Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2014 року м.
Київ К/9991/40777/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л.,
Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в
Новоазовському районі Донецької
області про перерахунок пенсії, за
касаційними скаргами Управління
Пенсійного фонду України в
Новоазовському районі Донецької
області на постанову Новоазовського
районного суду Донецької області від 10
листопада 2010 року, ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 15 березня 2011 року та ухвалу
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 7 червня 2011
року,-

у с т а н о в и л а :

У жовтні 2010 року позивач звернувся до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що з 13 червня 2008 року
є інвалідом 3-ої групи, має статус особи,
постраждалої внаслідок Чорнобильської
катастрофи І категорії, а тому за
правилами статей 50, 54 Закону України
від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (далі -
Закон № 796-ХІІ) має право на державну та
додаткову пенсії в розмірі кратному
мінімальній пенсії за віком.

Посилаючись на відмову відповідача у
проведенні належного йому перерахунку
пенсії, позивач просив зобов'язати
усунути зазначені порушення, та
призначити пенсію, передбачену
статями 50, 54 Закону № 796-ХІІ з 13 червня
2008 року.

Постановою Новоазовського районного
суду Донецької області від 10 листопада
2010 року, залишеної без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 15 березня
2011 року позовні вимоги задоволено.
Іншою оскаржуваною ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 7 червня 2011 року відмовлено у
задоволенні заяви відповідача про
роз'яснення порядку виконання судового
рішення, та задоволено заяву позивача
про встановлення порядку виконання
судового рішення.

У касаційних скаргах відповідач,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просить
оскаржувані судові рішення скасувати,
в задоволенні позову відмовити в
повному обсязі.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційних скарг, матеріали
справи колегія суддів, в межах статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, дійшла висновку про
відхилення скарг з таких підстав.

Задовольняючи позов, суди виходили з
того, що при розрахунку державної та
додаткової пенсій передбачених
статтями 50, 54 Закону України № 796-ХІІ,
застосуванню при їх обчисленні
підлягає розмір прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність,
встановленого в законі про Державний
бюджет України на відповідний рік, із
якого визначається мінімальний розмір
пенсії за віком. Крім того, суди
виходили з того, що позивачу слід
призначити спірну пенсію з дати
встановлення 3-ої групи інвалідності,
тобто з 13 червня 2008 року.

Також відмовляючи у задоволенні заяви
про роз'яснення судового рішення
апеляційний суд, на підставі наявних у
справі даних встановив і правильно
виходив з того, що воно за змістом і
суттю є зрозумілим.

З таким висновком погоджується і
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України.

Так, статтею 49 Закону № 796-ХІІ пенсії
особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

У відповідності з частиною четвертою
статті 54 Закону № 796, яка визначає
підстави та умови призначення
державних пенсій особам, віднесеним до
категорії 1 та у зв'язку з втратою
годувальника, в усіх випадках розміри
пенсії для інвалідів, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчими - по
3 групі інвалідності - 6 мінімальних
пенсій за віком.

Згідно зі статтею 50 цього Закону
особам, віднесеним до категорії 1,
зокрема інвалідам 3 групи,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у
розмірі 50 процентів мінімальної пенсії
за віком. Виплата додаткової пенсії
відповідно до статті 53 зазначеного
Закону здійснюється повністю
незалежно від заробітку, пенсії чи
іншого доходу.

Таким чином, вихідним критерієм
обрахунку державної та додаткової
пенсій виступає мінімальна пенсія за
віком. Мінімальний розмір пенсії за
віком згідно статті 28 Закону України
від 9 липня 2003 року № 1058-ІV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Порядок обчислення пенсій по
інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання, і пенсій у
зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 30 травня 1997 року
№ 523.

Ця Постанова є чинною і її положення
стосовно критеріїв обчислення
розмірів пенсій відповідають
положенням статей 50, 54 Закону України №
796-ХІІ.

Тому, суди правильно виходили із
загальних засад пріоритетності
законів над підзаконними актами, а їх
висновок, що при розрахунку державної
та додаткової пенсій передбачених
статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ,
застосуванню підлягає розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність,
встановленого в законі про Державний
бюджет України на відповідний рік, із
якого визначається мінімальний розмір
пенсії за віком, є обґрунтованим.

Положення частини третьої статті 28
Закону «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», не є
перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій
чи доплат пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого
крім передбаченого частиною 1 цієї
статті мінімального розміру пенсії за
віком.

Суди правильно виходили також з того,
що норми Закону України «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України», в частині змін до
Закону №796-ХІІ, не підлягають
застосуванню до даного спору, оскільки
рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року вони визнані
неконституційними.

Таким чином, рішення судів
відповідають дійсним обставинам
справи та нормам матеріального і
процесуального права, доводи
касаційної скарги їх висновків не
спростовують, такі ґрунтуються на
помилковому трактуванні правових норм,
а тому підстав для скасування судових
рішень колегія суддів не вбачає.

Крім того, судові рішення за змістом і
суттю є зрозумілими, а тому з
урахуванням вимог статті 170 Кодексу
адміністративного судочинства
України, підстав для задоволення заяви
відповідача щодо роз'яснення судового
рішення у суду апеляційної інстанції
не було, і підстав для його скасування
також немає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційні скарги Управління
Пенсійного фонду України в
Новоазовському районі Донецької
області відхилити, а постанову
Новоазовського районного суду
Донецької області від 10 листопада 2010
року, ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 15 березня
2011 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 7 червня 2011 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало