Справа № 826/7568/13-а
Суддя: Кучма А.Ю.
Дата ухвалення: 2014-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/7568/13-а( у 3-х томах+6 дод)
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Кучма А.Ю.
У Х В А Л А

Іменем України

28 серпня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого-судді:
Кучми А.Ю.

суддів:
Аліменка В.О., Сорочка
Є.О.,

при секретарі:
Козловій І.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 27.09.2013 у справі за
адміністративним позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н
О В И Л А:

ФОП ОСОБА_2 звернулася до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до ДПІ у Шевченківському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень № 1868/17-20,
№ 1869/17-20 від 30.10.2012; №259/17-20 від 21.02.2013; №
715/17-20 від 30.04.2013.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
27.09.2013 вищевказаний адміністративний
позов задоволено.

Не погоджуючись з судовим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції як таку, що
постановлена з порушенням норм
матеріального права, та ухвалити нову,
якою у задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду - без
змін.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про необхідність задоволення позовних
вимог, з чим погоджується колегія
суддів з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що
30.10.2013 відповідачем, на підставі акта
перевірки № 1783/17-20/НОМЕР_1, прийнято
наступні спірні податкові
повідомлення - рішення, а саме:

- № 1868/17-20, яким позивачу, за порушення
п.п.16.1.2, 16.1.4, 177.2 ПК України збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем «податок з доходів фізичних
осіб» на загальну суму 161246,72 грн., в т.ч.
за основним платежем в сумі 150362,02 грн.,
штрафними (фінансовими) санкціями в
сумі 10884,70 грн.;

- № 1869/17-20, яким позивачу, за порушення
п.п.187.1, 198.1, 200.1 ПК України збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем «податок на додану вартість»
на загальну суму 255593,75 грн., в т.ч. за
основним платежем в сумі 247524 грн.,
штрафними (фінансовими) санкціями в
сумі 8069,75 грн.

До того ж, 21.02.2013 відповідачем прийнято
податкове повідомлення - рішення №
259/17-20, яким позивачу, на підставі
рішення ДПС у м. Києві про результати
розгляду первинної скарги, збільшено
суму грошового зобов'язання за
штрафними (фінансовими) санкціями по
податку з доходів фізичних осіб в сумі
7911,55 грн.

30.04.2013 відповідачем, на підставі
рішення ДПС у м. Києві про результати
розгляду первинної скарги та рішення
Міндоходів № 113/7/99-99/10-01-03 від 15.04.2013,
прийнято податкове повідомлення -
рішення № 715/70-20, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за штрафними (фінансовими) санкціями по
податку з доходів фізичних осіб в сумі
18794,25 грн.

Як вбачається з акта перевірки та
рішень про результати розгляду скарг
позивача та письмових заперечень
відповідача, збільшення грошового
зобов'язання та застосування до
позивача штрафних (фінансових) санкцій
ґрунтується на встановлених в ході
проведення контрольного заходу
обставинах недійсності та нікчемності
правочинів між позивачем та
контрагентами.

Нікчемність та недійсність правочинів,
в свою чергу, обґрунтовуються
контролюючим органом з посиланням на
акти перевірок контрагентів позивача,
згідно яких, правочини даних осіб,
відповідно до ч.5 ст.203, ч.1,2 ст.215 ЦК
України є нікчемними і в силу положень
ст.216 ЦК України не створюють юридичних
наслідків крім тих, що пов'язані з їх
недійсністю (ст.13-14 акта перевірки).

Н підставі статтею 204, 228 Цивільного
кодексу України, частити четвертої ст.
70 КАС України, пункту 18 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
06.11.2009 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» судом першої
інстанції вірно зазначено, що вина
особи, яка виражається в намірі
порушити публічний порядок (щодо
знищення, пошкодження майна чи
незаконного заволодіння ним) сторонами
правочину або однією зі сторін, жодним
чином не може бути встановлена на
підставі актів перевірок позивача або
його контрагентів, інформацій про
відсутності постачальників в ланцюгу
постачання за адресою реєстрації
та/або наявності у податкового органу
податкової інформації про відсутність
у постачальника виробничих
можливостей для провадження власної
господарської діяльності.

При цьому, згідно статті 207
Господарського кодексу України
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Посилання відповідача в акті перевірки
на недійсність правочинів є
передчасними, адже згідно ст. 20
Податкового кодексу України, органам
державної податкової служби України не
надано самостійних повноважень щодо
визнання тих чи інших угод (правочинів)
недійсними та/або нікчемними.

Судом першої інстанції встановлено, що
15.02.2011 між позивачем та ТОВ
«Альфа-трейд-10» укладено договір
поставки продуктів № 15022011.

На підтвердження фактичності
виконання сторонами по даному
договору, взятих на себе зобов'язань,
позивачем до перевірки надано належним
чином завірені копії видаткової
накладної № 67 від 25.02.2011 на суму 130000 грн.
(з ПДВ), податкову накладну № 67 від
25.02.2011, банківську виписку № 399 від
25.02.2011 на суму 130000 грн., в т.ч. ПДВ.

05.01.2011 між позивачем та ТОВ
«Селестин-Консалт» укладено договір №
01012011 про поставку продуктів
харчування.

На підтвердження фактичності
виконання даного договору, позивачем
до матеріалів справи долучено належним
чином завірені копії видаткових
накладних: ВН№8 від 02.04.2011 на суму 86000,00
грн. з ПДВ; ВН№10 від 03.06.2011 на суму 86303,64
грн. з ПДВ; ВН№30501 від 05.03.2011 на суму
70859,92 грн. з ПДВ; ВН№ 37 від 10.06.2011 на суму
78934,28 грн. з ПДВ; ВН№31104 від 11.03.2011 на суму
100672,02 грн. з ПДВ; ВН№80 від 12.04.2011 на суму
92000,00 грн. з ПДВ; ВН№124 від 19.04.2011 на суму
106047,02 грн. з ПДВ; ВН№105 від 15.04.2011 на суму
85800,00 грн. з ПДВ.

Позивачем в повному обсязі проведено
оплату придбаного товару, що
підтверджується банківськими
виписками № 468 від 27.04.2011, № 499 від 19.05.2011,
№ 510 від 06.06.2011, № 523 від 17.06.2011, № 537 від
30.06.2011, № 562 від 18.07.2011, № 567 від 20.07.2011, №
568 від 25.07.2011.

ТОВ «Селестин-Консалт» на користь
позивача виписано податкові накладні,
а саме: ПН№8 від 02.04.2011 на суму 86000,00 грн.
з ПДВ; ПН№10 від 03.06.2011 на суму 86303,64 грн. з
ПДВ; ПН№30501 від 05.03.2011 на суму 70859,92 грн. з
ПДВ; ПН№37 від 10.06.2011 на суму 78934,28 грн. з
ПДВ; ПН№31104 від 11.03.2011 на суму 100672,02 грн.
з ПДВ; ПН№80 від 12.04.2011 на суму 92000,00 грн. з
ПДВ; ПН№124 від 19.04.2011 на суму 106047,02 грн. з
ПДВ; ПН№105 від 15.04.2011 на суму 85800,00 грн. з
ПДВ.

01.06.2011 між позивачем та ТОВ «Скай Метр»
укладено договір № 100611, відповідно до
якого ТОВ «Скай Метр» зобов'язується
поставити і передати у власність товар,
а позивач зобов'язується прийняти і
оплатити його.

На підтвердження виконання даного
договору з боку контрагента, позивачем
до матеріалів справи долучено належним
чином завірені копії видаткових
накладних: ВН від 28.07.2011 № 246 на суму
83448,00 грн. з ПДВ; ВН від 12.08.2011 № 21 на суму
53400,00 грн. з ПДВ; ВН від 31.08.2011 № 273 на суму
56800,00 грн. з ПДВ та податкові накладні:
від 28.07.2011 №246 на суму 83448,00 грн. з ПДВ,
від 12.08.2011 № 21 на суму 53400,00 грн. з ПДВ та
від 31.08.2011 № 273 на суму 56800,00 грн. з ПДВ.

Позивачем в повній мірі проведено
оплату придбаного у ТОВ «Скай Метр»
товару, що підтверджується
банківськими виписками № 506 від 19.09.2011,
№ 644 від 05.10.2011.

02.02.2011 між позивачем та ТОВ
«Інноваційні сучасні технології»
укладено договір № 08022011, відповідно до
умов якого виконавець зобов'язується
за завданням замовника надати
кур'єрську доставку, завантаження,
пакування в порядку та на умовах,
визначених цим договором.

Відповідно до п.3 Договору вартість
послуг визначається сторонами по факту
їх надання та фіксується в актах про
надані послуги.

Акт про надані послуги підписується
Сторонами до погодженого ними числа
місяця, наступного за місяцем, в якому
надавались послуги.

Пунктом 4 даного Договору передбачено,
що виконавець зобов'язується передати
замовнику акт про надані послуги, а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити надані контрагентом послуги.

На виконання умов договору, 28.02.2011 між
сторонами складено та підписано акт №
0302-2011 на суму 30000 грн., в т.ч. ПДВ 5000 грн., а
ТОВ «Інноваційні сучасні технології на
користь позивача виписано податкову
накладу № 132 від 28.02.2011 на суму ПДВ 5000
грн.

01.02.2011 між позивачем (покупець) та ТОВ
«Лігерус» (постачальник) укладено
договір № 07022011, відповідно до умов п. 1
якого, постачальник зобов'язується в
порядку та на умовах, визначених цим
договором, поставити покупцеві товар
(продукти харчування), а покупець
зобов'язується прийняти і оплатити
товар.

Відповідно до п. 2 договору асортимент,
кількість та ціна товару, що
поставляється, вказується у видаткових
(товарних) накладних, які є невід'ємною
частиною даного договору.

За видатковими накладними № 74 від
21.02.2011, № 71 від 11.02.2011, № 69 від 07.02.2011, № 65
від 01.02.2011, товар було поставлено
позивачу.

ТОВ «Лігерус» на позивача виписано
наступні податкові накладні, суми ПДВ
по яким віднесено останній до
податкового кредиту відповідних
періодів, а саме: ПН№74 від 21.02.2011 на суму
ПДВ 8666,67 грн., ПН№ 71 від 11.02.2011 на суму
ПДВ 4833,33 грн., ПН№69 від 07.02.2011 на суму
ПДВ 8500,00 грн., ПН№65 від 01.02.2011 на суму ПДВ
6333,33 грн.

Крім того, 01.03.2011 між позивачем та ТОВ
«Радіант-Сервіс» укладено договір
поставки № 03032011, відповідно до умов
якого постачальник зобов'язується
поставити в порядку та на умовах,
передбачених Договором товар, а
покупець зобов'язується прийняти і
оплатити його.

Відповідно до п. 2 даного договору,
асортимент, ціна та кількість товару,
що поставляється, визначаються у
видаткових (товарних) накладних, які є
невід'ємною частиною даного договору.

Згідно видаткової накладної № 942 від
29.03.2011 ТОВ «Радіант Сервіс» на позивача
поставлено продукти харчування на
загальну суму 40000 грн., в т.ч. ПДВ 6666,67
грн.

За наслідками даної господарської
операції, ТОВ «Радіант - Сервіс» на
користь позивача виписано податкову
накладну № 942 від 29.03.2011, сума ПДВ по
якій в розмірі 6666,67 грн. віднесена
позивачем до податкового кредиту за
березень 2011 року.

Відповідно до договору перевезення
вантажів № 0102-11 від 01.02.2011, що укладений
між позивачем та ТОВ «Експедиційна
компанія Транссервіс», останній
прийняв на себе зобов'язання по
перевезенню вантажів та здійснення
навантажувально-розвантажувальних
робіт.

Відповідно до акта прийому-передачі
виконаних робіт від 28.02.2011, сторони
підтвердили, що виконавець виконав
роботи, передбачені Договором,
належним чином та в повному обсязі, а
сторони не мають один до одного
зауважень чи скарг.

ТОВ «ЕК Транссервіс» виписано на
користь позивача податкову накладну №
150 від 14.02.2011, сума ПДВ по якій в розмірі
3666,67 грн. віднесена позивачем до
податкового кредиту за лютий 2011 року.

До того ж, як вбачається з матеріалів
справи, у перевіряємому періоді
позивач мав господарські
взаємовідносини з ТОВ «Бізнес сервіс
а-плюс» в рамках договору поставки №
01042011 від 01.04.2011.

Згідно даного договору, постачальник
(ТОВ «Бізнес сервіс а-плюс»)
зобов'язується в порядку та на умовах,
визначених у договорі, поставити
позивачу товар, а покупець
зобов'язується прийняти і оплатити
його.

Відповідно до п. 2 договору асортимент,
кількість та ціна товару, що
поставляється, вказуються у видаткових
накладних, які є невід'ємною частиною
даного договору.

На підтвердження факту поставки
товару, позивачем до матеріалів справи
долучено належним чином завірені копії
видаткових накладних № 10416 від 01.04.2011, №
14046 від 14.04.2011, №14064 від 14.06.2011.

За наслідками виконання ТОВ «Бізнес
сервіс а-плюс» взятих на себе
господарських зобов'язань, останнім, на
користь позивача виписано податкові
накладні, суми ПДВ по яким віднесено
позивачем до податкового кредиту
відповідних періодів: ПН № 10416 від
01.04.2011 на суму ПДВ 5000 грн., ПН№14046 від
01.04.2011 на суму ПДВ 5000грн, ПН№14064 від
14.06.2011 на суму ПДВ 15500 грн.

На підтвердження використання
придбаного товару у вказаних
контрагентів в рамках власної
господарської діяльності, позивачем до
матеріалів справи долучено належним
чином завірені копії договорів,
видаткових накладних, податкових
накладних, виписок з банку, які
підтверджуються реалізацію товару та
третіх осіб-покупців за вищою ціною,
аніж та, що була сплачена позивачем на
користь контрагентів - постачальників
по спірним правовідносинам.

При цьому, не приймаючи до уваги змісту
та обсягу господарських операцій, що
вказані в зазначених вище документах,
тим самим приходячи до переконання про
відсутність об'єкту оподаткування по
спірним господарським операціям,
податковий орган посилається на те, що
внаслідок порушень норм податкового
законодавства контрагентом позивача,
вказані документи не спричиняють змін
в бухгалтерському та податковому
обліку позивача, внаслідок чого
останній позбавлений законного права
на віднесення сум по документам до
витрат та податкового кредиту.

Однак, судом першої інстанції вірно
зазначено, що наявність законодавчо
визначених документів для формування
податкового кредиту та витрат, зокрема,
наявність податкових накладних,
виписаних платником податку та актів
здачі-приймання виконаних робіт є
обов'язковою, але, не безумовною
підставою для визнання правомірності
формування платником податку
показників податкової звітності за
умови, якщо податковий орган доведе, що
відомості в таких документах не
відповідають дійсності, в тому числі,
коли господарські операції не мали
реального характеру через їх
безтоварність.

В той же час, оскільки акт перевірки не
містить в собі доказів здійснення
контролюючим органом аналізу
первинної бухгалтерської та
податкової документації по
взаємовідносинам позивача з
контрагентами, а висновки відповідача
ґрунтуються виключно на припущеннях
щодо порушення податкової дисципліни
іншими, аніж позивач особами, за умови,
що суд не наділений повноваженнями
контролюючого органу та здійснює
провадження у справі в рамках ч.3 ст.2
КАС України, колегія суддів вважає, що
висновки відповідача, викладені в акті
перевірки, спростовуються належними та
допустимими доказами, які наявні в
матеріалах справи.

Виходячи з аналізу п. «а» ст. 185, п. 198.3, п.
198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.4 ст. 201 ПК України,
ст. ст. 1, 9 розділу І Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» судом першої
інстанції вірно не взято до уваги
посилання відповідача на
невідповідність первинних документів
вимогам ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», адже самі по собі
порушення норм податкового
законодавства іншими, аніж позивач
особами, в розумінні ч.4 ст. 70 КАС
України, не можуть бути доказом
протиправної поведінки позивача.

Судом першої інстанції вірно зроблено
висновок, що в розумінні ст. 16 ПК
України, навіть за умови допущення
попередніми постачальниками у ланцюгу
постачання товару/надання послуг
певних порушень податкового
законодавства, дані обставини тягнуть
негативні наслідки саме для таких
постачальників та не впливають на
право позивача (добросовісного
платника податку) на віднесення
відповідних сум до складу податкового
кредиту та витрат, а зміни в
бухгалтерському обліку позивача, за
наслідками взаємовідносин з
контрагентом, підтверджуються копіями
карток-рахунків 631 по контрагенту.

ПК України не містить в собі таких
підстав для збільшення платнику
податків грошового зобов'язання з ПДВ
та податку на доходи фізичних осіб, як
наявність розбіжностей між податковим
кредитом покупця та податковими
зобов'язаннями відповідача, та/або
наявністю висновку посадової особи
податкового органу щодо ознак
«фіктивності» контрагента, а
фактичність господарських операцій
позивача з контрагентами
підтверджується належним чином
завіреними копіями доказів, що наявні в
матеріалах справи.

За таких обставин, доводи, викладені в
акті перевірки спростовуються
належними та допустимими доказами, що
наявні в матеріалах справи, а
обставини, на які посилається
відповідач, не можуть бути достатніми
підставами для визнання правочинів між
позивачем та контрагентом нікчемними,
та не можуть одночасно бути
достатніми доказами
«безтоварності»/неможливості
фактичного здійснення господарських
взаємовідносин між позивачем та
контрагентом.

Продовольчі товари та послуги з їх
перевезення, отримані позивачем, не є
обмеженими в цивільному обороті, не
отримані внаслідок вчинення злочину, а
сама по собі операція з придбання таких
товарів, також не може бути визначена
судом як порушення встановленого
порядку.

Частина 1 ст. 91 Цивільного кодексу
України встановлено, що цивільна
правоздатність юридичної особи
виникає з моменту її створення і
припиняється з дня внесення до єдиного
державного реєстру запису про її
припинення.

Отже, за змістом зазначеної норми
державна реєстрація юридичної особи є
юридично значимою дією, з якою цивільне
та господарське законодавство пов'язує
виникнення цивільної правоздатності.

На момент вчинення господарських
правовідносин між позивачем та
контрагентами і на момент фактичного
виконання даних господарських
відносин, контрагенти позивача, як
юридичні особи були внесені в Єдиний
державний реєстр юридичних осіб та
фізичних осіб підприємців та були
зареєстровані платниками податку на
додану вартість.

Лише встановлення в ході судового
розгляду факту узгодженості дій
платника податків з недобросовісними
платниками податків (постачальниками)
з метою незаконного отримання
податкових вигод або його обізнаності
з такими діями постачальників чи
сприяння ухиленню постачальниками
товару у ланцюгу постачання від
виконання податкових зобов'язань може
свідчити про незаконність формування
податково кредиту/витрат, однак таких
обставин в ході розгляду даної справи
встановлено не було.

На виконання вимог ст. 71 КАС України,
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не довів правомірності
прийнятих ним спірних рішень з
урахуванням всіх встановлених
фактичних обставин та вимог
законодавства.

Таким чином, колегія суддів не
погоджується з доводами апелянта про
порушення позивачем вимог п. 198.1 ст. 198
ПК України, зокрема завищення
податкового кредиту з ПДВ за 2011 рік на
суму 258337,85 грн., в т.ч.: за лютий - 58666,67
грн., березень 2011 року - 35255,33 грн.,
квітень - 71641,18 грн., травень 45000,00 грн.,
червень - 15500,00 грн., липень - 13908,00 грн. та
серпень - 18366, 67 грн.

Доводи апеляційної скарги зазначених
вище висновків суду попередньої
інстанції не спростовують і не дають
підстав для висновку, що судом першої
інстанції при розгляді справи
неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права

З урахуванням вище викладеного та
приписів ст. 159 КАС України, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції правильно встановлено
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205,
206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів -

У Х
В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві -
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 27.09.2013 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядок і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Повний текст ухвали виготовлено: 02.09.2014.

Головуючий-суддя:
А.Ю. Кучма

Судді:
В.О. Аліменко

Є.О.
Сорочко

.

Головуючий суддя
Кучма А.Ю.

Судді:
Аліменко В.О.

Сорочко Є.О.