Справа № 808/4274/14
Суддя: Нечипуренко Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2014-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2014 року Справа № 808/4274/14
м.ЗапоріжжяЗапорізький окружний
адміністративний суд, у складі
головуючого судді Нечипуренка О.М., при
секретарі Петрусь Д.К., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
матеріали адміністративної справи

за позовною заявоюТовариства з
обмеженою відповідальністю
"Запоріжнафто-продуктгруп"

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м. Запоріжжі
Міжрегіонального управління
Міндоходів України

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 13.03.2014 № ,
, ,

за участі представників сторін:

від позивача - Арістархова П.М.
(довіреність № 01-05-577 від 22.05.2014)

Лагода О.М. (довіреність №
01-05-560 від 10.06.2014)

Латан Н.М. (довіреність №
01-05-644 від 06.06.2014)

від відповідача - Харламова О.О.
(довіреність № 17/28-04-10-017 від 26.06.2014)

Кириченко Ю.В.
(довіреність № 70/28-04-10-017 від 01.07.2014)

Крошка В.В. (довіреність
№15/28-04-10-017 від 26.06.2014)

Богуцька М.Ю.
(довіреність №28-04-10-017 від 01.07.2014)

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю
"Запоріжнафтопродуктгруп" звернулось
до суду із позовом до Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Запоріжжі Міжрегіонального управління
Міндоходів України про визнання
протиправними і скасування податкових
повідомлень-рішень від 13.03.2014, а саме:

№, яким позивачу нараховані
штрафні фінансові санкції у розмірі
413752,04 грн.;

№, яким позивачу збільшено
грошове зобов'язання з податку на
додану вартість на суму 680748,00 грн. та
застосовано штрафні санкції у розмірі
309874,00 грн.;

№, яким позивачу збільшено
грошове зобов'язання з податку на
прибуток на суму 680802,00 грн. та
застосовано штрафні санкції у розмірі
208224,00 грн.

Ухвалою суду від 04.07.2014, в порядку
ст.ст.104-107 КАС України відкрито
провадження у адміністративній справі
№ 808/4274/14 та призначено до судового
розгляду на 15.07.2014. У судовому засіданні
оголошувалась перерва до 04.08.2014.
Провадження у справі,за клопотанням
сторін, зупинялось до 18.08.2014.

В судовому засіданні позивач підтримав
заявлені вимоги, та, з підстав
викладених у позовній заяві та
пояснень до адміністративного позову.
Просив позов задовольнити у повному
обсязі та скасувати податкові
повідомлення-рішення від 13.03.2014 №,
№ та №.

Представник відповідача проти позову
заперечив з підстав, викладених у
письмових запереченнях на позов та
додаткових письмових пояснень. В
обґрунтування своєї позиції зазначив,
що висновки перевірки відповідають
фактичним обставинам та ґрунтуються на
приписах чинного законодавства. Вважає
спірні податкові повідомлення-рішення
винесеними у відповідності та на
виконання вимог Податкового кодексу
України, а, відтак підстав для їх
скасування немає.

Відповідно до ст. 41 КАС України, у
судовому засіданні здійснювалось
повне фіксування судового засідання за
допомогою технічних засобів, а саме:
комплексу "Камертон".

Відповідно до ст.160 КАС України, в
засіданні 18.08.2014 сторонам проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови і оголошено про час
виготовлення постанови у повному
обсязі.

Розглянувши матеріали справи та
документи, надані сторонами додатково,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд вважає позовні вимоги
такими, що підлягають задоволенню у
повному обсязі, з наступних підстав.

Завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, у т.ч.
на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст.9 КАС України, суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд вирішує справи на підставі
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. Суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України".

Підставами для визнання незаконними
(нечинними) актів в судовому порядку та
їх скасування є невідповідність їх
вимогам чинного законодавства та/або
визначеній законом компетенції органу,
який видав цей акт. Обов'язковою умовою
визнання акта недійсним (його
скасування) є також порушення у зв'язку
з прийняттям відповідного акта прав та
охоронюваних законом інтересів
фізичної особи, підприємства чи
організації - позивача у справі.

Як свідчать матеріали справи,
Спеціалізованою державною податковою
інспекцією з обслуговування великих
платників у м. Запоріжжі
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів (надалі -СДПІ, СДПІ з
обслуговування великих платників у м.
Запоріжжі або відповідач) була
проведена документальна планова
виїзна перевірка Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Запоріжнафтопродуктгруп" (надалі - ТОВ
"Запоріжнафтопродуктгруп" або позивач)
з питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.07.2011 по
31.12.12, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2011 по
31.12.2012, за наслідками якої складено акт
59/28-04-42/37221323 від 12.02.2014.

За результатами документальної
перевірки СДПІ були встановлені
порушення ТОВ
"Запоріжнафтопродуктгруп":

- п.п.14.1.27, п.п.14.1.56 п.14.1 ст.14, п.135.1, п.п.135.5.15
п.135.5 ст.135, п.137.4, п.137.10 ст.137, п.138.1, п.138.2,
абз. "е" п.п.138.10.3 п.138.10 ст.138 Податкового
кодексу України, в результаті чого
занижено податок на прибуток в періоді,
що перевірявся, на загальну суму 189077165,00
грн.;

- п.189.1 ст.189, п.198.1, п.198.5 ст.198, п.200.1 ст.200
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість в періоді, що
перевірявся, на загальну суму 619748,00
грн.;

- п.70.16 ст.70 гл.6 розділу ІІ, п.п. "б" п.176.2
ст.176 розділу ІV Податкового кодексу
України, розділу 3 Порядку заповнення
та подання податковими агентами
Податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, і сум утриманого з
них податку, затвердженого Наказом
ДПАУ №1020 від 24.12.2010 подано податкову
звітність за ф.№ 1 ДФ за 3 квартал 2011
року, 2 квартал 2012 року не у повному
обсязі, з недостовірними відомостями, з
помилками податкової звітності про
суми доходів нарахованих (сплачених) на
користь платників податків, суми
утриманого з них податку.

- п.2.3 п.2 Постанови правління
національного банку України №637 від
15.12.2004 - встановлено перевищення
затвердженого ліміту каси на загальну
суму 206876,02 грн. Відповідальність за
перевищення встановлених лімітів
залишку готівки в касах підприємств
передбачено ст..1 Указу Президента
України від 12.06.1995 №436/95 "Про
застосування штрафних санкцій за
порушення норм з регулювання обігу
готівки".

- п.1 та п.7 ст.7 Закону України "Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI,
в результаті чого занижено єдиний
соціальний внесок в сумі 1160,68 грн.

08.02.2014 ТОВ "Запоріжнафтопродуктгруп"
направило на адресу СДПІ з
обслуговування великих платників у м.
Запоріжжі заперечення до акту №01-05-327
та лист на додаток до заперечень №01-05-351
від 06.03.2014.

13.03.2014 СДПІ з обслуговування великих
платників у м. Запоріжжі було винесено
податкові повідомлення рішення:

№, яким підприємству нараховані
штрафні (фінансові) санкції на суму
413752,04 грн.;

№, яким підприємству визначено
суму податкового зобов'язання з
податку на прибуток на загальну суму
889026,00грн., з них 680802,00 грн. за основним
платежем та 208224,00 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями;

№, яким підприємству визначено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість на загальну суму
929622,00 грн., з них 619748,00 грн. за основним
платежем та 309874,00 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями.

Не погодившись із прийнятими
податковими повідомленнями-рішеннями,
ТОВ "Запоріжнафтопродуктгруп"
звернулось до Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центрального офісу з обслуговування
великих платників зі скаргою № 01-05-400
від 21.03.2014, за результатами розгляду
якої отримано рішення про результати
її розгляду №10022/10/28-10-10-434 від 21.05.2014.
Вказаним рішенням вищезазначену
скаргу підприємства було залишено без
задоволення, а податкові
повідомлення-рішення - без змін.

12.06.2014 ТОВ "Запоріжнафтопродуктгруп"
звернулось до Міністерства доходів і
зборів України із скаргою №01-05-631 на
рішення від 21.05.2014 про результати
розгляду скарги на податкові
повідомлення-рішення від 13.03.2014 №,
№ та №, прийняті СДПІ з
обслуговування великих платників у м.
Запоріжжі МГУ Міндоходів.

Рішенням №11088/6/99-99-10-01-15 від 20.06.2014
Міністерством доходів і зборів України
податкові повідомлення-рішення
залишені без змін, а скаргу - без
задоволення.

Не погоджуючись з прийнятими
рішеннями, ТОВ
"Запоріжнафтопродуктгруп" звернулось
до суду.

Дослідивши матеріали справи, та
заслухавши представників сторін, суд
не може погодитись із твердженнями
податкового органу та вважає обставин,
на які посилається відповідач такими,
що не відповідають діючим нормам
законодавства. Інформація, викладена в
Акті щодо встановлених порушень не
може носити доказовий характер та не
підтверджує встановлені у ньому факти,
з огляду на наступне.

1.Щодо заниження ТОВ
"Запоріжнафтопродуктгруп" витрат з
відшкодування податку на землю в
порушення п.п.14.1.27 п.14.1 ст.14, п.138.1, абз. "е"
п.п.138.10.3 п.138.10 ст.138 Податкового кодексу
України з безпідставного
перерахування на користь ТОВ "ТФ
"Запоріжнафтопродукт" плати за землю.

Проведеною СДПІ з обслуговування
великих платників у м. Запоріжжі
перевіркою було встановлено, що
позивач здійснює свою діяльність в
орендованих приміщеннях (будівлі, АЗС і
т.д.) за договорами суборенди у ТОВ
"Торгова фірма "Запоріжнафтопродукт".
Власних приміщень ТОВ
"Запоріжнафтопродуктгруп" не має.

Орендовані приміщення розташовані на
земельних ділянках, безпосереднім
власником яких є ВАТ
"Запоріжнафтопродукт".

Договором № 123-60 від 19.05.2010 між ТОВ
"Запоріжнафтопродуктгруп" (Користувач)
і ТОВ "Торгова фірма
Запоріжнафтопродукт" (Платник)
передбачено, що Платник зобов'язується
здійснювати компенсацію за
користування земельними ділянками, на
яких розташовані об'єкти/автозаправні
станції, а Користувач зобов'язується
відшкодувати Платникові понесені
витрати з плати за землю в розмірі та
порядку, встановленими цим договором.

За п.п.14-15 П(С)БО 7 і п.п.14-15 П(С)БО 32
витрати на сплату земельного податку
не можуть бути включені ні до первісної
вартості об'єкта, ні до витрат на
підтримання об'єкта в робочому стані ,
ні до витрат на утримання об'єкта.

У відповідності з п.18 П(С)БО 16 витрати на
податки, збори і інші передбачені
законодавством обов'язкові платежі
(крім податків, зборів і обов'язкових
платежів, які включаються до
виробничої собівартості продукції,
робіт, послуг) класифікуються як
адміністративні витрати, а саме, як
витрати на обслуговування і управління
підприємством.

Таким чином, як зазначено в акті
перевірки, плата за землю є витратами
саме того суб'єкта господарювання, який
у відповідності з діючим
законодавством визнаний платником
цього податку за конкретну земельну
ділянку.

Також перевіряючими визначено, що
згідно п.36.4 Податкового кодексу
України (надалі - ПКУ) виконання
податкового обов'язку може
здійснюватися платником самостійно
або за допомогою свого представника
або податкового агента. Тільки "за
допомогою", оскільки, відповідно до п.87.7
ПКУ забороняється будь-яка уступка
грошового зобов'язання або податкового
боргу платника податків третім особам
(крім випадків, передбачених законом).

У зв'язку з викладеним, відповідачем
зроблено висновок про те, що нормами
цивільного та податкового
законодавства не передбачена послуга
відшкодування податку на землю.

Також, у ході перевірки, перевіряючими
було досліджено договір оренди №1-37 від
04.08.2010, укладений між ТОВ "Торгова фірма
Запоріжнафтопродукт" (надалі -
Орендодавець) та ТОВ
"Запоріжнафтопродуктгруп" (надалі -
Орендар), предметом якого є передача
Орендодавцем Орендарю в платне,
термінове користування (оренду)
нерухоме майно та споруди (надалі -
орендоване майно), вказані у Додатках
до Договору. В кожному з Додатків
вказується об'єкт, склад, вартість
майна з ПДВ та урахуванням індексації,
адреса, розмір орендної плати з ПДВ.

На підставі викладеного, відповідачем
зроблені висновки про те, що
відшкодування плати за землю ТОВ
"Запоріжнафтопродукт" відбувається
двічі, один раз згідно договору оренди
№1-37 від 04.08.2010 складі орендної плати,
другий раз згідно договору оренди №123-60
від 19.08.2010 як самостійний платіж.

СДПІ з обслуговування великих
платників у м. Запоріжжі були
направлені запити до Управлінь
Держземагенств у Запорізькій області
щодо оформлення ВАТ
"Запоріжнафтопродукт" та ТОВ "ТФ
Запоріжнафтопродукт" передачі в оренду
чи суборенду землі іншим
підприємствам. Відповідно отриманих
відповідей, інформація по суті
поставлених запитань відсутня.

У зв'язку з вищенаведеним,
перевіряючими був зроблений висновок
про те, що витрати з відшкодування
податку на додану за землю не
безпосередньому платнику цього
податку не є для ТОВ
"Запоріжнафтопродукт" витратами, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування, а отже, позивачем
завищено витрати за збут на 1840619,00 грн.

Дослідивши надані сторонами первинні
документи, та встановивши суть
господарських правовідносин
відповідно до діючого законодавства,
суд не погоджується з висновками
відповідача в цій частині встановлених
порушень з наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи, ПАТ
"Запоріжнафтопродукт" мав нерухомість
(нафтобази та АЗС) на території
Запорізької області і уклав з
місцевими (міськими, селищними,
сільськими) радами договори оренди
земельних ділянок, на яких знаходяться
ці об'єкти нерухомості. У зв'язку з
передачею об'єктів нерухомості до
уставного капіталу ТОВ "Торгова фірма
Запоріжнафтопродукт", остання оформила
на них право власності та розпочала
оформлення права користування
земельними ділянками. У зв'язку зі
складністю та тривалістю процедури з
переоформлення права користування
землею, у зв'язку з переходом права
власності на нерухоме майно та
необхідністю здійснювати господарську
діяльність до закінчення процедури
оформлення землі, ПАТ
"Запоріжнафтопродукт" та ТОВ "Торгова
фірма Запоріжнафтопродукт" уклали
19.08.2010 Договір №57-563 про тимчасове
відшкодування (до закінчення
переоформлення права на землю)
понесених витрат з плати за землю.

Згідно п.2.1 вказаного Договору,
відшкодування плати за землю
здійснюється в безготівковій формі в
національній валюті України на
підставі рахунків Платника, щомісячно,
шляхом перерахування на поточний
рахунок Платника сум, вказаних в його
рахунках протягом20 днів з дня їх
виписки.

Платник направляє Власникові рахунки
на суми, відповідні тим, які були ним
сплачені, підтверджуючи їх копією
договору оренди, розрахунком,
платіжним дорученням про сплату (у
випадках оренди земельної ділянки),
копією державного акту на право
постійного користування землею,
розрахунком і платіжним дорученням про
сплаті (у випадку постійного
користування) з нарахуванням податку
на додану вартість. Якщо договір оренди
земельної ділянки, державний акт на
право постійного користування земле ю
та розрахунки (податкова декларація,
податковий розрахунок) не змінювались
протягом строку дії договору, то вони
надаються Платником в одному
примірнику один раз.

Пунктом 2.2. Договору визначено, що
загальна сума договору складається із
сум, сплачених Платником і виставлених
в рахунках Власникові та відшкодованих
ним.

04.08.2010 за Договором №1-37 ТОВ "Торгова
фірма Запоріжнафтопродукт" всі об'єкти
нерухомості передала в оренду ТОВ
"Запоріжнафтопродуктгруп" і додатковою
угодою від 28.12.2010 сторони передбачили,
що до складу орендної плати входить
компенсація витрат за землю на
земельні ділянки, на які орендодавцем в
установленому порядку оформлене право
користування.

Витрати на користування земельними
ділянками, на які орендодавцем не
оформлене право користування не
включаються до розрахунку орендної
плати та відшкодовуються тільки
орендарем за окремими угодами.

Таким чином, до орендної плати
зараховувалась тільки компенсація
плати за земельні ділянки, на які у
орендодавця оформлене право
користування. Витрати на користування
земельними ділянками, на які
орендодавцем не оформлене право
користування не включались до
розрахунку орендної плати та
відшкодовувались орендарем за окремим
договором №123-62 від 19.08.2010.

Відповідно до п.п.1.1. вищевказаного
Договору, враховую чи довготривалість
процедури з укладення договорів оренди
земельних ділянок, на яких розташовані
об'єкти нерухомості, та в зв'язку з
передачею нерухомого майна по об'єктам,
що вказані в Додатку №1, в оренду
Користувачу, Платник зобов'язується
здійснювати компенсацію за
користування земельними ділянками, на
яких розташовані вказані
об'єкти/автозаправні станції до
належного оформлення відповідних
договорів оренди землі, а Користувач
зобов'язується відшкодовувати
Платникові понесені витрати з плати за
землю в розмірі та порядку,
встановленими цим договором.

Пунктом 2 цього Договору визначено, що
відшкодування здійснюється в
безготівковій формі в національній
валюті України на підставі рахунків
Платника та актів з відшкодування
витрат, складених представниками ТОВ
"Торгова фірма Запоріжнафтопродукт" і
ПАТ "Запоріжнафтопродукт", який є
безпосереднім платником за землю.
Загальна сума договору складається із
сум, вказаних в актах на відшкодування
витрат з плати за землю.

Таким чином, при проведенні перевірки,
податковим органом невірно було
встановлено природу господарських
правовідносин між трьома
господарюючими суб'єктами: ПАТ
"Запоріжнафтопродукт", ТОВ "Торгова
фірма Запоріжнафтопродукт" та ТОВ ""
Запоріжнафтопродуктгруп".

Відтак, відповідачем невірно зроблено
висновок, про подвійне відшкодування
плати за землю, оскільки договором
№123-60 від 19.08.2010 передбачена грошова
компенсація витрат орендодавця ТОВ
"Торгова фірма Запоріжнафтопродукт" за
користування земельними ділянками, на
яких розташовані об'єкти нерухомості -
АЗС, передані орендарю ТОВ
"Запоріжнафтопродуктгруп" в оренду.

Твердження відповідача про те, що
нормами цивільного та податкового
законодавства не передбачена послуга
відшкодування податку на землю також є
безпідставною оскільки, відповідно до
норм діючого законодавства України,
позивач має право на укладення
договору про відшкодування.

Відповідно до ст.6 Цивільного кодексу
України, сторони в договорі можуть
відступити від положень актів
цивільного законодавства і
врегулювати свої відносини на власний
розсуд.

Згідно ст.627 ЦК України, сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог
Цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності і
справедливості. Статтею 628 ЦК України
визначено, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.4 ПКУ, Податковий
кодекс України регулює відносини, що
виникають у сфері справляння податків
і зборів, зокрема, визначає вичерпний
перелік податків і зборів, що
справляються в Україні, та порядок їх
адміністрування, платників податків і
зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства.

Отже, вказаною нормою встановлено
вичерпний перелік меж повноважень
податкових органів. Разом з тим,
здійснення підприємствами
господарської діяльності, у межах
чинного законодавства, здійснюється на
власний розсуд таких суб'єктів
господарювання. При цьому, податкове
законодавство не регулює питання
укладання цивільно-правових договорів.

Загальні вимоги додержання яких є
необхідним для чинності правочинів,
визначено ст.203 ЦК України, а саме, зміст
правочину не може суперечити
Цивільному кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави й суспільства, його
моральним засадам. Правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Досліджені СДПІ, під час проведення
перевірки, договори позивача, були
укладені відповідно до норм чинного
законодавства, є дійсними та діючими.

Разом з тим, відповідач не навів жодної
норми законодавства, яка б забороняла
чи обмежувала суб'єктам господарювання
укладати договори на відшкодування
орендарем витрат з плати за землю на
користь третьої особи. Податкове
законодавство також не містить
відповідного обмеження.

Крім цього, відповідно до п.5.2. розділу
ІІ Порядку оформлення результатів
невиїзних перевірок з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства, затвердженого
Наказом Державної податкової
адміністрації України від 22.12.2010 №984,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 12.01.2011 за №34/18772, за
кожним відображеним в акті фактом
порушення податкового законодавства
необхідно чітко викласти зміст
порушення з посиланням на конкретні
пункти і статті законодавчих актів, що
порушені платником податків.

В акті перевірки, при дослідженні цього
питання, перевіряючими не наведено
жодної порушеної позивачем норми
закону при укладенні договорів з
відшкодування однією особою іншій
особі витрат зі сплати податку на землю
(плати за оренду земельних ділянок), що
свідчить про відсутність порушення.

Разом з тим, ст.138 ПКУ визначено склад
витрат та порядок їх визнання.

Відповідно до абз. "в" п.п.138.10.2 п.138.10 ст.138
ПКУ у складі адміністративних витрат,
спрямованих на обслуговування та
управління підприємством - витрати на
оперативну оренду (у тому числі оренда
легкових автомобілів) основних
засобів, інших необоротних
матеріальних активів
загальногосподарського використання.

Згідно абз. "д" п.п.138.10.3 п.138.10 ст.138
ПКУ, у складі витрат на збут, які
включають витрати, пов'язані з
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг - витрати на оперативну
оренду основних засобів, інших
необоротних матеріальних активів,
пов'язаних зі збутом товарів,
виконанням робіт, наданням послуг.

У складі інших витрат, у т. ч.:
витрат, визначених відповідно до ст. 153
ПКУ, які не включені до собівартості
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг згідно зі ст. 138 ПКУ (пп.
138.12.1 п. 138.12 ст. 138 ПКУ).

Таким чином, якщо зазначене приміщення
використовується у власній
господарській діяльності платника
податку на прибуток - орендаря, то
орендні платежі по ньому відносяться
до складу витрат такого платника
податку.

Загальні положення щодо найму (оренди)
визначено у главі 58 Цивільного кодексу
України від 16.01.2003 р. N 435-IV (далі - ЦКУ).
Зокрема, п. 1 ст. 796 ЦКУ передбачено, що
одночасно з правом найму будівлі або
іншої капітальної споруди (їх окремої
частини) наймачеві надається право
користування земельною ділянкою, на
якій вони знаходяться, а також право
користування земельною ділянкою, яка
прилягає до будівлі або споруди, у
розмірі, необхідному для досягнення
мети найму. Відповідно до ст. 797 ЦКУ
плата, яка справляється з наймача
будівлі або іншої капітальної споруди
(їх окремої частини), складається з
плати за користування нею і плати за
користування земельною ділянкою.

Відповідно до пп. 9.1.10 п. 9.1 ст. 9 ПКУ плата
за землю належить до загальнодержавних
податків, які на підставі норм пп. 138.10.4
п. 138.10 ст. 138 ПКУ враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування у
складі інших витрат операційної
діяльності, пов'язаних з господарською
діяльністю.

Враховуючи вищевикладене, при
обчисленні об'єкта оподаткування
орендодавець має право відносити до
складу витрат витрати на сплату
земельного податку, а також орендну
плату за земельні ділянки за умови
належного документального оформлення
договору придбання землі або договору
користування землі.

Таким чином, якщо у складі вартості
послуги за договором оренди будівлі
(споруди, нежилого приміщення), що
використовується у власній
господарській діяльності орендаря,
передбачено відшкодування плати за
землю (земельного податку або орендної
плати за землю державної та
комунальної власності), платником якої
є орендодавець, то така компенсація як
складова частина орендного платежу
включається до витрат орендаря на дату
нарахування.

Компенсація, як складова частина
орендного платежу, включена до складу
витрат ТОВ "Запоріжнафтопродуктгруп"
на підставі п.п.138.10.4 п.138.10 ст.138 ПКУ, як
інші витрати операційної діяльності,
пов'язані з господарською діяльністю,
та як земельні ділянки відведені для
розміщення та експлуатації АЗС. На
зазначених земельних ділянках
фактично розміщені автозаправні
станції, на яких здійснюється
роздрібна реалізація нафтопродуктів,
що є основним видом статутної
діяльності ТОВ
"Запоріжнафтопродуктгруп". Тобто,
орендовані АЗС використовуються у
господарській діяльності орендаря.

Вищевказані земельні ділянки
перебувають у державній або
комунальній власності, у зв'язку з чим
між орендодавцем - радою та ПАТ
"Запоріжнафтопродукт" укладені
договори оренди, на підставі яких
останній є безпосереднім платником
орендної плати.

Таким чином, твердження
відповідача про те, що ПАТ
"Запоріжнафтопродукт" є власником
земельних ділянок є таким, що не
відповідає дійсності. Разом з тим,
право користування земельними
ділянками у ТОВ
"Запоріжнафтопродуктгруп" виникло лише
на підставі договору оренди
нерухомості від 04.08.2010, за яким
відбулася передача в оренду будівель
автозаправних станцій.

Отже, судом не приймаються, як
докази, посилання відповідача на
відповіді Управлінь (відділів)
Держземагентств, оскільки вказані
відповіді отримані на підставі
некоректно сформульованих запитів, із
зазначенням назв іншого підприємства
та не за місцезнаходженням земельних
ділянок. А саме: до Держземагентства у
Якимівському районі направлено запит
щодо земельної ділянки, яка
розташована у Приазовському районі (а/д
Ростов-Одеса км 328), до Управління
Держземагентства у Мелітопольському
районі направлено запит щодо земельної
ділянки, яка знаходиться у
Веселівському районі (с.Новоуспенівка,
вул. Степова,3). Крім цього, до
Управління Держземагентства у
Мелітопольському районі направлено
запит щодо ТОВ
"Запоріжнафтопродуктгруп", у той час, як
договори укладались власником
нерухомого майна - ТОВ "Торгова фірма
Запоріжнафтопродукт".

Усі договори оренди землі в
установленому порядку зареєстровані у
відповідних філіях ДЗК, про що у
договорах містяться відповідні записи,
у зв'язку з чим, висновок податкового
органу про відсутність
документального підтвердження
передачі земельних ділянок не
відповідає дійсності.

Відповідно до п.138.1 ПКУ, витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту
138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших
витрат, визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 ПКУ, крім
витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї
статті та ц статті 139 ПКУ.

За договором оренди №1-37 від 04.08.2010
передані ТОВ "Запоріжнафтопродуктгруп"
автозаправні станції використовуються
з метою реалізації нафтопродуктів
кінцевим споживачам, тобто
використовуються у господарській
діяльності підприємства, тому
твердження відповідача про те. що
витрати з відшкодування орендодавцю
плати за землю, на якій розташовані та
використовуються вказані АЗС, не є
витратами, що враховуються при
визначенні об'єкту оподаткування, не є
вірними.

Таким чином, відповідачем безпідставно
зроблено висновок про порушення
позивачем п.п.14.1.27 п.14.1 ст.14, п.138.1, абз."е"
п.п.138.10.3 п.138.10 ст.138 ПКУ з безпідставного
перерахування на користь ТОВ "ТФ
"Запоріжнафтапродукт" плати за землю, у
зв'язку з чим були завищені витрати за
збут на суму 1840619,00 грн.

2. Щодо завищення витрат з перевезень
вантажів, які не є власністю ТОВ
"Запоріжнафтопродуктгруп" внаслідок
порушення п.п.14.1.27 п.14.1 ст. 14, п.138.1, абз.
"е" п.п.138.10.3 п.138.10 ст.138 ПКУ.

Під час проведення перевірки, СДПІ з
обслуговування великих платників у м.
Запоріжжі було встановлено, що за
договором №ПР/ДН-310-641/НЮп/129 від 14.09.2010
"Про організацію перевезень вантажів і
проведення розрахунків за перевезення
та надані залізницею послуги" Державне
підприємство "Придніпровська
залізниця" надавало послуги ТОВ
"Запоріжнафтопродуктгруп", пов'язані з
перевезенням вантажів та проведення
розрахунків за ці послуги.

Згідно договору №5555/08-1 від 01.09.2010
Зберігач ТОВ "Запоріжнафтопродуктгруп"
зобов'язується прийняти та зберегти
нафтопродукти Поклажодавця ВАТ
"Дніпронафтопродукт", перевезення яких
здійснювалось Державним підприємством
"Придніпровська залізниця".

Пунктом 3.4. вказаного договору ТОВ
"Запоріжнафтопродуктгруп" повинен
пред'явити, а Поклажодавець ПАТ
"Дніпронафтопродукт", крім сплати
вартості послуг за зберігання,
відшкодувати витрати зі страхування
відповідальності за перевезення
небезпечних вантажів залізничним
транспортом, послуги щодо
подачі-прибирання вагонів, витрати, які
пов'язані з доставкою вантажу
автомобільним транспортом, та інші
витрати, які Зберігач несе в результаті
виконання умов Договору у розмірі
фактичних витрат.

Перелік та сума витрат зазначаються в
акті наданих послуг, передбаченому
п.п.3.1., 3.2. цього Договору, з додаванням
до нього підтверджуючих такі витрати
документів.

На виконання умов договору №5555/08-1 від
01.09.2010 за кожний звітний місяць між
Поклажодавцем ПАТ "Дніпронафтопродукт"
та Зберігачем ТОВ
"Запоріжнафтопродуктгруп" складалися
протоколи узгодження ціни, із
засвідченням узгодженої ціни за надані
послуги зберігання ПММ, що відповідає
переліку номенклатури, зазначеної у
податкових накладних на надання послуг
зберігання, та акти здачі прийняття
робіт з детальною роз шифровкою послуг
зберігання.

Перевіряючими було зроблено висновок
про те, що ТОВ "Запоріжнафтопродукт" за
період з 01.07.2011 по 31.05.2012 взагалі не пере
виставляло ПАТ "Дніпронафтопродукт"
вартість послуг з транспортування
нафтопродуктів, які останнім
передавались позивачу на зберігання
відповідно до договору №5555/08-1 від
01.09.2010.

З червня 2012 року по 31.12.2012 ТОВ
"Запоріжнафтопродуктгруп" частково
пере виставляло ПАТ
"Дніпронафтопродукт" вартість послуг з
транспортування нафтопродуктів.
Відповідач вважає, що ці
перевиставлені витрати, лише частково
покривають фактичні витрати з
перевезень.

Також відповідач зазначає, що
додатковою угодою б/н від 01.12.2011 до
договору №5555/08-1 від 01.09.2010, викладено п.3
"Взаєморозрахунки сторін" у новій
редакції, в якій анульовано порядок
відшкодування витрат Зберігача на
перевезення ПММ залізничним
транспортом. За цією додатковою угодою
в п.3.3. вартість послуг визначається в
протоколах узгодженої ціни за
зберігання.

Таким чином, відповідач вважає, що
вказаним договором з урахуванням
додаткових угод не визначено порядок
відшкодування витрат ПММ залізничним
транспортом, а, отже, витрати з
перевезення ПММ, які не є власністю ТОВ
"Запоріжнафтопродукт", не є витратами,
пов'язаними з господарською діяльністю
(зі збутом).

Дослідивши надані сторонами докази,
суд не приймає доводів відповідача,
виходячи з наступного.

Протягом перевіряємого періоду, на
підставі договору №5555/08-1 від 10.09.2010 ТОВ
"Запоріжнафтопродуктгруп" приймав від
ПАТ "Дніпронафтопродукт" на зберігання
нафтопродукти.

Крім зберігання ПММ, позивач мав
додаткові витрати: на подавання
вагоно-цистерн зі станції призначення
до зливних приборів нафтобаз, витрати з
маневрових робіт на фронті
зливу-наливу, витрати на забирання
порожніх вагоно-цистерн. Відшкодування
вказаних додаткових витрат
передбачена п.3.4. договору.

Вказані додаткові витрати відновились
позивачем до складу валових витрат.

Фактичне здійснення ПАТ
"Дніпронафтопродукт" компенсації
витрат на користь ТОВ
"Запоріжнафтопродуктгруп"
підтверджується наданими у справу
доказами.

Відтак, у випадках, коли ТОВ
"Запоріжнафтопродуктгруп" не мало
можливості отримати компенсацію
зазначених витрат за договором №5555/08-1,
останнє отримувало їх за договором №2425
від 21.03.2010, укладеного між тими ж
сторонами про надання послуг з
користування ємностями.

На підтвердження суду надані акти
приймання-передачі виконаних послуг та
протоколи узгодження ціни за період з
липня по серпень 2011 року.

31.08.2011 дія договору №2425 від 21.03.2010
закінчилась, після чого сторонами було
укладена додаткова угода від 01.12.2011 до
договору №5555/08-1 від 01.09.2010, за якою у
грудні 2011 компенсовані всі витрати за
вересень-грудень 2011 року, що
підтверджується актами
здачі-прийняття робіт з липня по
листопад 2011 року на суму 60000,00 грн.
щомісяця, актом здачі прийняття-робіт у
грудні 2011 року, протоколом узгодження
ціни у грудні 2011 року, роз шифровкою
послуг за зберігання за грудень 2011 року
на суму 353372,25 грн.

З січня 2012 року по грудень 2012 року
компенсація відбувалась щомісяця по
факту витрат, що підтверджується
наданими позивачем актами
здачі-прийняття робіт, протоколами
узгодження ціни, роз шифровками послуг.

З червня 2012 року, з урахуванням листів
ПАТ "Дніпронафтопродукт" щомісячно,
замість одного акту, оформлювались два
- один із зазначенням лише витрат щодо
нафтопродуктів, які вказані в листах, в
другому - інші витрати, до яких
відносились і витрати щодо виконання
позивачем договору.

Позивач надавав перевіряючим
пояснення по вказаних обставинам під
час перевірки, первинні документи, у
тому числі, протоколи узгодження ціни,
акти приймання-передачі виконаних
робіт (наданих послуг), реєстрів
залізничних витрат, роз шифровок
послуг зі зберігання із доказами
компенсації ПАТ "Дніпронафтопродукт"
на користь ТОВ
"Запоріжнафтопродуктгруп" витрат у
повному обсязі.

Дослідивши надані докази, суд вважає,
що відповідач безпідставно зробив
висновок про завищення позивачем
витрат з перевезень вантажів, які не є
власністю ТОВ
"Запоріжнафтопродуктгруп" внаслідок
порушення п.п.14.1.27 п.14.1 ст. 14, п.138.1, абз.
"е" п.п.138.10.3 п.138.10 ст.138 ПКУ.

3. Щодо заниження ТОВ
"Запоріжнафтопродуктгруп" податкового
зобов'язання з ПДВ на суму нестачі ПММ
за результатами інвентаризації,
внаслідок порушення п.189.1 ст.189, п.198.5
ст.198, п.200.1 ст.200 ПКУ.

Перевіркою СДПІ з обслуговування
великих платників у м. Запоріжжі було
встановлено, що на підставі наказу від
19.09.2011 №86 "Про проведення річної
інвентаризації у відділеннях
реалізації нафтопродуктів ТОВ
"Запоріжнафтопродуктгруп"
відділеннями підприємства здійснено
інвентаризацію активів і зобов'язань з
перевіркою їх фактичної наявності та
документального підтвердження, в т.ч.,
основних засобів і малоцінних
нематеріальних активів, які
знаходяться в оренді, і
товарно-матеріальних цінностей, на
01.10.2011; грошових коштів, документів і
бланків суворої звітності, розрахунків
з банком, розрахунків з покупцями,
постачальниками, іншими дебіторами і
кредиторами, на 01.01.2012.

За результатами проведеної
інвентаризації ТМЦ станом на 01.10.2011
виявлено нестачу пального по
Михайлівськму ВРН на 38963,21 грн.
(рах.бух.обліку 203, марки машини РЕНО
№453-86, РЕНО №453-79).

Протоколом №1-2011 від 10.11.2011 розглянуто
протоколи робочих інвентаризаційних
комісій СП "Михайлівське ВРН". Зокрема,
була встановлена невідповідність
розрахунків у бухгалтерському обліку
по рахунку 203 "Паливо" фактичній його
наявності. Заслухали начальника
технічного відділу Шевчука Є.В., який
зазначив. що норм списання для
автомобілів марки РЕНО немає в
технічній документації Міністерства
транспорту України. Норма списання
палива, яка встановлена розпорядженням
по СП, не відповідає фактичним
витратам. Комісія вирішила провести
перевірку норм списання.

Розпорядженням №1 від 12.01.2011 "Про
затвердження норм витрат палива"
встановлені норми витрат палива на 100
км пробігу для такої категорії
транспорту: РЕНО Преміум та ЕЛАРА.

На підставі наказу від 25.09.2012 №110 "Про
проведення річної інвентаризації" ТОВ
"Запоріжнафтопродуктгруп" та
відділеннями підприємства здійснено
інвентаризацію активів і зобов'язань з
перевіркою їх фактичної наявності та
документального підтвердження, в т.ч.
основних засобів і малоцінних
нематеріальних активів, які
знаходяться в оренді, і ТМЦ на 01.10.2012
грошових коштів, документів і бланків
суворої звітності, розрахунків з
банком, розрахунків з покупцями,
постачальниками, іншими дебіторами і
кредиторами, на 01.01.2013.

За результатами проведеної
інвентаризації ТМЦ станом на 01.10.2012
виявлено нестачу пального по
Михайлівськму ВРН (Протокол №2 від
19.10.2012) на суму 63442,40 (рах.бух.обліку 203,
марки машини РЕНО №453-86, РЕНО №453-79).

За результатами проведеної
інвентаризації ТМЦ станом на 01.10.2012
виявлено нестачу пального по
Бердянському ВРН на суму 151460,49 грн.
(рах.бух.обліку 203, паливо).

Протоколом №1/2012 від 16.11.2012 розглянуто
результати інвентаризації основних
фондів нематеріальних активів, ТМЦ
станом на 01.10.2012.

Протоколом робочої інвентаризаційної
комісії СП "Бердянське ВРН" від 22.10.2012 №3
та Протоколом робочої
інвентаризаційної комісії СП
"Михайлівське ВРН" від 19.10.2012 №2
встановлена невідповідність
розрахунків у бухгалтерському обліку
по рахунку 203 "Паливо" фактичній його
наявності. З пояснень економіста
Літвінової М.Л., розбіжності моли
виникнути у зв'язку з неправильним
встановленням норм витрат палива на 100
км пробігу.

Комісія вирішила: Для встановлення
фактичних норм витрат дизельного
палива автомобілями РЕНО Преміум №523-85,
№453-75 (СП "Бердянське ВРН"), №453-86, №453-79
(СП "Михайлівське ВРН") створити
комісію, якій доручено, за участю
водіїв зазначених автомобілів
протягом двох місяців контролювати
заправку, пломбування паливних баків,
пройдений кілометраж, залишки палива,
використовувати данні GPS. Результати
дослідження оформити актом, на
підставі якого провести коригування за
2012 рік в фінансовій звітності - за 2013
рік.

За результатами проведення річних
інвентаризацій в 2011 та 2012 роках при
виявленні нестач палива по
бухгалтерському рахунку №203 "Паливо"
підприємством не було нараховане
податкове зобов'язання з ПДВ,
відповідно до п.189,1 ст.189, п.198 ст.198 та
п.200.1 ст.200 ПКУ.

Також відповідач вказує, що, оскільки
позивачем переглянуті норми списання
палива, що відображено в господарській
діяльності в 2003 році, ТОВ
"Запоріжнафтопродуктгруп" має право на
списання палива за новими нормами лише
з моменту перегляду норм списання, а
отже, підприємством занижено базу
оподаткування ПДВ на суму 253866,10 грн., як
наслідок, занижено податкове
зобов'язання з ПДВ.

Суд не погоджується з даними
висновками СДПІ з обслуговування
великих платників у м. Запоріжжі у
зв'язку з наступним.

Як свідчать матеріали справи,
результатами інвентаризацій позивача
були встановлені причини відхилень між
даними фактичних витрат палива за
даними бухгалтерського обліку в 2011
році по СП "Михайлівське ВРН" у сумі
38963,21 грн., в 2012 році по СП "Бердянське
ВРН" у сумі 151460,49 грн. та по СП
"МИхайлівське ВРН" у сумі 63442,40 грн.

Відхилення виникли в результаті
заниження норм витрат палива на 100 км
пробігу, в результаті не врахування при
визначенні норм списання коригуючи
коефіцієнтів, передбачених пунктами
3.1.4, 3.1.6, 3.1.10, 3.1.13 Наказу Міністерства
транспорту України від 10.02.1998 №43 "Норми
витрат палива і мастильних матеріалів
та автомобільному транспорті".

Після дослідження причин нестачі ПММ
позивачем змінено норму списання
палива у бік збільшення, а суми
відхилень віднесено до витрат з
господарської діяльності.

Зазначені відхилення не є нестачами,
оскільки це фактично - надлишково
використане паливо, витрата якого
підтверджується первинними
документами підприємства. Вина водіїв
відсутня, оскільки комісією біло
встановлено, що паливні баки належним
вином опломбовані, машини обладнані GPS.
Відсутність порушень структурних
підрозділів "Михайлівське ВРН" та
"Бердянське ВРН" підтверджено
довідками про результатами планової
виїзної перевірки за той же період.

Таким чином, надмірно використане
паливо не є нестачею ТОВ
"Запоріжнафтопродуктгруп", у зв'язку з
чим останнє не мало підстав для
нарахування податкового зобов'язання з
ПДВ на суму відхилень.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку про те, що СДПІ з
обслуговування великих платників у м.
Запоріжжі при проведенні перевірки
невірно було зроблено висновок про
наявність у ТОВ
"Запоріжнафтопродуктгруп" нестачі
палива, що привело до заниження
податкового зобов'язання з ПОДВ на суму
253866,10 грн.

4. Щодо безпідставного віднесення до
складу податкового кредиту суми ПДВ з
відшкодування витрат (податок на землю)
згідно договору №123-60 від 19.08.2010 з ТОВ
"ТФ Запоріжнафтопродукт", внаслідок
порушення п.198.1 ст.198, п.200.1 ст.200 ПКУ.

Перевіркою питань нарахування
позивачем податку на прибуток, СДПІ з
обслуговування великих платників у м.
Запоріжжі було встановлено, що ТОВ
"Запоріжнафтопродуктгруп" відносяться
до витрат суми відшкодування плати за
землю. При цьому податковим органом,
уході перевірки, було встановлено, що
за договором Як свідчать матеріали
справи, ПАТ "Запоріжнафтопродукт"
здійснив відчуження об'єктів
нерухомості (нафтобази та АЗС) на
території Запорізької області на
користь ТОВ "Торгова фірма
Запоріжнафтопродукт" шляхом передачі
до статутного капіталу останнього. При
цьому, договори оренди землі, на яких
розташовані передані об'єкти
нерухомості укладені із місцевими
(міськими, селищними, сільськими)
радами та ПАТ "Запоріжнафтопродукт", як
колишнього власника нерухомого майна.
На нового власника нові договори
оренди землі із державними органами не
переоформлялись, процедура перебуває у
стані переоформлення.

Разом з тим, до закінчення процедури
переоформлення права на оренду землі
за новим власником нерухомості, між ПАТ
"Запоріжнафтопродукт" та ТОВ "Торгова
фірма Запоріжнафтопродукт" 19.08.2010 був
укладений договір №57-563 про тимчасове
відшкодування (до закінчення
переоформлення права на землю)
понесених витрат з плати за землю.

В подальшому, ТОВ "ТФ
Запоріжнафтопродукт" передало об'єкти
нерухомості в суборенду позивачу, який,
як новий користувач об'єктів
нерухомості, також уклав із ТОВ "ТФ
Запоріжнафтопродукт" договір на
відшкодування витрат з плати за землю.

У зв'язку з тим, що при проведенні
перевірки що перевіряючими не були
визнані витрати позивача з компенсації
ПАТ "Запоріжнафтопродукт" витрат з
плати за землю, податковий орган вважає
безпідставним віднесення до складу
податкового кредиту сум ПДВ з такого
відшкодування витрат.

Висновки відповідача в цій частині є
безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 187.1. ПКУ датою
виникнення податкових зобов'язань з
постачання товарів/послуг вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Згідно п. 198.1. ст.198 ПКУ право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

198.2. Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; або дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Для операцій із ввезення на митну
територію України товарів датою
виникнення права на віднесення сум
податку до податкового кредиту є дата
сплати податку за податковими
зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8
статті 187 цього Кодексу, а для операцій
з постачання послуг нерезидентом на
митній території України - дата сплати
(нарахування) податку за податковими
зобов'язаннями, що були включені
отримувачем таких послуг до податкової
декларації попереднього періоду.

198.5. Платник податку зобов'язаний
нарахувати податкові зобов'язання
виходячи з бази оподаткування,
визначеної відповідно до пункту 189.1
статті 189 цього Кодексу, за
товарами/послугами, необоротними
активами, під час придбання або
виготовлення яких суми податку були
включені до складу податкового
кредиту, у разі якщо такі
товари/послуги, необоротні активи
починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об'єктом
оподаткування відповідно до статті 196
цього Кодексу (крім випадків
проведення операцій, передбачених
підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196
цього Кодексу);

б) в операціях, звільнених від
оподаткування відповідно до статті 197,
підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу,
міжнародних договорів (угод) (крім
випадків проведення операцій,
передбачених підпунктом 197.1.28 пункту
197.1 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються
платником податку в межах балансу
платника податку, у тому числі передача
для невиробничого використання,
переведення виробничих необоротних
активів до складу невиробничих
необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською
діяльністю платника податку.

З метою застосування цього пункту
податкові зобов'язання і податковий
кредит визначаються на дату початку
фактичного використання
товарів/послуг, необоротних активів,
визначену в первинних документах,
складених відповідно до Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні".

198.6. Не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом
статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 200.1. ст.200 ПКУ,сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Таким чином, оскільки ТОВ
"Запоріжнафтопродуктгруп" правомірно
віднесло до витрат витрати з
відшкодування плати за землю,
підприємство має право віднесення
відповідних сум до складу податкового
кредиту.

5. Щодо перевищення встановлених
лімітів залишку готівки. Дотримання
порядку визначення строків здачі
готівкової виручки (готівки) та
розрахунку ліміту каси.

Перевіркою СДПІ з обслуговування
великих платників у м. Запоріжжі
встановлено порушення позивачем пп.2.3.
п.2 Постанови Правління Національного
Банку №637 від 15.12.2004, а саме, встановлено
перевищення затвердженого ліміту каси
на загальну суму 206876,02 грн.

Як зазначив позивач, відповідальність
за перевищення встановлених лімітів
залишку готівки в касах підприємств
передбачено ст.1 Указу Президента
України від 12.06.1995, №436/95 "Про
застосування штрафних санкцій за
порушення норм з регулювання обігу
готівки".

У відповідності до п.п.5.2. п.5 Положення
про ведення касових операцій в
національній валюті в Україні,
затвердженого Постановою Правління
Національного Банку України №637 від
15.12.2004 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції 13.01.2005 за №40/10320
(надалі - Положення №637), ТОВ
"Запоріжнафтопродуктгруп" самостійно
встановлено ліміт залишку готівки в
касі офісу та відділень реалізації
нафтопродуктів (далі ВРН), який
затверджено наказами підприємства.

Згідно наказу ТОВ
"Запоріжнафтопродуктгруп" від 29.12.2010 №29
встановлено ліміт каси по Запорізькому
ВРН від 29.12.2010 №29 у сумі 5045 грн. Інші
ліміти залишку готівки в касі
підприємства не надавались.

Перевіркою дотримання порядку
визначення строків здачі готівкової
виручки (готівки) та розрахунку ліміту
каси встановлено порушення п.2.3. п.2
Положення №637, а саме встановлено, що
Запорізьке ВРН у 2011 році здійснювало
розрахунки готівкою з фізичною особою -
підприємцем протягом одного дня за
одним або кількома платіжними
документами понад граничної суми
розрахунків готівкою, установлених
постановою Правління НБУ, що
відображено в касових книгах.

Запорізьке ВРН за реалізацію
дизельного палива згідно договору від
10.01.2011 здійснювало готівкові
розрахунки з фізичною особою ОСОБА_10,
номер облікової картки платника
податку НОМЕР_4 (місцезнаходження
АДРЕСА_1) по рахунку 361 понад граничної
суми, встановленої законодавством (10000
грн.).

В ході перевірки було встановлено, що у
серпні-вересні 2011 року Запорізьке ВРН
ТОВ "Запоріжнафтопродуктгруп", згідно
договору від 10.01.2011 року (реалізація
дизельного палива), мало
взаєморозрахунки через касу
підприємств із вищезазначеною
фізичною особою - підприємцем на
загальну суму 265196,25 грн.

Відповідач посилається на порушення
позивачем п.2.3. ст..2 Постанови Правління
НБУ від 15.12.2004 №4, згідно якого
підприємства (підприємці) мають право
здійснювати розрахунки готівкою між
собою та/або з фізичними особами
протягом одного дня за одним або
кількома платіжними документами в
межах граничних сум розрахунків
готівкою, установлених відповідною
постановою Правління НБУ.

Платежі понад установлені граничні
суми проводяться через банки або
небанківські установи, які в
установленому законодавством порядку
отримали ліцензію на переказ коштів
без відкриття рахунку, шляхом
перерахування коштів з поточного
рахунку або внесення коштів до банку
для подальшого їх перерахування на
поточні рахунки. Кількість підприємств
(підприємців) та фізичних осіб, з якими
здійснюються розрахунки, протягом дня
не обмежуються.

Зазначені обмеження стосуються також
розрахунків між підприємцями в оплату
за товари, що придбані на виробничі
(господарські) потреби за рахунок
коштів, одержаних за корпоративними
спеціальними платіжними засобами.

Відповідно до Постанови Правління НБУ
від 09.02.2005 №32 "Про встановлення
граничної суми готівкового розрахунку"
(надалі - Постанова №32) діючої на період
перевірки, встановлено граничну суму
готів кого розрахунку одного
підприємства (підприємця) з іншими
підприємством (підприємцем) протягом
одного дня за одним або кількома
платіжними документами відповідно до
пункту 2.3. Положення №637, у розмірі 10000
(десять тисяч) грн.

Таким чином, перевіряючими було
встановлено перевищення встановлених
лімітів залишку готівки в касі
Запорізьким ВРН ТОВ
"Запоріжнафтопродуктгруп" при
здійсненні готівкових розрахунків з
ФОП ОСОБА_10 понад установлену граничну
(10000 грн.) суму, у зв'язку з чим позивачем
було завищено встановлений ліміт каси
підприємства в загальній сумі
перевищення 206876,02 грн.

Розглянувши надані докази, та
з'ясувавши правомірність застосування
сторонами чинних нормативних актів,
суд вважає висновки СДПІ з
обслуговування великих платників у м.
Запоріжжі безпідставними.

При проведенні перевірки податковим
органом було встановлено порушення
позивача на підставі п.2.3. Постанови
Правління НБУ №637 в редакції від 06.06.2013,
яка діяла на момент перевірки.

Разом з тим, при здійсненні перевірок
податковими органами повинно
досліджуватись правильність
нарахування та сплати податків і
зборів у відповідності до
нормативно-процесуальних актів,
чинними на момент здійснення
господарських операцій.

Згідно принципу дії законів у часі,
закон зворотної сили не має, а отже не
може застосовуватись до правовідносин,
які діяли до набрання ним чинності.

Пункт 2.3. положення №637, в редакції, яка
діяла в період, що перевірявся,
встановлював, що у разі здійснення
підприємствами готівкових розрахунків
з іншими підприємствами (підприємцями)
понад установлену граничну суму (10000
грн.), кошти в розмірі перевищення
встановленої суми розрахунків
додаються до фактичних залишків
готівки на кінець дня платника готівки
одноразово в день здійснення цієї
операції з подальшим порівнянням
одержаної розрахункової суми із
підтвердженим лімітом каси.

Тобто ця вимога стосується лише
платника готівки, при цьому ТОВ
"Запоріжнафтопродукт" фактично був
отримувачем готівки.

Поширення обмежень на осіб, які
приймають готівку, зазначеним
Положенням №637, в редакції, що діяла на
момент здійснення господарських
операцій, не передбачено, що також
підтверджується листом НБУ №11-113/1430-4321
від 27.04.2005.

Пунктом 7.23 Положення №637) містить
алгоритм розрахунку понадлімітних
залишків готівки в касі, відповідно до
якого позивачем було зроблено
розрахунок, в якому відсутні
понадлімітні залишки готівки в касі
підприємства за перевіряє мий період.

Як свідчать матеріали справи, всі
грошові кошти, що надходили в перевіряє
мий період, обліковувалися через
касовий апарат МІНІ 500.02МЕ, заводський
номер ПБ 57303712, фіскальний номер ,
зареєстрований 22.02.2011 в СДПІ з
обслуговування великих платників у м.
Запоріжжі (реєстраційне посвідчення
№).

Також, суд вважає за необхідне звернути
увагу відповідача на те, що згідно
оглядового листа ДПА України
№14083/7/23-7017/572 від 06.07.2009, обмеження 10000,00
не розповсюджується на готівкові
розрахунки, які були належним чином
проведені через зареєстровані РРО.

Крім цього, п.5.9. Положення №637
зазначено, що готівкові кошти не
вважається понадлімітними в день їх
надходження, якщо вони були здані в
сумі, що перевищує встановлений ліміт
каси, до обслуговуючих банків не
пізніше наступного робочого дня банку
або були видані для використання
підприємством відповідно до
законодавства наступного дня на
потреби, які пов'язані з діяльністю
підприємства.

Відповідно до Положення про ведення
касових операцій у національній валюті
в Україні, затвердженим Постановою
Правління НБУ №367 від 15.12.2004, Постановою
Правління НБУ №252 від 29.04.2009 "Про
встановлення граничної суми
готівкового розрахунку" на підставі
розрахунків встановлення лімітів
залишків готівкових коштів в касах
відділень реалізації нафтопродуктів і
АЗС, ТОВ "Запоріжнафтопродуктгруп" було
видано наказ №55 від 31.12.2010, відповідно
до якого з 01.01.2011 для СП "Запорізьке ВРН"
встановлено ліміт каси у сумі 824147 грн.
На виконання вимог вищевказаного
наказу, розпорядженням СП "Запорізьке
ВРН" №29 від 31.12.2010 встановлено ліміт
каси по нафтобазі у сумі 5045,00 грн. На
виконання п.2.8. положення №637 всі суми
готівкових надходжень в той же день
були про інкасовані службою інкасації
банку і здані до установи банку.

Згідно звіту касира за 04.08.2011 (аркуш 29
касової книги) залишок на початок дня
складав 1465,09 грн., надходження грошових
коштів за цей день становили 43761,25 грн.,
видаток на кінець дня - 45080,00 грн, в
результаті чого залишок на кінець
04.008.2011 складав 146,34 грн. Внесення
грошових коштів в цей же день до
установи банку підтверджується
квитанцією ПАТ КБ "Приватбанк" м.
Запоріжжя від 04.08.2011 №6288.62.1.

Аналогічна ситуація і по іншим
перевіряємим датам:

- 01.09.2011 - залишок на початок дня склав 1
343,99 грн. Надходження грошових коштів за
цей день становив 100668,15 грн. Видаток на
кінець дня - 101440,00 грн. Залишок на кінець
01.09.2011 склав 572,14 грн.Внесення грошових
коштів в цей же день до установи банку
підтверджується квитанцією ПАТ КБ
"Приватбанк" м. Запоріжжя від 01.09.2011
№6032.3.2;

- 06.09.2011 - залишок на початок дня складав
4853,05 грн. Надходження грошових коштів
за цей день становив 24620,00 грн. Видаток
на кінець дня - 29369,00 грн. Залишок на
кінець 06.09.2011 склав 104,05 грн. Внесення
грошових коштів в цей же день до
установи банку підтверджується
квитанцією ПАТ КБ "Приватбанк" м.
Запоріжжя від 06.09.2011 №6032.29;

- 15.09.2011 - залишок на початок дня склав
3782,24 грн. Надходження грошових коштів
за цей день становив 100825,00 грн. Видаток
на кінець дня становив 103570,00 грн.
Залишок на кінець 15.09.2011 склав 1037,24 грн.
Внесення грошових коштів в цей же день
до установи банку підтверджується
квитанцією ПАТ КБ "Приватбанк" м.
Запоріжжя від 15.09.2011 №6032.106.1.

Таким чином, при відповідачем не було
враховано абз.4 п.2.3. Положення №367, в
редакції, що діяла у перевіряємий
період, у зв'язку з чим було застосовано
санкції за здійснення підприємством
розрахунків з іншим підприємцем понад
установлену граничну суму, не
передбачену жодним нормативним актом,
що діяв на момент проведення
розрахунків, і до неналежного суб'єкта.
и

Враховуючи викладене, висновок
податкового органу про порушення
позивачем чинного законодавства з
регулювання обігу готівки є таким , що
не відповідає дійсності.

Таким чином, за результатом розгляду
справи, суд приходить до висновку, що
виявлені в акті порушення не
підтверджуються матеріалам справи, а
тому спірні податкові повідомлення -
рішення винесені безпідставно та є
такими, що підлягають скасуванню.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено,
що у справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті
(вчинені) вони: 1) на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Частиною 2 ст. 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

З огляду на припис наведеної норми
процесуального права при розгляді
судом спору щодо правомірності
рішення органу державної податкової
служби , яким платнику податків
донараховані податкові зобов'язання
чи зменшені податкові вигоди,
контролюючий орган має доводити
недобросовісність платника податків.

На підставі вищевикладеного, суд
дійшов висновку, що відповідач не довів
правомірність прийнятих ним спірних
податкових повідомлень-рішень від
13.03.2014 №0, №, №.

Відповідно до ст.162 КАС України у разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
визнання протиправним рішення суб'єкта
владних повноважень чи окремих його
положень, дій чи бездіяльності і про
скасування або визнання нечинним
рішення чи окремих його положень.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійсненні нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст. ст.11, 161-163, 167 КАС України,
суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов Адміністративний позов
задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення від
13.03.2014 №, яким позивачу нараховані
штрафні санкції у розмірі 413752,04грн.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення від
13.03.2014 № , яким позивачу збільшено
грошове зобов'язання з податку на
додану вартість на суму 680748,00 грн. та
застосовано штрафні санкції у розмірі
309874,00грн.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення від
13.03.2014 № , яким позивачу збільшено
грошове зобов'язання з податку на
прибуток на суму 680802,00 грн. та
застосовано штрафні санкції у розмірі
208224,00 грн.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю
"ЗАПОРІЖНАФТОПРОДУКТГРУП" (код 37221323)
судові витрати у розмірі 1461,60 грн. (одна
тисяча чотириста шістдесят одна гривня
60 коп.)

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції

Постанова в повному обсязі у
відповідності до вимог ст. 160 КАС
України оформлена і підписана 15.09.2014.

Суддя О.М. Нечипуренко