Справа № 826/10407/14
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2014-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

1/195

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(в порядку скороченого провадження)

м. Київ

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Клочкова Н.В., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу

за позовом

Державної екологічної інспекції в місті Києві

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Нивки Плаза"

про

застосування заходів реагування,

В С Т А Н О В И В:

Державна екологічна інспекція у м. Києві (далі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Нивки Плаза" (далі - відповідач) про тимчасову заборону виконання робіт з експлуатації стаціонарних джерел викиду без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

Однак, станом на 22 серпня 2014 заперечення від відповідача до суду не надійшли, а тому суд вирішує справу на підставі наявних у матеріалах справи доказах.

Відповідно до ч. 4 ст. 1832 КАС України суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

З огляду на викладене, справа розглядається в порядку скороченого провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі доказів.

Частиною ч. 6 ст. 1832 КАС України встановлено, що у постанові, прийнятій у скороченому провадженні, зазначаються:

1) дата, час та місце її прийняття;

2) найменування адміністративного суду, прізвище та ініціали судді, який прийняв постанову;

3) ім'я (найменування) сторін;

4) предмет адміністративного позову;

5) положення закону, якими суд керувався і на підставі яких задоволено позов;

6) висновок суду про повне або часткове задоволення чи відмову у задоволенні вимог адміністративного позову з посиланням на досліджені судом докази;

7) розподіл судових витрат;

8) обов'язок відповідача виконати постанову негайно, крім постанови в адміністративній справі, передбаченій пунктом 2 частини першої цієї статті;

9) строк набрання постановою законної сили та порядок її оскарження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з’ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини є достатніми для розгляду справи в порядку скороченого провадження та прийняття рішення по справі, позовні вимоги є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Положення закону, якими суд керувався і на підставі яких відмовлено у задоволенні позову.

Згідно з частиною третьою статті 16 Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища” від 25.06.1991 № 1264-XII, державними органами управління в галузі охорони навколишнього природного середовища і використання природних ресурсів є центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації, а на території Автономної республіки Крим - орган виконавчої влади Автономної республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища та інші державні органи, до компетенції яких законами України віднесено здійснення зазначених функцій.

До компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, в галузі охорони навколишнього природного середовища та використання природних ресурсів належить реалізація державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища і використання природних ресурсів (пункт “а” частини першої статті 20-1 Закону № 1264-XII).

Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 04 листопада 2011 року № 429 затверджено Положення про державну екологічну інспекцію в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, основними завданнями якої є реалізація повноважень Держекоінспекції України у межах відповідної території.

Державна екологічна інспекція в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі є територіальним органом Державної екологічної інспекції України, який діє у складі Держекоінспекції України і їй підпорядковується (пункт 1 Положення про державну екологічну інспекцію в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 04 листопада 2011 року № 429).

Відповідно до підпункту 6.4 пункту 6 зазначеного Положення Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань має право проводити перевірки з питань, що належать до її компетенції, видавати за їх результатами обов’язкові для виконання приписи.

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що за результатом проведеної перевірки дотримання товариством вимог природоохоронного законодавства складено акт № 05/187а від 06.02.2014 та прийнято припис № 05/83 п від 06.02.2014, яким приписано, зокрема:

- розробити план організаційно – технічних заходів з усунення виявлених недоліків (копії наказу та плану надати інспекції), відповідно до ст. 20 ЗУ «Про охорону навколишнього природного середовища»;

- отримати дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, відповідно до ст. 11 ЗУ «Про охорону атмосферного повітря»;

- стати на державний облік у галузі охорони атмосферного повітря та подати державну статистичну звітність за встановленою формою, відповідно до ст. 31 ЗУ «Про охорону атмосферного повітря»; Постанови КМУ № 1655 від 13.12.2001 «Про затвердження порядку ведення державного обліку в галузі охорони повітря»;

- здійснювати заходи щодо запобігання забрудненню водних об’єктів стічними (дощовими, сніговими) водами, що відводяться з території, відповідно до ст. 44 Водного кодексу України;

- видати наказ про призначення відповідальної особи у сфері поводження з відходами, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про відходи»;

- облаштувати місце для тимчасового складування та зберігання відпрацьованих люмінесцентних ламп у відповідності до вимог ДСанПіН 2.2.7.029-99 та ст. 33, 34 ЗУ «Про Відходи»;

- здійснювати заходи для максимальної утилізації відходів, реалізації чи передачі їх іншим споживачам або підприємствам, установам та організаціям, що займаються збиранням, обробленням та утилізацією відходів (копії договорів надати інспекції), відповідно до ст. 17, 33 ЗУ «Про відходи»;

- надати довідку про кількість годин роботи стаціонарних джерел за період з 20.09.2011 по 20.01.2014, ст. 20-2 ЗУ «Про охорону навколишнього природного середовища».

Однак, в позовній заяві про тимчасову заборону (зупинення) роботи ТОВ "Нивки Плаза" по виконанню робіт з експлуатації стаціонарних джерел викиду Інспекція обґрунтовує та наводить лише єдине порушення суб’єкта господарювання, яке створює загрозу життю та здоров’ю людей, навколишньому природному середовищу, а саме: використання стаціонарних джерел (два газові котли Junkers 51-8 E23) без дозволу спеціально уповноваженого органу виконавчої влади на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

Інспекція посилалась на те, що газові котли є стаціонарними джерелами викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, для використання яких, у розумінні приписів Закону «Про охорону атмосферного повітря», позивач вважає товариству необхідно отримати дозвіл на викид забруднюючих речовин із стаціонарних джерел викидів.

Під час позапланової перевірки контролю виконання вимог припису № 05/83п від 06.02.2014 було складено акт про відмову в проведенні перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами, оскільки ніхто з керівництва чи уповноважених осіб відповідача документи щодо виконання припису не надали, а керівництво на підприємстві було відсутнє.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, посилаючись на використання відповідачем у своїй діяльності газових котлів, як стаціонарних джерел викидів, та за відсутності дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, прийшов до висновку, що відповідачем порушено положення статті 11 Закону України “Про охорону атмосферного повітря” та Постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 №302 “Про затвердження Порядку проведення та оплати робіт, пов'язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян - підприємців, які отримали такі дозволи” (далі – Порядок №302).

Відповідно до статті 11 Закону України “Про охорону атмосферного повітря” викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися виключно після отримання дозволу.

Порядком № 302 визначено, що дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами - це офіційний документ який дає право підприємствам, установам, організаціям та громадянам - підприємцям експлуатувати об'єкти, з яких надходять в атмосферне повітря забруднюючі речовини або їх суміші, за умови дотримання встановлених відповідних нормативів граничнодопустимих викидів та вимог до визначеного в дозволі терміну. Дозвіл видається суб'єкту господарювання – власнику стаціонарного джерела викиду, з якого надходять в атмосферне повітря забруднюючі речовини або їх суміші.

Дозвіл видається безоплатно територіальними органами Мінприроди за погодженням з установами державної санітарно-епідеміологічної служби на термін не менш як п'ять років.

Статтею 10 Закону України “Про охорону атмосферного повітря” передбачено, що підприємства, установи, організації та громадяни - суб'єкти підприємницької діяльності, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов'язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобов'язані, в тому числі, здійснювати контроль за обсягом і складом забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря і рівнями фізичного впливу та вести їх постійний облік.

Згідно пункту 4 Постанови КМУ № 1655 від 13.12.2001 “Про затвердження Порядку ведення державного обліку в галузі охорони атмосферного повітря” взяття на державний облік об'єктів, які справляють шкідливий вплив, здійснює Мінприроди за критеріями, встановленими цим Міністерством за погодженням з Держстатом.

Згідно абзацу 4 пункту 2 Порядку № 1655 Державний облік ведеться з метою регулювання викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря із стаціонарних та пересувних джерел, ступенів впливу на його стан фізичних та біологічних факторів.

Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища №7 від 10.02.1995 “Про затвердження Інструкції про зміст та порядок складання звіту проведення інвентаризації викидів забруднюючих речовин на підприємстві” визначено, що стаціонарне джерело забруднення атмосфери - підприємство, цех, агрегат, установка або інший нерухомий об'єкт, що зберігає свої просторові координати протягом певного часу і здійснює викиди забруднюючих речовин в атмосферу.

Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України № 177 від 10.05.2002 затверджено Інструкцію про порядок та критерії взяття на державний облік об'єктів, які справляють або можуть справити шкідливий вплив на здоров'я людей і стан атмосферного повітря, видів та обсягів забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря (далі - Інструкція)

У відповідності пункту 2 Інструкції узяття на державний облік здійснюється за такими критеріями:

об'єктів - якщо в їх викидах присутня хоча б одна забруднююча речовина (або група речовин), потенційний викид якої рівний або перевищує величину, зазначену в Переліку забруднюючих речовин та порогових значень потенційних викидів, за якими здійснюється державний облік (додаток № 1);

видів та обсягів забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря, - за умови, що обсяг потенційних викидів рівний або перевищує порогові значення за окремою речовиною або групою речовин, наведених у додатку 1 до цієї Інструкції.

Зазначеною вище перевіркою встановлено, що ТОВ "Нивки Плаза" для опалення приміщення використовує два стаціонарні газові котли марки Junkers 51-8 E23

Проте, Інспекцією не було надано суду жодного доказу із технічних характеристик котлів, що вони при експлуатації в атмосферне повітря викидають забруднюючі речовин, порогові значення потенційних викидів, за якими здійснюється державний облік, згідно додатку 1 до цієї Інструкції

За таких обставин, враховуючи, що суду не надано порогові значення потенційних викидів в атмосферне повітря забруднюючих речовин від роботи газових котлів, суд позбавлений можливості встановити порушення даних норм відповідачем, а тому порушення встановлені позивачем є необґрунтованими.

Крім цього, суд звертає увагу Інспекції, що Постановою Кабінету Міністрів України № 1780 від 28.12.2001 затверджено Порядок розроблення та затвердження нормативів граничнодопустимих викидів забруднюючих речовин із стаціонарних джерел, яким визначені вимоги щодо розроблення та затвердження нормативів граничнодопустимих викидів забруднюючих речовин та їх сукупності, які містяться у складі пилогазоповітряних сумішей, що відводяться від окремих типів обладнання, споруд і надходять в атмосферне повітря із стаціонарних джерел (далі - Порядок № 1780).

Пунктом 7 Порядку № 1780 передбачено, що перелік типів устаткування, за якими розробляються нормативи граничнодопустимих викидів забруднюючих речовин із стаціонарних джерел, визначається Мінприроди.

Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 317 від 16.08.2004 затверджено Перелік типів устаткування, для яких розробляються нормативи граничнодопустимих викидів забруднюючих речовин із стаціонарних джерел. (далі - Перелік), відповідно до пункту 1 якого у енергетичній та переробній промисловості належать теплосилові установки, номінальна теплова потужність яких перевищує 50 МВт.

Судом було встановлено, що із технічних характеристик стаціонарного газового котла марки Junkers 51-8 E23 випливає, що його теплова потужність становить 50Квт, тобто 0,05 1 Мвт.

З урахуванням описаного, судом вказано про необґрунтованість вимоги відповідача щодо необхідності отримання позивачем дозволу на викиди та ведення державного обліку газового котла, оскільки, згідно його характеристик теплова потужність є меншою, ніж передбачено описаними вище нормативними актами.

Що стосується пунктів припису, пов’язаних з відходами підприємства, суд виходив з наступного.

У статті 1 Закону України «Про відходи» визначено поняття відходів - це будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення;

Відповідно до пункту «в» частини 1 статті 31 Закону України «Про відходи» з метою запобігання або зменшення обсягів утворення відходів та стимулювання впровадження маловідходних технологій Кабінет Міністрів України, міністерства та інші центральні і місцеві органи виконавчої влади в межах своєї компетенції здійснюють:встановлення на основі затверджених нормативів (питомих показників обсягів утворення відходів) лімітів на утворення відходів.

Правила розроблення, затвердження і перегляду лімітів на утворення та розміщення відходів, у тому числі небезпечних, на території України, визначені відповідним Порядком, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 1218 від 03.08.1998.

Так, пунктами 10, 11 вказаного Порядку передбачено, що місцеві державні адміністрації за погодженням з органами Мінекоресурсів на місцях до 1 лютого поточного року визначають перелік власників відходів, яким необхідно одержати ліміти на утворення та розміщення відходів на наступний рік (крім власників, які звільняються від одержання таких лімітів). Органи Мінекоресурсів на місцях до 1 березня поточного року надсилають на адреси власників відходів повідомлення про необхідність подання на погодження проектів лімітів на утворення та розміщення відходів на наступний рік.

Інспекція не надала суду доказів того, що ТОВ "Нивки Плаза" отримувало повідомлення про необхідність подання на погодження проектів лімітів на утворення та розміщення відходів.

У зв’язку з чим, суд приходить до висновку, що Інспекцією не надано належних доказів, що товариством дійсно порушено вказані норми законодавства, таким чином, не доведено, що відповідач повинен їх усувати у спосіб, вказаний позивачем.

Щодо зобов’язання відповідача здійснювати заходи щодо запобігання забрудненню водних об’єктів стічними (дощовими, сніговими) водами, що відводяться з території, відповідно до ст. 44 Водного кодексу України, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 44 Водного кодексу України, водокористувачі зобов'язані: використовувати ефективні сучасні технічні засоби і технології для утримання своєї території в належному стані, а також здійснювати заходи щодо запобігання забрудненню водних об'єктів стічними (дощовими, сніговими) водами, що відводяться з неї;.

Проте, Інспекція не наводить жодного обґрунтування про відсутність у ТОВ "Нивки Плаза" технічних засобів для утримання своєї території в належному стані та запобіганню забрудненню водних об'єктів стічними (дощовими, сніговими) водами, що відводяться з неї.

У зв’язку з чим, суд не вбачає обставин про порушення товариством ст. 44 Водного кодексу України, оскільки позивач жодним чином не обґрунтовує вказане порушення відповідачем.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов’язки та відповідальність суб’єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України “Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності”.

Частиною 4 статті 4 Закону України “Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності” передбачено, що вичерпний перелік підстав для зупинення господарської діяльності встановлюється виключно законами.

Згідно з абзацом 1 частини 5 статті 4 Закону України “Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності” повне або часткове зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг допускається за постановою адміністративного суду, ухваленою за результатами розгляду позову органу державного нагляду (контролю) щодо застосування заходів реагування.

Частиною 7 статті 7 Закону України “Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності” передбачено, що на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду.

Оскільки, згідно чинного законодавства повне або часткове зупинення виробництва (виготовлення) реалізація продукції, виконання робіт, надання послуг допускається за постановою адміністративного суду, ухваленого за результатами позову органу державного нагляду (контролю) щодо застосування заходів реагування, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом про тимчасове зупинення виконання робіт з метою усунення порушення вимог природоохоронного законодавства.

Таким чином, наведеною правовою нормою передбачено декілька видів заходів реагування, серед яких повне зупинення роботи підприємства є найжорсткішим заходом.

Враховуючи наведені обставини справи та положення чинного законодавства, а саме те, що позивачем не було доведено, що вказані порушення вимог законодавства, вчинені відповідачем, створюють загрозу життю та здоров'ю людей, суд дійшов висновку про необґрунтованість застосування до відповідача заходу реагування у вигляді повного зупинення роботи підприємства.

Керуючись ст.ст. 69 - 71, ст. 94, ст.ст. 158-163, ст. 1832, ст. 186, ст. 254, ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

П О С Т А Н О В И В:

1. У задоволенні адміністративного позову Державної екологічної інспекції у м. Києві відмовити повністю.

2. Судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

3. Постанова суду підлягає негайному виконанню.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку. Строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Суддя Н.В. Клочкова