Справа № 2а-866/11
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2014-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-866/11
Головуючий у 1-й інстанції: Ступак
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

17 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді
Собківа Я.М.,

суддів:
Борисюк Л.П., Кобаля М.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження матеріали апеляційних
скарг ОСОБА_2, Управління Пенсійного
фонду України в Деснянському районі
міста Києва, Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у місті Києві
державної адміністрації на постанову
Деснянського районного суду міста
Києва від 21 лютого 2011 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Деснянському районі міста Києва,
Управління праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної у місті Києві державної
адміністрації, Київського міського
центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат про визнання дій
правомірними та зобов'язання вчинити
певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Деснянського
районного суду міста Києва із
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Деснянському районі міста Києва,
Управління праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної у місті Києві державної
адміністрації, Київського міського
центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат, в якому просив:

- визнати незаконними дії відповідача
щодо відмови у проведенні перерахунку
та виплаті одноразової щорічної
допомоги на оздоровлення за 2010 рік у
розмірі, визначеному ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі
визначеному абзацом 2 частини 1 статті 50
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та державної пенсії як
інваліду ІІ групи, щодо якого
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, у розмірі, визначеному
абзацом 2 частини 4 статті 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

- зобов'язати УПСЗН Деснянської
районної у місті Києві державної
адміністрації здійснити перерахунок
одноразової щорічної допомоги на
оздоровлення за 2010 рік у розмірі,
визначеному ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а
Київський міський центр по нарахуванню
та здійсненню соціальних виплат
здійснити виплату на користь позивача
одноразової щорічної допомоги на
оздоровлення за 2010 рік у вказаному вище
розмірі;

- зобов'язати УПФУ в Деснянському
районі міста Києва провести
перерахунок та здійснити виплату
недоотриманих сум щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю у розмірі 75 процентів
мінімальної пенсії за віком, згідно
абзацу 2 частини 1 статті 50 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
та державної пенсії як інваліду ІІ
групи, щодо якого встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, у розмірі 8
мінімальних пенсій за віком, згідно
абзацу 2 частини 4 статті 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постановою Деснянського районного
суду міста Києва від 21 лютого 2011 року
позов задоволено частково.

Позивач ОСОБА_2 та відповідачі -
Управління Пенсійного фонду України в
Деснянському районі міста Києва,
Управління праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної у місті Києві державної
адміністрації не погоджуючись з
прийнятим рішенням суду першої
інстанції звернулися з апеляційними
скаргами, в яких зазначають, що
оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просять скасувати постанову
Деснянського районного суду міста
Києва від 21 лютого 2011 року та прийняти
нове рішення, яким позивач просить
задовольнити його позов в повному
обсязі, а відповідачі - Управління
Пенсійного фонду України в
Деснянському районі міста Києва,
Управління праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної у місті Києві державної
адміністрації повністю відмовити в
задоволенні вимог даного позову.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС
України, колегія суддів вважає за
можливе дану справу в зв'язку з
неприбуттям, належно повідомлених про
дату, час і місце судового засідання,
жодної з осіб, які беруть участь у
справі, в судове засідання, розглядати
в порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами та на
основі наявних в ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційних скарг, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги не
підлягають задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
позивач належить до І категорії осіб,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, є інвалідом
ІІ групи та перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
Деснянському районі міста Києва.

Крім того, позивач має право на
одержання одноразової щорічної
допомоги на оздоровлення згідно ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»

Відповідно до абзацу 2 частини 4 статті
48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», (в редакції, що діяла до
28.12.2007), щорічна допомога на
оздоровлення інвалідам I і II групи
виплачується в розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат.

Як свідчать матеріали даної справи, в
2010 році позивач отримав одноразову
щорічну допомогу на оздоровлення у
розмірі, визначеному Постановою
Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 №
562 «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

З огляду на те, що Закон України «Про
статус і соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» має вищу юридичну силу в
порівнянні з Постановою Кабінету
Міністрів України від 12.07.2005 № 562,
колегія суддів приходить до висновку,
що позивачу неправомірно
виплачувалась щорічна допомога на
оздоровлення в розмірі, що є значно
меншим від розміру, встановленого ст. 48
вказаного Закону.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо наявності у позивача
права на перерахунок та виплату
щорічної допомоги на оздоровлення за
2010 рік у розмірі, визначеному абзацом 2
частини 4 ст. 48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Обговорюючи питання щодо
правомірності нарахування та виплати
позивачу додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю та державної пенсії
як інваліду ІІ групи, щодо якого
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, колегія суддів зважає на
наступне.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті
50 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (в редакції Закону, що
діяла до 28.12.2007 року), особам, віднесеним
до категорії 1, призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю у розмірі 75 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Згідно абзацу 2 частини 4 статті 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (в редакції Закону, що
діяла до 28.12.2007 року), розміри пенсій для
інвалідів, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою
по ІІ групі інвалідності, не можуть
бути нижчими 8 мінімальних пенсій за
віком.

У відповідності до вказаної норми
Закону, позивач має право на
призначення додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75
процентів мінімальної пенсії за віком
та державної пенсії як інвалід ІІ
групи, щодо якого встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, у розмірі 8
мінімальних пенсій за віком, а тому
відповідач всупереч абзацу 2 частини 1
статті 50 та абзацу 2 частини 4 статті 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (в редакції Закону, що
діяла до 28.12.2007 року) протиправно
виплачував йому державну та додаткову
пенсію у розмірах, визначених
постановою Кабінету Міністрів України
«Деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян» № 530 від 28
травня 2008 року.

Як вбачається з матеріалів справи,
перерахунок позивачу державної та
додаткової пенсій відповідачем було
здійснено не у відповідності до абзацу
2 частини 1 статті 50 та абзацу 2 частини 4
статті 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (в редакції Закону, що
діяла до 28.12.2007 року), а згідно
підпунктів 12 та 15 пункту 28 розділу II
Закону України від 28.12.2007 № 107-VI «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», якими
були внесені зміни до змісту абзацу 2
частини 1 статті 50 та абзацу 2 частини 4
статті 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», у зв'язку з чим зазначені
статті було викладено в наступних
редакціях:

- «Особам, віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у
наступному розмірі, а саме: інвалідам II
групи - 20 процентів прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність» (абзацу 2 частини 1 ст. 50
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи») ;

- «Розміри пенсій для інвалідів, щодо
яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими по II групі інвалідності -
200 процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність»
(абзац 2 частини 4 ст. 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»).

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 № 10-рп/2008 зазначені зміни, що
були внесені Законом України від 28.12.2007
№ 107-VI, визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними).

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції
України, закони та інші правові акти
або їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Разом з тим, згідно із ч. 1 ст. 99 КАС
України, адміністративний позов може
бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України, для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Таким чином, зважаючи на норми чинного
законодавства, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позивач має право на
отримання додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю у розмірі 75
процентів мінімальної пенсії за віком
та державної пенсії як інваліду ІІ
групи, щодо якого встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, у розмірі 8
мінімальних пенсій за віком, згідно
абзацу 2 частини 1 статті 50 та абзацу 2
частини 4 статті 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (в редакції
Закону, що діяла до 28.12.2007 року) за
період з 30 червня 2010 року (в межах
шестимісячного строку звернення до
суду за захистом порушених прав, свобод
та інтересів), а тому заявлені ним
вимоги в цій частині слід визнати
обґрунтованими та такими, що
підлягають до задоволення.

Отже, висновки суду першої інстанції
колегія суддів знаходить правильними
та такими, що не спростовуються
доводами апелянта.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Згідно ч. 10 статті 1832 КАС України, у разі
оскарження в апеляційному порядку
постанови, прийнятої у скороченому
провадженні, ухвала суду апеляційної
інстанції по такій справі є остаточною
і оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 183-2, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, Управління
Пенсійного фонду України в
Деснянському районі міста Києва,
Управління праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної у місті Києві державної
адміністрації - залишити без
задоволення.

Постанову Деснянського районного суду
міста Києва від 21 лютого 2011 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення, є остаточною і
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
суддя суддя Я.М.
Собків Л.П. Борисюк М.І. Кобаль

.

Головуючий суддя
Собків Я.М.

Судді:
Борисюк Л.П.

Кобаль М.І.