Справа № 826/12180/14
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2014-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 11/276
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 вересня 2014 року 15:46
№ 826/12180/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Клочкової Н.В., при
секретарі судового засідання Легейді
Я.А., розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києва
про визнання дій протиправними,
скасування податкових
повідомлень-рішень, за участі
представників сторін:

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Скапоущенко
О.Д.,

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
в судовому засіданні 04.09.2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовом до державної
податкової інспекції в
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві (далі -
відповідач) про визнання протиправними
та скасування податкових-повідомлень
рішень від 11.03.2014 № 94/26-59-17-01, від 10.07.2014 №
94/26-59-17-01 та визнання протиправними дій
відповідача щодо винесення
податкових-повідомлень рішень від
11.03.2014 № 94/26-59-17-01 та від 10.07.2014 № 94/26-59-17-01.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 21.08.2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі № 826/12180/14.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 21.08.2014 року
закінчено підготовче провадження в
адміністративній справі та призначено
до судового розгляду.

В судовому засіданні 04.09.2014 року
представник позивача позовні вимоги
підтримав у повному обсязі та просив
суд задовольнити позов.

Представник відповідача заперечував
проти задоволення адміністративного
позову, з підстав викладених у
письмових запереченнях.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва, встановив.

На підставі наказу від 17.01.2014 № 74/17-01 та
пп. 78.1.1, 78.1.2 п. 78.1 ст. 78, ст. 79 Податкового
кодексу України (далі - ПК України)
проведено документальну невиїзну
перевірку з питань повноти та
своєчасності сплати до бюджету податку
з доходів фізичних осіб (далі - ПДФО)
фізичною особою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1)
за період 2012 року, за результатами якої
складено акт від 10.02.2014 №
046/26-59-17-01/НОМЕР_1.

Відповідачем за результатами
перевірки встановлені наступні
порушення податкового законодавства:

- п. 170.2.2 п. 170.2 ст. 170 ПК України, а саме: не
підтверджені понесені витрати в сумі 450
000,00 грн. з доходом у сумі 450 000,00 грн.,
отриманим від продажу цінних паперів у
звітному календарному періоді - 2012 році
та не сплачено ПДФО у сумі 73924,80 грн.

На підставі складеного акту перевірки
від 10.02.2014 № 046/26-59-17-01/НОМЕР_1 податковим
органом винесене податкове
повідомлення-рішення від 11.03.2014:

- № 94/26-59-07-01, яким збільшено суму
грошового зобов'язання в розмірі 92 406,00
грн., в т.ч. за основним платежем - 73 924,80
грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями - 18 481,20 грн. за платежем:
податок на доходи фізичних осіб (а.с. 32).

Не погоджуючись з вищевказаними
висновками податкового органу, позивач
оскаржив їх в адміністративному
порядку.

Рішенням ГУ Міндоходів у м. Києві від
20.06.2014 скаргу ОСОБА_1 залишено без
задоволення, податкове
повідомлення-рішення від 11.03.2014 №
94/26-59-07-01 - без змін та збільшено суму
грошових зобов'язань з ПДФО в
зазначеному податковому повідомленні -
рішенні на 2 950,75 грн. (за основним
платежем - 2360,60 грн., за штрафними
санкціями - 590,15 грн.) (а.с. 40-43).

На підставі рішення ГУ Міндоходів у м.
Києві від 20.06.2014 ДПІ в Шевченківському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві винесла податкове
повідомлення-рішення від 10.07.2014:

- № 94/26-59-07-01, яким збільшено суму
грошового зобов'язання в розмірі 2950,75
грн., в т.ч. за основним платежем - 2360,60
грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями - 590,15 грн. за платежем:
податок на доходи фізичних осіб (а.с. 55).

Рішенням Міндоходів України від 04.08.2014
скаргу ОСОБА_1 залишено без
задоволення, а податкове
повідомлення-рішення від 11.03.2014 №
94/26-59-07-01 з урахуванням рішення ГУ
Міндоходів у м. Києві від 20.06.2014 - без
змін.

Позивач не погодився з діями
відповідача та податковими
повідомленнями - рішеннями від 11.03.2014 №
94/26-59-07-01, від 10.07.2014 № 94/26-59-07-01, а тому
звернувся до суду.

Як вбачається з матеріалів справи,
підставою для прийняття відповідачем
оскаржуваних податкових повідомлень -
рішень стали отримання фізичною особою
ОСОБА_1 у 2012 році інвестиційного
прибутку у сумі 450 000,00 грн., згідно
договору купівлі-продажу
корпоративних прав ТОВ «Торговий дім
«Інтерспорт Україна» від 01.02.2011 серія
ВРП № 799724 між фізичною особою ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2), який завірений
нотаріально.

Однак, ОСОБА_1 подано до ДПІ в
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві
уточнюючу декларацію про майновий стан
і доходи у 2012 році та задекларовано
загальний фінансовий результат
операцій з інвестиційними активами в
сумі 0,00 грн.

Таким чином, відповідач дійшов
висновку, що позивачем не сплачено ПДФО
в сумі 73 924,80 грн., оскільки не
підтверджені понесені витрати у сумі 450
000,00 грн.

Проте, як зазначає позивач та
підтверджується матеріалами справи,
між фізичною особою ОСОБА_1 (покупець)
та ОСОБА_5 (продавець, РНОКПП НОМЕР_3)
було укладено договір купівлі-продажу
частки у статутному капіталі ТОВ
«Торговий дім «Інтерспорт Україна» від
04.11.2009 (а.с. 58).

Крім цього, як доказ оплати розміру
частки у статутному капіталі ТОВ
«Торговий дім «Інтерспорт Україна» (50%),
що становить 450 000,00 грн., позивач надав
суду копію розписки від 04.11.2009 року про
отримання ОСОБА_5 вищезазначеної суми
коштів від ОСОБА_1 (а.с. 59).

Проте, податковий орган не взяв до
уваги, ані договір від 04.11.2009, оскільки
він не посвідчений нотаріально, ані
розписку від 04.11.2009 за даним договором.

Однак, в судовому засіданні 04.09.2014,
ОСОБА_5, перебуваючи під присягою
свідка та яку було попереджено про
кримінальну відповідальність за
неправдиві показання, повідомила суду,
що вона отримала від ОСОБА_1 суму
готівки в розмірі 450 000,00 грн., у зв'язку
з продажем своїх прав в розмірі 50% в ТОВ
«Торговий дім «Інтерспорт Україна»,
проте, в декларації про доходи фізичних
осіб - це не відобразила.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді всіх обставин
справи в їх сукупності, та враховуючи,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
суд прийшов до переконання про
часткове задоволення позовних вимог
виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до пп.62.1.3 п.6.2.1 ст.62 ПК
України податковий контроль
здійснюється шляхом: перевірок та
звірок відповідно до вимог цього
Кодексу, а також перевірок щодо
дотримання законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, у порядку,
встановленому законами України, що
регулюють відповідну сферу
правовідносин.

Згідно п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України,
документальною перевіркою вважається
перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, а також отриманих в
установленому законодавством порядку
контролюючим органом документів та
податкової інформації, у тому числі за
результатами перевірок інших
платників податків.

Відповідно до пп. 78.1.1, 78.1.2 п. 78.1 ст. 78 ПК
України, документальна позапланова
перевірка здійснюється за наявності
хоча б однієї з таких обставин: за
наслідками перевірок інших платників
податків або отримання податкової
інформації виявлено факти, що свідчать
про можливі порушення платником
податків податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, якщо платник
податків не надасть пояснення та їх
документальні підтвердження на
обов'язковий письмовий запит
контролюючого органу, в якому
зазначаються можливі порушення цим
платником податків податкового,
валютного та іншого законодавства
протягом 10 робочих днів з дня отримання
запиту або платником податків не
подано в установлений законом строк
податкову декларацію або розрахунки,
якщо їх подання передбачено законом.

Згідно п. 86.1 ст. 86 ПК України, результати
перевірок (крім камеральних та
електронних перевірок) оформлюються у
формі акта або довідки, які
підписуються посадовими особами
контролюючого органу та платниками
податків або їх законними
представниками (у разі наявності). У
разі встановлення під час перевірки
порушень складається акт. Якщо такі
порушення відсутні, складається
довідка.

Відповідно до п. 58.1 ст. 58 ПК України, у
разі коли сума грошового зобов'язання
платника податків, передбаченого
податковим або іншим законодавством,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи,
розраховується контролюючим органом
відповідно до статті 54 цього Кодексу
(крім декларування товарів,
передбаченого для громадян), або у разі
коли за результатами перевірки
контролюючий орган встановлює факт
невідповідності суми бюджетного
відшкодування сумі, заявленій у
податковій декларації, або зменшує
розмір задекларованого від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість, розрахованого платником
податків відповідно до розділу V цього
Кодексу, такий контролюючий орган
надсилає (вручає) платнику податків
податкове повідомлення-рішення.

Податкове повідомлення-рішення
містить підставу для такого
нарахування (зменшення) податкового
зобов'язання та/або зменшення
(збільшення) суми бюджетного
відшкодування та/або зменшення
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість; посилання на норму
цього Кодексу та/або іншого закону,
контроль за виконанням якого покладено
на контролюючі органи, відповідно до
якої був зроблений розрахунок або
перерахунок грошових зобов'язань
платника податків; суму грошового
зобов'язання, що повинен сплатити
платник податку; суму зменшеного
(збільшеного) бюджетного відшкодування
та/або зменшення від'ємного значення
результатів господарської діяльності
або від'ємного значення суми податку на
додану вартість; граничні строки
сплати грошового зобов'язання та/або
строки виправлення платником податків
показників податкової звітності;
попередження про наслідки несплати
грошового зобов'язання або внесення
виправлень до показників податкової
звітності в установлений строк;
граничні строки, передбачені цим
Кодексом для оскарження податкового
повідомлення-рішення.

До податкового повідомлення-рішення
додається розрахунок податкового
зобов'язання та штрафних (фінансових)
санкцій.

Таким чином, податковий орган має право
проводити документальні позапланові
перевірки, оформляти результати
перевірки у формі акту та виносити
податкові повідомлення-рішення.

Враховуючи вищенаведені норми
законодавства, суд дійшов висновку, що
позивачем не доведено суду
протиправність дій відповідача щодо
винесення податкових-повідомлень
рішень від 11.03.2014 № 94/26-59-17-01, від 10.07.2014 №
94/26-59-17-01.

Крім цього, суд звертає увагу позивача,
що достатнім способом захисту
порушених прав та інтересів, а також їх
відновлення, є позовні вимоги позивача
щодо визнання протиправними та
скасування податкових-повідомлень
рішень від 11.03.2014 № 94/26-59-17-01, від 10.07.2014 №
94/26-59-17-01, які породжують підстави для
зміни майнового стану фізичної особи
ОСОБА_1.

Відтак, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги позивача в частині визнання
протиправними дій відповідача щодо
винесення податкових-повідомлень
рішень від 11.03.2014 № 94/26-59-17-01, від 10.07.2014 №
94/26-59-17-01 не підлягають задоволенню.

Крім цього, суд зазначає, що справляння
податку з фізичних осіб визначено
розділом IV ПК України та встановлено,
що платниками податку є: фізична особа -
резидент, яка отримує доходи як з
джерела їх походження в Україні, так і
іноземні доходи; фізична особа -
нерезидент, яка отримує доходи з
джерела їх походження в Україні;
податковий агент (п. 162.1 ст. 162 ПК
України).

Щодо порушень позивачем п. 170.2.2 п. 170.2 ст.
170 ПК України: інвестиційний прибуток
розраховується як позитивна різниця
між доходом, отриманим платником
податку від продажу окремого
інвестиційного активу, та його
вартістю, що визначається із суми
витрат на придбання такого активу з
урахуванням норм підпунктів 170.2.4 - 170.2.6
цього пункту (крім операцій з
деривативами), судом було встановлене
наступне.

Позиція відповідача ґрунтується на
тому, що згідно п. 167.1 ст. 167 ПК України,
ставка податку становить 15 відсотків
бази оподаткування щодо доходів,
нарахованих (виплачених, наданих) (крім
випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5
цієї статті), у тому числі, але не
виключно у формі заробітної плати,
інших заохочувальних та
компенсаційних виплат або інших виплат
і винагород, які нараховуються
(виплачуються, надаються) платнику у
зв'язку з трудовими відносинами та за
цивільно-правовими договорами; виграшу
в державну та недержавну грошову
лотерею, виграш гравця (учасника),
отриманий від організатора азартної
гри. Загальний оподатковуваний дохід -
будь-який дохід, який підлягає
оподаткуванню, нарахований
(виплачений, наданий) на користь
платника податку протягом звітного
податкового періоду. Перелік доходів,
які підлягають оподаткуванню наведено
у ст. 164 ПК України. Якщо база
оподаткування, яка визначена з
урахуванням норм пункту 164.6 статті 164
цього розділу щодо доходів, зазначених
в абзаці першому цього пункту, в
календарному місяці перевищує
десятикратний розмір мінімальної
заробітної плати, встановленої законом
на 1 січня звітного податкового року, до
суми такого перевищення
застосовується ставка 17 відсотків.
Платники податку, які подають
податкові декларації за податковий
(звітний) рік згідно із статтями 177 і 178
цього розділу, застосовують ставку
податку 17 відсотків до частини
середньомісячного річного
оподатковуваного доходу, що перевищує
десятикратний розмір мінімальної
заробітної плати, встановленої законом
на 1 січня податкового (звітного) року.
Розмір середньомісячного річного
оподатковуваного доходу
розраховується як сума загальних
місячних оподатковуваних доходів,
зазначених в абзаці першому цього
пункту, поділена на кількість
календарних місяців, протягом яких
платником податку було одержано такі
доходи у податковому (звітному) році, за
який здійснюється декларування.

Крім цього, податковий орган зазначає,
що, оскільки, договір купівлі-продажу
частки у статутному капіталі ТОВ
«Торговий дім «Інтерспорт Україна» від
04.11.2009 не був посвідчений нотаріально,
то ОСОБА_1 не надано до перевірки
документів, що підтверджують понесення
інвестиційних збитків, а, відтак,
позивач повинен був сплатити ПДФО в
розмірі 73924,80 грн.

У зв'язку з чим суд зазначає, що згідно
ч. 1 ст. 209 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України), в редакції від 24.07.2009,
правочин, який вчинений у письмовій
формі, підлягає нотаріальному
посвідченню лише у випадках,
встановлених законом або домовленістю
сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Крім цього, ч. 2 ст. 656 ЦК України
встановлено, що предметом договору
купівлі-продажу можуть бути майнові
права. До договору купівлі-продажу
майнових прав застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж, якщо інше
не випливає із змісту або характеру цих
прав.

Згідно ст. 657 ЦК України, договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Таким чином, згідно норм ЦК України,
договір купівлі-продажу майнових прав
не містить обов'язкової вимоги щодо
нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч. 1 ст. 147 ЦК України,
учасник товариства з обмеженою
відповідальністю має право продати чи
іншим чином відступити свою частку (її
частину) у статутному капіталі одному
або кільком учасникам цього
товариства.

Крім цього, згідно п. «д» ст. 10 Закону
України «Про господарські товариства»,
в редакції від 31.10.2008, учасники
товариства мають право здійснити
відчуження часток у статутному
(складеному) капіталі товариства,
цінних паперів, що засвідчують участь у
товаристві, в порядку, встановленому
законом.

Крім іншого, суд звертає увагу
відповідача, що за вимогами цивільного
законодавства, правочин є правомірним,
якщо його недійсність прямо не
встановлена законом або якщо він не
визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК
України).

Згідно ст. 234 ЦК України, фіктивним є
правочин, який вчинено без наміру
створення правових наслідків, які
обумовлювалися цим правочином.
Фіктивний правочин визнається судом
недійсним.

Однак, такого рішення суду
відповідачем не надано, крім цього,
положення щодо фіктивності договору
купівлі-продажу від 04.11.2009
спростовується матеріалами справи та
показаннями свідка.

Таким чином, позивач діяв у
відповідності до вимог законодавства
України та надав податковому органу
всі необхідні документи щодо
підтвердження понесення інвестиційних
збитків в розмірі 450 000,00 грн., однак,
вони не були враховані контролюючим
органом під час перевірки.

Відтак, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги про визнання протиправними та
скасування податкових-повідомлень
рішень від 11.03.2014 № 94/26-59-17-01, від 10.07.2014 №
94/26-59-17-01 підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

В ч.1, ч.4, ч.5 та ч.6 ст.72 КАС України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених ст.72 цього
Кодексу. Суб'єкт владних повноважень
повинен подати суду всі наявні у нього
документи та матеріали, які можуть бути
використані як докази у справі. У разі
невиконання цього обов'язку суд
витребовує названі документи та
матеріали. Суд може збирати докази з
власної ініціативи. Якщо особа, яка
бере участь у справі, без поважних
причин не надасть докази на пропозицію
суду для підтвердження обставин, на які
вона посилається, суд вирішує справу на
основі наявних доказів.

Частиною 1 ст.71 КАС України встановлено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

Статтею 159 КАС України встановлено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яке
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Беручи до уваги вищенаведене в
сукупності, проаналізувавши матеріали
справи та надані сторонами докази, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
частково є обґрунтованими, а, відтак,
такими, що підлягають частковому
задоволенню.

Згідно зі ст. 94 КАС України, якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 69-71, 94, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення - рішення
державної податкової інспекції в
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві від
11.03.2014 № 94/26-59-17-01 та від 10.07.2014 № 94/26-59-17-01.

3. В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

4. Присудити з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП
НОМЕР_1) понесені судові витрати в
розмірі 192,00 грн. (сто дев'яносто дві грн.
00 коп.).

Постанова набирає законної сили згідно
ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, після закінчення
строку на апеляційне оскарження,
встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо постанова не оскаржена в
апеляційному порядку. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст.ст.
185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України, шляхом подання
через суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Суддя
Н.В. Клочкова