Справа № 826/4845/14
Суддя: Коротких А. Ю.
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/4845/14
Суддя-доповідач: Коротких А. Ю.
У Х В А Л А

Іменем України

11 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Коротких А.Ю.,

суддів:
Ганечко О.М.,

Літвіної Н.М.,

при секретарі
Некрасовій М.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу державної
податкової інспекції у м. Чернігові
Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 03 червня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
державного територіально-галузевого
об'єднання "Південно-Західна залізниця"
до державної податкової інспекції у м.
Чернігові Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області про
скасування рішення, -

В С Т А Н О В
И В :

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
03 червня 2014 року позов задоволено
повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
державна податкова інспекція у м.
Чернігові Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області
подала апеляційну скаргу, в якій
просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нову, якою в
задоволенні позову відмовити повністю.
Свої вимоги апелянт аргументує тим, що
судом першої інстанції були неповно
з'ясовані всі обставини, що мали
суттєве значення для вирішення справи
та допущені порушення норм
матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу, які з'явились у судове
засідання, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Податковим органом було проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку Моторвагонного Депо
Чернігів ДТГО «Південно-Західна
залізниця» з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2010 року по
31.12.2012 року.

За наслідками перевірки податковим
органом складено акт № 699/22/01/069815 від 17
березня 2014 року, в якому встановлено
порушення позивачем п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

На підставі акта перевірки податковим
органом винесено рішення № від
03.04.2014 року, яким позивачу донараховано
єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на суму
44 244,72 грн. та штрафні (фінансові)
санкції - 22 122,36 грн.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до статті 16 Закону України
«Про залізничний транспорт»
соціальний захист працівників
залізничного транспорту загального
користування здійснюється у
встановленому порядку згідно з чинним
законодавством України. Працівники
залізничного транспорту загального
користування та члени їх сімей
(утриманці) користуються правом на
безоплатний проїзд залізничним
транспортом.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 21.02.2001 року № 160 «Про реалізацію
частин другої та третьої статті 16
Закону України «Про залізничний
транспорт» передбачено, що витрати
підприємств залізничного транспорту,
пов'язані з безоплатним проїздом
зазначених осіб, не включаються до
складу валових витрат підприємств.

Згідно пункту 1.1 статті 1 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
додаткові блага - кошти, матеріальні чи
нематеріальні цінності, послуги, інші
види доходу, що виплачуються
(надаються) платнику податку його
працедавцем (самозайнятою особою), якщо
такий дохід не є заробітною платою чи
виплатою, відшкодуванням чи
компенсацією за цивільно-правовими
угодами, укладеними з таким платником
податку.

Відповідно до пункту 5.6 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» до складу валових витрат
платника податку відносяться витрати
на оплату праці фізичних осіб, що
перебувають у трудових відносинах з
таким платником податку (далі -
працівники), які включають витрати на
виплату основної і додаткової
заробітної плати та інших видів
заохочень і виплат, виходячи з тарифних
ставок, у вигляді премій, заохочень,
відшкодувань вартості товарів (робіт,
послуг), витрати на виплату авторських
винагород та виплат за виконання робіт
(послуг), згідно з договорами
цивільно-правового характеру, будь-які
інші виплати в грошовій або
натуральній формі, встановлені за
домовленістю сторін.

Тобто вартість безкоштовного проїзду
працівника залізниці не включається до
складу фонду заробітної плати та не
входить до бази для нарахування та
утримання внесків до фондів
обов'язкового соціального страхування,
оскільки відповідно до пункту 4.4 статті
4 Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» базою (об'єктом) для
нарахування збору до Пенсійного фонду
України чи внесків до фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян є
заробітна плата платника цього
податку.

Пунктом 1 статті 1 Закону України «Про
оплату праці» передбачено, що
заробітна плата - це винагорода,
обчислена, як правило, у грошовому
виразі, яку за трудовим договором
власник або уповноважений ним орган
виплачує працівникові за виконану ним
роботу.

З огляду на вищезазначене, судом першої
інстанції зроблено правильний
висновок, що надання безкоштовного
проїзду працівникам залізничного
транспорту є додатковим благом
відповідно до підпункту «а» пункту 4.2.9
статті 4 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб», а отже не
входить до структури заробітної плати,
передбаченої статтею 2 Закону України
«Про оплату праці».

Згідно статті 2 Закону України «Про
оплату праці» додаткова заробітна
плата - це винагорода за працю понад
установлені норми, за трудові успіхи та
винахідливість і за особливі умови
праці. Вона включає доплати, надбавки,
гарантії і компенсаційні виплати,
передбачені чинним законодавством,
премії, пов'язані з виконанням
виробничих завдань і функцій.

Виплати, пов'язані з оплатою вартості
безоплатного проїзду працівникам
залізничного транспорту, відносяться
до додаткових благ, які вказані
працівники отримують від підприємства,
з яким перебувають у трудових
відносинах. Тобто, витрати, пов'язані з
оплатою вартості безкоштовного
проїзду, не можуть включатися до фонду
додаткової заробітної плати. Фонд
додаткової заробітної плати є
безпосередньою складовою частиною
фонду заробітної плати, до якого
входять лише витрати, пов'язані з
нарахуванням заробітної плати
працівникам за виконану ними роботу.
Дані витрати не можуть входити до
складу об'єктів, з яких здійснюється
утримання внесків до державних
загальнообов'язкових соціальних
фондів.

На підставі викладеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що податковим
органом не доведено правомірності
оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують,
а тому колегія суддів вважає висновки
суду першої інстанції обґрунтованими.

Судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи та
ухвалено рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому, у відповідності до ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст. ст. 160, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу державної
податкової інспекції у м. Чернігові
Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
03 червня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку,
визначеному ст. 254 КАС України, але може
бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України в
порядок і строки, визначені ст.212 КАС
України.

Головуючий суддя:
Коротких А.Ю.

Судді:
Ганечко О.М.

Літвіна Н.М.

Повний текст виготовлено: 16.09.2014 року.

.

Головуючий суддя
Коротких А. Ю.

Судді:
Ганечко О.М.

Літвіна Н. М.