Справа № 2-а/1304/66/12
Суддя: Рибачук А.І.
Дата ухвалення: 2014-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2014 року
Справа № 9104/148014/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді - Рибачука А.І.,

суддів - Багрія В.М., Старунського Д.М.,

з участю секретаря - Андрушківа І.Я.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача -
Кропивницького М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Головного управління Пенсійного фонду
України у Львівській області на
постанову Галицького районного суду м.
Львова від 05 липня 2012 року по справі №
2а-1121/11 за позовом ОСОБА_1 до Головного
управління Пенсійного фонду України у
Львівській області про зобов'язання
здійснити нарахування та виплату
державної та додаткової пенсії, з
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - управління
пенсійного забезпечення
військовослужбовців та деяких інших
категорій громадян Головного
управління Пенсійного фонду України у
Львівській області,

В С Т А Н О
В И В:

ОСОБА_1 16 лютого 2011 року звернувся до
суду з адміністративним позовом, в
якому, з урахуванням заяв про уточнення
позовних вимог, просив визнати
неправомірними дії відповідача щодо
нарахування та виплати державної та
додаткової пенсії у меншому розмірі,
ніж передбачено статтями 50, 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
зобов'язати відповідача здійснити
перерахунок та виплату йому державної
пенсії в розмірі 6 мінімальних пенсій
за віком та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, в розмірі 50 %
мінімальної пенсії за віком відповідно
до статей 50, 54 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за період з
01 листопада 2006 року по 01 грудня 2011 року.

Постановою Галицького районного суду
м. Львова від 05 липня 2012 року позов
задоволено частково. Визнано
неправомірними дії відповідача щодо
відмови в перерахунку позивачу
державної та додаткової пенсії у
відповідності до Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».
Зобов'язано відповідача провести
перерахунок та виплату позивачу
державної пенсії в розмірі 6
мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії за шкоду заподіяну
здоров'ю в розмірі 50 % мінімальної
пенсії за період з 09 липня 2007 року по 31
грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по
23 липня 2011 року відповідно до положень
статей 50, 54 Закону України «Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», з врахуванням статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та вже виплачених сум. В
решті позову відмовлено.

Головне управління Пенсійного фонду
України у Львівській області подало
апеляційну скаргу, в якій покликається
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати постанову
суду першої інстанції та прийняти нову,
якою відмовити в задоволенні позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що
нарахування та виплату позивачу
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю проведено правомірно,
відповідно до вимог постанови Кабінету
Міністрів України від 28 травня 2008 року
№ 530 «Деякі питання соціального
захисту окремих категорій громадян», а
також тим, що розмір мінімальної пенсії
за віком, визначений частиною 3 статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» може застосовуватись
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених за цим Законом.
Крім цього, вказує на те, що судом
першої інстанції залишено поза увагою
факти пропуску позивачем строку
звернення до суду, а також отримання
ним пенсії відповідно до Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб».

В судовому засіданні представник
відповідача підтримав вимоги поданої
відповідачем апеляційної скарги та
просив її задовольнити, посилаючись на
викладені в ній доводи.

Позивач в судовому засіданні заперечив
проти вимог апеляційної скарги,
посилаючись на те, що оскаржуване
рішення прийняте з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача,
представника відповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, суд приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Розглядаючи спір по суті заявлених
вимог, суд першої інстанції не
врахував, що частина позовних вимог
заявлена позивачем поза межами строку
звернення до суду.

Статтею 99 КАС України встановлений
шестимісячний строк звернення до суду,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналась або повинна була дізнатись
про порушення свої прав, свобод чи
інтересів.

В даному випадку позивач дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
свого права з моменту отримання пенсії
та додаткової пенсії, які виплачуються
щомісячно.

До суду позивач звернувся лише 16 лютого
2011 року, тобто після спливу строку
звернення до суду, встановленого
частиною 2 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Відповідно до статті 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Отже, встановивши, що позовна заява
подана до суду після спливу
шестимісячного строку звернення до
суду, встановленого частиною 2 статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України, та без викладу обставин, які б
свідчили про поважність причин його
пропуску, суд першої інстанції повинен
був залишити без розгляду позовну
заяву в частині вимог про зобов'язання
здійснити нарахування та виплату
державної та додаткової пенсії за
період до 15 серпня 2010 року.

Що стосується позовних вимог,
заявлених в межах шестимісячного
строку звернення до суду, то слід
зазначити наступне.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
позивач є інвалідом III групи та
належить до першої категорії осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Статтею 49 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачено, що пенсії
особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4,
встановлюються у вигляді державної
пенсії, додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Відповідно до абз. 2 частини 1 статті 50
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» особам, віднесеним до 1
категорії, інвалідам III групи
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, в
розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком.

Всупереч вимогам статті 50 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
нарахування та виплату позивачу
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю проведено у фіксованому
розмірі, визначеному постановою
Кабінету Міністрів України від 28
травня 2008 року № 530 «Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян», а не в кратному відношенні
до мінімальної пенсії за віком, як того
вимагає вказаний Закон.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до частини 4 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності нормативно -
правового акта Конституції України,
закону України, міжнародному договору,
згода на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції зробив вірний висновок, що
при визначенні розміру пенсій
позивачеві застосуванню підлягають
положення статті 50 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", а не
вказаної вище постанови Кабінету
Міністрів України, яка істотно звужує
обсяг встановлених законом прав.

Крім цього, пунктом 7 частини 1 Закону
України від 14 червня 2011 року № 3491-VI «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»,
який набрав чинності 19 червня 2011 року,
Прикінцеві положення Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік» доповнено пунктом 4, відповідно до
якого у 2011 році норми і положення
статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання вимог Закону України від 14
червня 2011 року № 3491-VI «Про внесення
змін до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2011 рік» 06 липня 2011
року Кабінетом Міністрів України було
прийнято постанову № 745 «Про
встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», яка набрала
чинності 23 липня 2011 року.

До набрання чинності зазначеною
постановою Кабінету Міністрів України,
тобто до 23 липня 2011 року, до
правовідносин щодо нарахування та
виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
додаткової пенсії повинні
застосовуватись положення статті 50
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Розмір мінімальної пенсії за віком
визначений статтею 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», згідно з якою
мінімальна пенсія за віком дорівнює
прожитковому мінімуму, встановленому
для осіб, що втратили працездатність.

Положення частини 3 статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
відповідно до якої мінімальний розмір
пенсії за віком, встановлений абзацом 1
частини 1 цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, не є перешкодою для
застосування мінімального розміру
пенсії за віком для обчислення інших
пенсій чи доплат пов'язаних з
мінімальною пенсією за віком, оскільки
чинним законодавством не встановлено
іншого мінімального розміру пенсії за
віком.

Отже, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку про наявність
підстав для задоволення позовних вимог
ОСОБА_1 в частині зобов'язання
Головного управління Пенсійного фонду
України у Львівській області здійснити
перерахунок та виплату йому додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за
період з 16 серпня 2010 року по 22 липня 2011
року.

Що стосується вимог позивача про
зобов'язання здійснити перерахунок та
виплату державної пенсії відповідно до
статті 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», то такі задоволенню не
підлягають, оскільки позивачу за його
вибором призначено пенсію відповідно
до Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб», то і збільшення розміру такої
слід проводити у розмірах,
встановлених нормами цього Закону, що
судом першої інстанції враховано не
було.

За наведених обставин, суд приходить до
висновку, що судом першої інстанції
допущено порушення норм матеріального
та процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, що
відповідно до пункту 4 частини 1 статті
202 КАС України є підставою для
скасування оскаржуваної постанови та
ухвалення нового рішення,

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
254, 256 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України у
Львівській області задовольнити
частково.

Постанову Галицького районного суду м.
Львова від 05 липня 2012 року по справі
№ 2а-1121/11 - скасувати та прийняти
нову постанову, якою позов
задовольнити частково.

Адміністративний позов в частині
позовних вимог про зобов'язання
Головного управління Пенсійного фонду
України у Львівській області здійснити
нарахування та виплату ОСОБА_1
державної та додаткової пенсії
відповідно до статей 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
за період до 15 серпня 2010 року - залишити
без розгляду.

Зобов'язати Головне управління
Пенсійного фонду України у Львівській
області здійснити нарахування та
виплату ОСОБА_1 додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 50 %
мінімальної пенсії за віком відповідно
до статті 50 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 16 серпня 2010
року по 22 липня 2011 року з врахуванням
статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання постанови в повному обсязі,
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
А.І. Рибачук

Судді
В.М. Багрій

Д.М. Старунський

Повний текст постанови виготовлено 28
серпня 2014 року.