/32117216 відповідачем винесено
податкове повідомлення-рішення від
17.02.2014 №, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість на суму 109377,5 грн., у
тому числі за основним платежем - 87502
грн., за штрафними санкціями - 21875,5 грн.

За результатами адміністративного
оскарження вказаного податкового
повідомлення-рішення до податкової
інспекції вказане рішення було
залишено без змін, а скарга платника -
без задоволення.

Вважаючи податкове
повідомлення-рішення Васильківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області від
19.02.2014 №156/1501/32117216 протиправним, позивач
звернувся до суду з позовом про його
скасування.

Приймаючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що можливі порушення при внесенні
контрагентом позивача вказаних
податкових накладних до відповідного
реєстру не стосуються діяльності
позивача, а тому, з урахуванням
принципу індивідуалізації юридичної
відповідальності та відсутності
доказів наявності спільного умислу на
скоєння порушень позивач не може нести
відповідальність за такі порушення,
вчинені його контрагентом.

Колегія суддів не погоджується з
наведеним висновком суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК
України, платник податків зобов'язаний
сплачувати податки та збори в строки та
у розмірах, встановлених цим Кодексом
та законами з питань митної справи.

Згідно з п. 46.1 ст. 46 ПК України,
податкова декларація, розрахунок -
документ, що подається платником
податків (у тому числі відокремленим
підрозділом у випадках, визначених цим
Кодексом) контролюючому органу у
строки, встановлені законом, на
підставі якого здійснюється
нарахування та/або сплата податкового
зобов'язання, чи документ, що свідчить
про суми доходу, нарахованого
(виплаченого) на користь платників
податків - фізичних осіб, суми
утриманого та/або сплаченого податку.
Митні декларації прирівнюються до
податкових декларацій для цілей
нарахування та/або сплати податкових
зобов'язань. Додатки до податкової
декларації є її невід'ємною частиною.

Згідно з п. 49.2 ст. 49 ПК України, платник
податків зобов'язаний за кожний
встановлений цим Кодексом звітний
період подавати податкові декларації
щодо кожного окремого податку,
платником якого він є, відповідно до
цього Кодексу незалежно від того, чи
провадив такий платник податку
господарську діяльність у звітному
періоді.

Відповідно до п. 49.8 ст. 49 ПК України,
прийняття податкової декларації є
обов'язком органу державної податкової
служби. Під час прийняття податкової
декларації уповноважена посадова
особа органу державної податкової
служби, в якому перебуває на обліку
платник податків, зобов'язана
перевірити наявність та достовірність
заповнення всіх обов'язкових
реквізитів, передбачених пунктами 48.3
та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші
показники, зазначені в податковій
декларації платника податків, до її
прийняття перевірці не підлягають.

Пунктом 57.1 ст. 57 ПК України визначено,
що платник податків зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого цим Кодексом для
подання податкової декларації, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 203.1 ст. 203 ПК України,
податкова декларація подається за
базовий звітний (податковий) період, що
дорівнює календарному місяцю, протягом
20 календарних днів, що настають за
останнім календарним днем звітного
(податкового) місяця.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України,
податковий кредит - це сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України,
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається: дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 ПК України, платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку.

За змістом п. 201.8 ст. 201 ПК України, право
на нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України,
відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних
та/або порушення порядку заповнення
податкової накладної не дає права
покупцю на включення сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
та не звільняє продавця від обов'язку
включення суми податку на додану
вартість, вказаної в податковій
накладній, до суми податкових
зобов'язань за відповідний звітний
період.

Виявлення розбіжностей даних
податкової накладної та Єдиного
реєстру податкових накладних є
підставою для проведення органами
державної податкової служби
документальної позапланової виїзної
перевірки продавця та у відповідних
випадках покупця товарів/послуг.

У разі відмови продавця товарів/послуг
надати податкову накладну або в разі
порушення ним порядку її заповнення
та/або порядку реєстрації в Єдиному
реєстрі покупець таких товарів/послуг
має право додати до податкової
декларації за звітний податковий
період заяву із скаргою на такого
постачальника, яка є підставою для
включення сум податку до складу
податкового кредиту. До заяви
додаються копії товарних чеків або
інших розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку у
зв'язку з придбанням таких
товарів/послуг або копії первинних
документів, складених відповідно до
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», що підтверджують факт
отримання таких товарів/послуг.

Надходження такої заяви із скаргою є
підставою для проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки зазначеного продавця для
з'ясування достовірності та повноти
нарахування ним зобов'язань з податку
за такою операцією.

З аналізу вказаних положень
податкового кодексу випливає, що право
платника на податковий кредит
підтверджується податковими
накладними, отриманими після
закінчення податкових періодів, у яких
фактично відбулись операції, суми ПДВ,
вказані у таких податкових періодах
можуть бути включені до складу
податкового кредиту в податковому
періоді, в якому такі податкові
накладні отримані, однак протягом 365
днів з дати їх виписки.

При цьому в разі порушення продавцем
товару/послуг вимог 201.10 статті 201
Податкового кодексу України щодо
реєстрації податкових накладних,
скарга на такого продавця подається в
тому звітному періоді, в якому суми
податку на додану вартість по вказаних
податкових накладних включені до
складу податкового кредиту.

Наведені норми щодо подання скарги
позивачем не дотримано.

Колегією суддів встановлено, що
позивачем включено до податкового
кредиту з ПДВ за вересень 2013 податкові
накладні №130 від 20.09.2013 на суму 43751 грн
та №152 від 25.09.2013 на суму 43751 грн., які
виписано ПП «Фірма «Галич-Кабель», що
не були зареєстровані в Єдиному
реєстрі податкових накладних.

Наведений факт підтверджується
податковою декларацією позивача з ПДВ
за вересень 2013 року та додатком 5
«Розшифровки податкових зобов'язань та
податкового кредиту» до неї з
квитанціями про їх одержання ДПІ.

Позивачем не подавалась до податкового
органу за звітний податковий період
заява із скаргою на постачальника - ПП
«Фірма Галич-Кабель» разом із
відповідними первинними документами,
що могла бути підставою для включення
сум податку до складу податкового
кредиту.

Проаналізувавши наведені законодавчі
норми, повно та всебічно дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що належними та
допустимими доказами у справі
підтверджено, що враховуючи той факт,
що на момент перевірки позивача сума
ПДВ у розмірі 43751 грн. та 43751 грн.
попередньо включена до складу
податкового кредиту за вересень 2013
року, залишилися непідтвердженою
належним чином зареєстрованими
податковими накладними, то податковим
органом правомірно встановлено
порушення позивачем п. 201.10 ст. 201 ПК
України, у результаті чого
обґрунтовано винесено податкове
повідомлення-рішення № № від
17.02.2014 року.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів приходить до
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Суд першої інстанції наведеного не
врахував, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Доводи апеляційної скарги відповідача
спростовують висновки суду першої
інстанції та дають підстави вважати, що
судом при розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального та
права, які регулюють спірні
правовідносини, та процесуального
права.

Згідно пп. 1. 3. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи, а
також порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

Зважаючи на те, що рішення суду першої
інстанції є незаконним так, як прийняте
з порушення норм матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, оскаржувану постанову належить
скасувати та прийняти нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовити.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 11, 160, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС
України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Васильківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області
задовольнити.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 27 травня 2014
року скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні позову дочірнього
підприємства «Стімекс-Профіль» до
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя

А.Б. ПаріновСудді
І.О. Грибан О.А.
Губська

Постанову в повному обсязі виготовлено
15.09.2014 року

Головуючий суддя

Парінов А.Б.

Судді:

Грибан І.О.

Губська О.А.