Справа № 826/9620/14
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2014-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/9620/14

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 серпня 2014 року № 826/9620/14

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі головуючого судді Катющенка В.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА»

до

Інспекції з питань захисту прав споживачів у Чернівецькій області

про

визнання протиправними та скасування постанови №002 від 10.02.2014, рішень №222 від 11.12.2013 та №223 від 11.12.2013 про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» (далі по тексту – позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Чернівецькій області (далі по тексту – відповідач, Інспекція), в якому просить суд визнати протиправними і скасувати: постанову №002 від 10.02.2014 про накладення штрафних санкцій у сумі 3 400,00 грн.; рішення №222 від 11.12.2013 та №223 від 11.12.2013 про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем на підставі звернення юридичної особи, яке не містило конкретних даних про порушення позивачем законодавства про захист прав споживачів, проведено позапланову перевірку позивача з питань дотримання законодавства про захист прав споживачів, внаслідок чого винесені оскаржувані рішення. Зазначені в акті перевірки порушення, на переконання позивача, не відповідають дійсності, оскільки ТОВ «ДІЄСА» реалізує продукцію з дотриманням вимог технічних регламентів за наявності Національного знака відповідності.

Відповідач проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених в письмових запереченнях, які містяться в матеріалах справи. Зокрема зазначав, що під час реалізації позивачем товару в магазинах на території Чернівецької області допущено порушення, а саме: на товарах відсутній Національний знак відповідності, внаслідок чого до позивача були застосовані штрафні санкції та інші передбачені законом заходи впливу.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 липня 2014 року відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні 05 серпня 2014 року представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання 05 серпня 2014 року не забезпечив, причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу в порядку письмового провадження у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведене, в судовому засіданні 05 серпня 2014 року суд ухвалив про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Спілка захисту прав споживачів Солом'янського району м. Києва листом №405/01-01 від 26.11.2013 звернулась до Держспоживінспекції України, в якому зазначалось, що за даними, одержаними від споживачів, у мережі ТОВ «ДІЄСА» реалізовується продукція з порушенням визначеного нормативними актами порядку маркування продукції, подвійним маркуванням, споживачам на їх вимогу не надаються документи про якість та безпеку продукції з посиланням на центральний офіс, що ймовірно свідчить про їх цілковиту відсутність, відсутня інформація про правила та умови ефективного і безпечного використання продукції згідно із законодавством про мови, в порушення статті 14 Закону України «Про захист прав споживачів» та інших нормативно-правових актів, масово реалізовуються електрочайники, холодильники, електроплити, пральні машини, принтери та інша техніка без національного знака відповідності. За вказаними фактами Спілка захисту прав споживачів Солом'янського району м. Києва просила провести перевірки магазинів торгівельної мережі позивача на предмет дотримання вимог законодавства про захист прав споживачів та законодавства у сфері державного ринкового нагляду.

Державною інспекцією України з захисту прав споживачів було надано згоду відповідачу на проведення позапланових заходів із здійснення державного контролю від 25.11.2013 року №5429-2-7/6 відносно ТОВ «ДІЄСА» стосовно дотримання вимог законодавства про захист прав споживачів в межах компетенції Державної інспекції України з питань захисту прав споживачів та її територіальних органів.

Згідно направлення від 27.11.2013 року №148 про проведення перевірки відповідачем проведено виїзну позапланову перевірку магазину «Ельдорадо» за адресою м. Чернівці, вул. Червоноармійська 71 з питань перевірки характеристик продукції (вид продукції - велика та дрібна побутова техніка, споживча апаратура, телекомунікаційна апаратура, апаратура для оброблення інформації, освітлювальна апаратура), про що складено Акт перевірки характеристик продукції від 27.11.2013 №000178.

В акті перевірки зафіксовані виявлені порушення, а саме: розповсюдження продукції, на якій відсутній Національний знак відповідності (ПК планшетний Apple Ipad, медіа плеєри: Dune TV-102W, Western Digital TV Live Hub, кавоварка Zelmer, тостер Moulinex, холодильник Candy, електричні вбудовані духовки: Hotpoint Ariston FT8501 та FH 532 IX/HAS).

На підставі акта перевірки характеристик продукції Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Чернівецькій області винесено: рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів №222 від 11.12.2013, яким обмежено надання продукції на ринку шляхом тимчасової заборони надання продукції на ринку; рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів №223 від 11.12.2013, яким обмежено надання продукції на ринку шляхом приведення у відповідність до встановлених вимог; постанову про накладення штрафних санкцій від 10.02.2014 №002 у розмірі 3400,00 грн.

31.12.2013 відповідачем на підставі Довідок про результати аналізу виконання рішення винесено рішення №242 та №241, якими скасовано: рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів №222 від 11.12.2013 та №223 від 11.12.2013 у зв'язку з їх повним виконанням позивачем. У той же час доказів виконання вимог відповідача (в тому числі довідок про аналіз виконання рішення), про що зазначено у рішеннях про скасування рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, сторонами суду надано не було.

26.03.2014 року позивач подав скаргу до Державної інспекції України з питань захисту прав споживачів на дії посадових осіб відповідача та просив скасувати оскаржувані рішення, проте листом від 28.05.2014 року №2938-3-11/8 у задоволенні скарги було відмовлено.

Вважаючи, що своїми діями Інспекція з питань захисту прав споживачів у Чернівецькій області щодо винесення постанови про накладення штрафних санкцій порушила законні права та інтереси позивача, останній звернувся з даним адміністративним позовом до суду за їх захистом.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом. Планові та позапланові заходи здійснюються у присутності керівника або його заступника або уповноваженої особи суб'єкта господарювання, в робочий час суб'єкта господарювання, встановлений правилами внутрішнього трудового розпорядку (частина 3 статті 4 Закону).

Статтею 13 Закону України «Про стандарти, технічні регламенти та процедури оцінки відповідності» (далі-Закон) встановлено, що відповідність введених в обіг в Україні продукції, процесів та послуг технічним регламентам є обов'язковою.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про стандарти, технічні регламенти та процедури оцінки відповідності» Кабінет Міністрів України визначає зразок (опис) та затверджує правила застосування Національного знака відповідності, що використовується для засвідчення відповідності технічним регламентам.

Національний знак відповідності, визначений у технічному регламенті, застосовується до всієї продукції, яка є об’єктом та відповідає вимогам цього технічного регламенту.

У разі оцінки відповідності продукції, що є об’єктом технічних регламентів, призначеним органом оцінки відповідності до Національного знака відповідності додається ідентифікаційний код цього органу.

Національний знак відповідності наноситься на упаковку або етикетку продукції та на рекламні матеріали для процесів або послуг, що відповідають вимогам технічних регламентів.

На продукцію, процеси і послуги, які не відповідають технічним регламентам, на продукцію, процеси і послуги, які не придатні для застосування Національного знака відповідності або знаків відповідності стандартам, пакувальні або рекламні матеріали не наносяться знаки або інші позначення, подібні до визначеного Національного знака відповідності, чи інші позначення.

Забороняється застосування Національного знака відповідності до продукції, процесів або послуг, що є об’єктами технічного регулювання, якщо це не визначено в технічних регламентах.

Як визначає Опис національного знака відповідності, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2001 року № 1599, національний знак відповідності має форму незамкненого з правого боку основного кола, усередині якого вміщено стилізоване зображення трилисника.

Пунктом 1 Правил визначено, що національний знак відповідності (далі - знак відповідності) засвідчує відповідність позначеної ним продукції вимогам технічних регламентів, які поширюються на неї.

Згідно пункту 5 зазначених Правил застосування національного знака відповідності, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2001 року №1599, знак відповідності наноситься на виріб та/або на етикетку, тару, пакування, експлуатаційну та товаросупровідну документацію тощо, якщо інше не передбачено відповідним технічним регламентом. Місце та спосіб нанесення (друкування, наклеювання, гравірування, травлення, штампування, лиття тощо) знака відповідності визначається виробником продукції.

Пункт 7 зазначених Правил передбачає, що технічними регламентами можуть встановлюватися особливості застосування знака відповідності.

Вказані норми законодавства свідчать, що Національний знак відповідності засвідчує відповідність позначеної ним продукції вимогам технічних регламентів, які поширюються на неї, та має бути нанесений у відповідності до правила застосування Національного знака відповідності та з урахуванням особливостей, встановлених відповідними технічними регламентами.

Відповідно до пункту 5 Технічного регламенту безпеки низьковольтного електричного обладнання, введення електрообладнання в обіг на території України дозволяється за умови, що його розроблено та виготовлено відповідно до встановлених вимог безпеки, у разі дотримання яких таке електрообладнання не створюватиме небезпеки для життя та здоров'я людей, тварин, майна і довкілля.

Згідно пункту 7 Технічного регламенту безпеки низьковольтного електричного обладнання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 жовтня 2009 року № 1149 (далі по тексту – Технічний регламент), забороняється введення в обіг електрообладнання без декларації про відповідність та національного знака відповідності, нанесеного згідно з правилами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2001 року № 1599 «Про затвердження опису та правил застосування національного знака відповідності».

У разі виникнення сумніву у визначених законодавством органів нагляду щодо виконання вимог безпеки виробник, уповноважений представник чи особа, що відповідає за введення продукції в обіг, можуть подати на розгляд звіт про відповідність електрообладнання вимогам цього Технічного регламенту, виконаний призначеним органом.

Національний знак відповідності наноситься виробником або його уповноваженим представником безпосередньо на електрообладнання, а у разі відсутності можливості його нанесення - відповідно на пакування або документацію, що супроводжує електрообладнання (інструкцію з експлуатації, гарантійне свідоцтво тощо) так, щоб забезпечувалася його чіткість, розбірливість та незмивність протягом передбаченого строку служби.

Нанесення на електрообладнання іншого маркування, схожого за призначенням та формою до національного знака відповідності, забороняється.

У разі коли визначеними законодавством органами нагляду встановлено, що національний знак відповідності застосовується з порушенням встановлених вимог, виробник, його уповноважений представник або особа, яка ввела електрообладнання в обіг, повинні у встановлені строки вжити заходів для усунення порушень та довести електрообладнання до стану відповідності встановленим вимогам. Якщо порушення не усунені, визначені законодавством органи нагляду вживають згідно із законодавством відповідних заходів.

Відповідно до пункту 12 вказаного Технічного регламенту за результатами оцінки відповідності виробник або уповноважений представник проставляє на кожному виробі електрообладнання, пакуванні, інструкції з експлуатації або гарантійному свідоцтві національний знак відповідності та складає декларацію про відповідність за формою згідно з додатком до цього Технічного регламенту.

Згідно пункту 13 постанови Кабінету Міністрів України № 785 від 29.07.2009 року «Про затвердження Технічного регламенту з електромагнітної сумісності обладнання» виробник повинен провести оцінювання електромагнітної сумісності апаратури на основі відповідних явищ з метою забезпечення відповідності апаратури вимогам щодо захисту, встановленим у підпункті 1 пункту 9 цього Технічного регламенту. Правильне застосування всіх відповідних стандартів з переліку національних стандартів рівнозначне проведенню оцінювання електромагнітної сумісності.

Відповідність апаратури основним вимогам повинна підтверджуватися декларацією про відповідність, складеною виробником або уповноваженим представником.

Пунктом 17 вказаного вище Технічного регламенту передбачено, що на апаратуру, відповідність якої цьому Технічному регламенту було доведено із застосуванням процедури, установленої у пунктах 13 або 14 цього Технічного регламенту, наноситься національний знак відповідності. За нанесення національного знака відповідності відповідає виробник або уповноважений представник.

Відповідно до пункту 19 вказаного вище Технічного регламенту Національний знак відповідності наносять на апаратуру або на табличку з її технічними даними згідно з правилами застосування національного знака відповідності, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2001 р. № 1599. У разі коли його нанесення на апаратуру неможливе або невиправдане через її конструкцію, національний знак відповідності повинен бути нанесеним на пакування, якщо таке наявне, та на супровідні документи.

Згідно пункту 27 зазначеного вище Технічного регламенту інформація, необхідна для застосування апаратури за призначенням, повинна міститися в інструкціях, якими супроводжується апаратура.

В акті перевірки відповідач зазначив, що в магазині позивача, де проводилась перевірка, на маркуванні товарів: ПК планшетний Apple Ipad, медіа плеєри: Dune TV-102W, Western Digital TV Live Hub, кавоварка Zelmer, тостер Moulinex, холодильник Candy, електричні вбудовані духовки Hotpoint Ariston FT8501 та FH 532 IX/HAS) не нанесено національний знак відповідності, чим було порушено вимоги пункту 7 Технічного регламенту безпеки низьковольтного електричного обладнання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 жовтня 2009 року № 1149 та пункту 27 Технічного регламенту електромагнітної сумісності обладнання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 2009 року № 785.

Відповідно до ч. 8 ст. 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» органи державного нагляду (контролю) та суб'єкти господарювання мають право фіксувати процес здійснення планового або позапланового заходу чи кожну окрему дію засобами аудіо- та відеотехніки, не перешкоджаючи здійсненню такого заходу.

Разом з тим, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження висновків перевірки.

При цьому, на спростування висновків відповідача, позивачем додано до матеріалів справи декларації відповідності та фотокартки зазначеного вище товару, який перевірявся відповідачем. Вказані товари містять національний знак відповідності, який розміщено згідно вимог законодавчих актів.

З огляду на наведене, враховуючи відсутність факту порушення законодавства, зазначеного в акті перевірки та на підставі якого винесено оскаржувану постанову у частині вказаної продукції, суд приходить до висновку про протиправність постанови про накладення штрафу №002 від 10.02.2014 та наявність підстав для її скасування.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування рішень №222 від 11.12.2013 та №223 від 11.12.2013 про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, суд зазначає наступне.

31 грудня 2013 року відповідачем на підставі Довідок про результати аналізу виконання рішення винесено рішення №242 та №241 від 31.12.2013, якими скасовано: рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів №222 від 11.12.2013 та №223 від 11.12.2013.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 23.06.1997 №2-зп у справі №3/35-313 вказано, що за своєю природою ненормативні акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернення до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

Також, в п. 5 рішення Конституційного суду України від 22.04.2008 №9-рп/2008 у справі №1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акту індивідуальної дії» правова позиція Конституційного суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, розраховані на персональне (індивідуальне) застосування і після реалізації вичерпують свою дію.

Таким чином, враховуючи, що оскаржувані рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів є актами індивідуальної дії, які на час вирішення справи вичерпали свою дію, таким чином права позивача не можуть бути поновлені шляхом визнання їх протиправними, а відтак суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідачем, як суб’єктом владних повноважень, який заперечує проти позову, не доведено правомірність застосування до позивача штрафних санкцій за порушення пункту 1 частини третьої статті 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», з огляду на що постанова Інспекції з питань захисту прав споживачів у Чернівецькій області №002 від 10 лютого 2014 року про накладення штрафних санкцій підлягає визнанню протиправною та скасуванню.

Разом з тим, позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування рішень №222 від 11.12.2013 та №223 від 11.12.2013 про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів визнаються судом такими, що не підлягають задоволенню, оскільки станом на день винесення судового рішення останні скасовані відповідачем.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

На стягнення судових витрат представник позивача ні у позовній заяві, ні в судовому засіданні не наполягав.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову №002 від 10.02.2014 про накладення штрафних санкцій у розмірі 3 400,00 грн., винесену Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Чернівецькій області.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до частини першої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя В.П. Катющенко