Справа № 817/1515/14
Суддя: Зозуля Д.П.
Дата ухвалення: 2014-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1515/14

10 вересня 2014 року 12год. 35хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді Зозулі
Д.П. за участю секретаря судового
засідання Минько Н.З. та сторін і інших
осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Дашевець Іван
Віталійович,

відповідача: представник Федченко
Олександр Олександрович,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Публічне акціонерне
товариство "Дубенський завод
гумово-технічних виробів"

до Рівненська митниця Міндоходів
про визнання протиправними вимог та
визнання протиправними і скасування
картки відмови та рішення про
коригування митної вартості,
-ВСТАНОВИВ :

Позивач - Публічне акціонерне
товариство "Дубенський завод
гумово-технічних виробів" (далі - ПАТ
«Дубенський завод гумово-технічних
виробів»), звернувся до Рівненського
окружного адміністративного суду з
позовом до Рівненської митниці
Міндоходів про визнання протиправною
вимоги Рівненської митниці Міндоходів
щодо витребовування додаткових
документів при митному оформленні
вантажу, заявленого за митною
декларацією №204030000/2014/000492.

Представник позивача в судовому
засіданні надав пояснення, які
повністю співпадають з позицією, що
викладена в позовній заяві, зокрема
пояснив, що 06.03. 2014 року представником
декларанта ПАТ «Дубенський завод
гумово-технічних виробів» до митного
поста «Дубно» Рівненської митниці
Міндоходів подано в електронному
вигляді митну декларацію №204030000/2014/000492
на товар: невулканізовані гумові
суміші в первинних формах: пластинах,
листах, смужках С-3, сорт 3
(некондиційний), код згідно з УКТ ЗЕД
, умови поставки - FCA Kralovsky-Chlmec,
фактурна вартість 0,45EUR/кг, заявлений
виробник Verde Trade s.r.o., заявлена країна
походження Словаччина з комплектом
документів до неї, в оформленні вантажу
за якою було безпідставно відмовлено.

Також вказав, що відповідачем було
витребувано додаткові документи та
внаслідок їх неподання прийняв Рішення
про коригування митної вартості від
12.03. 2014 року № 204030000/2014/000001/2 та на
підставі цього Рішення відмовив у
митному оформленні товару.

Під час розгляду справи представник
позивача подав заяву від 11.07.2014 року
№545/юр про зміну позовних вимог в
адміністративній справі № 817/1515/14, в
якій просив суд визнати протиправною
вимогу щодо надання додаткових
документів при митному оформленні
вантажу за митною декларацією
№20403000/2014/000492; визнати протиправною
відмову у митному оформленні вантажу,
заявленого за митною декларацією
№20403000/2014/000492; скасувати картку відмови
в прийнятті митної декларації від
12.03.2014 року №204030000/2014/00018; визнати
протиправним та скасувати рішення про
коригування митної вартості від 12.03.2014
року №204030000/2014/000001/2. Заява була судом
прийнята.

Представник відповідача заперечив
проти задоволення адміністративного
позову з підстав, наведених в письмових
запереченнях. Зокрема пояснив, що за
результатами проведення у
відповідності до положень статті 54
Митного кодексу України, контролю
правильності визначення декларантом
митної вартості товару, встановлено, що
у документах, наданих декларантом для
підтвердження заявленої митної
вартості товару у відповідності до
частини 2 статті 53 Митного кодексу
України, не містяться всі данні
відповідно до обраного декларантом
методу визначення митної вартості, та
виявлені окремі розбіжності. З огляду
на вищезазначене, у Рівненської
митниці Міндоходів виникли
обґрунтовані сумніви щодо заявленого
декларантом позивача рівня митної
вартості імпортованих товарів. Просив
відмовити у задоволені позову
повністю.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні пояснення представників
сторін, дослідивши подані ними
письмові докази, оцінивши їх за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на повному, всебічному і
об'єктивному розгляді у судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що у
задоволенні позову слід відмовити
повністю. При цьому суд виходив з
наступного.

Положеннями статті 49 Митного кодексу
України визначено, що митною вартістю
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за товари.

Статтею 54 Митного кодексу України
визначено, що контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється органом доходів і зборів
під час проведення митного контролю і
митного оформлення шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості. Відповідно до частини 4
статті 54 Митного кодексу України
визначено, що орган доходів і зборів
під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів зобов'язаний
здійснювати контроль заявленої
декларантом або уповноваженою ним
особою митної вартості товарів шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості, наявності в
поданих зазначеними особами
документах усіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Під час здійснення митного контролю,
вивчення та аналізу наданих до митного
оформлення документів встановлено ряд
розбіжностей у відомостях, заявлених
декларантом Позивача до митного
оформлення, зокрема наступним.

Пунктом 5.1 зовнішньоекономічного
контракту від 02.07.2013р. №01/2013 (далі -
контракт) передбачені умови поставки
товару FCA Kralovsky-Chlmec (Словацька
Республіка), у довідці про
транспортно-експедиційні витрати №1
від 05.03.2014р. зазначений пункт
відправлення Kralovsky-Chlmec (Словацька
Республіка) (а.с. 76 на звороті, 87-89). В той
же час у міжнародній транспортній
накладній (CMR) від 05.03.2014 №080327 зазначене
місце завантаження товару місто Pribenik
(Словацька Республіка), що не
відповідає відомостям, заявленим у
вказаних документах (а.с. 76). В
електронному інвойсі заявлені
непідтверджені документально
відомості щодо фактичного виробника
товару - Verde Trade s.r.o., країни виробництва
та походження (Словацька Республіка), в
той же час у Сертифікаті якості б/н б/д
до рахунку-фактури № zOF140005 від 05.03.2014р.
зазначено, що товар виготовлений в
країнах Європейського союзу на шинних
та інших гумопереробних підприємствах,
в прайс-листі відправника товару б/н б/д
та каталозі гумових сумішей,
запропонованих до реалізації від
відправника б/н б/д вказано, що
асортимент товару виготовлений в
країнах Європейського Союзу. Крім того,
уповноваженою посадовою особою
Рівненської митниці Міндоходів при
аналізі поданих до митного оформлення
документів було встановлено наявність
ряду розбіжностей, зокрема в графі 31
митної декларації декларантом
Позивача заявлено твердість товару по
ШОРА - не більше 60, тоді як згідно
сертифікату якості твердість по ШОРА -
не більше 60 - 80.

Таким чином, у зв'язку із виявленими
невідповідностями у документах,
наданих декларантом до митного
оформлення товару за митною
декларацією № 204030000/2014/000492, посадовою
особою МП «Дубно» на підставі та у
відповідності до положень частини 3
статті 53 розділу ІІІ Митного кодексу
України повідомлено декларанта про
необхідність надання додаткових
документів, зокрема каталогів,
специфікацій, прейскурантів
(прайс-листів) виробника товару,
висновків про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлених
спеціалізованими експертними
організаціями (а.с. 81 на звороті).

Відповідно до наказу Держмитслужби від
13.07.12 № 362, чинного на момент розгляду
спору, при здійсненні контролю за
правильністю визначення митної
вартості, посадова особа, що здійснює
такий контроль проводить порівняння
рівня заявленої митної вартості
товарів з наявною у митного органу
інформацією про рівень цін на такі
товари або вартість прямих витрат на їх
виробництво, у тому числі сировини,
матеріалів та/або комплектувальних
виробів, які входять до складу товарів
та порівняння рівня заявленої митної
вартості товарів з рівнем митної
вартості ідентичних або подібних
(аналогічних) товарів, митне оформлення
яких вже здійснено. Крім того,
перевіряє наявність взаємозв'язку
продавця та покупця.

Орган доходів і зборів при здійсненні
контролю за правильністю визначення
митної вартості товару повинен
впевнитися, що заявлена декларантом
митна вартість товару ґрунтується на
дійсній вартості. Відповідно до пункту
2(a) статті VII ГАТТ оцінка ввезеного
товару для митних цілей повинна
ґрунтуватися на дійсній вартості
ввезеного товару, який обкладається
митом, або аналогічного товару.
Відповідно до пункту 2(b) статті під
"дійсною вартістю" повинна розумітись
ціна, за якою такий або аналогічний
товар продається або пропонується для
продажу при нормальному ході торгівлі
в умовах вільної конкуренції.

Перевіривши висновки митниці,
покладені в основу оскаржуваних рішень
на предмет їх законності та
обґрунтованості, а також перевіривши
порядок прийняття митним органом цих
рішень, суд приходить до висновку про
обґрунтованість сумнівів митного
органу у дійсності заявленої митної
вартості, наявності підстав для її
коригування та правомірності
прийнятих рішень, виходячи також із
наступного.

Частиною 2 статті 52 Митного кодексу
України визначено, що декларант або
уповноважена ним особа, які заявляють
митну вартість товару, зобов'язанні
подавати митному органу достовірні
відомості про визначення митної
вартості, які повинні базуватись на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що підлягають
обчисленню.

Основним методом визначення митної
вартості товарів є метод за ціною угоди
щодо товарів, які імпортуються. Крім
того, відповідно до частини 2 статті 58
Митного кодексу України метод
визначення митної вартості за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються, не застосовується, якщо
використані декларантом або
уповноваженою ним особою відомості не
підтверджені документально або не
визначені кількісно і достовірні
та/або відсутня хоча б одна із
складових митної вартості, яка є
обов'язковою при її обчисленні.

Митна вартість товарів є розрахунковою
величиною і при її визначенні
враховується вплив цілого ряду
факторів, зокрема, опис конкретного
товару, найменування виробника, країна
походження, умови поставки та оплати
цього товару, обсяги ввезення, маршрут
перевезення, репутація суб'єкта ЗЕД на
ринку України та в країні придбання
товару, інші складові, що впливають на
рівень ціни товару.

Відповідно до поставленої вимоги,
декларантом Позивача повторно були
надані наступні документи:
специфікація №8 від 05.03.2014р. до
зовнішньоекономічного контракту від
02.07.2013 р., № 01/2013; прайс-лист відправника
товару б/н б/д; каталог резинових
сумішей, запропонованих до реалізації
від відправника б/н б/д.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
покликання Позивача, зазначені в
адміністративному позові від 21.05. 2014
року № 01/391 щодо незаконного
витребовування додаткових документів
(у зв'язку з відсутністю в них
розбіжностей та невідповідностей, як
зазначає Позивач) є безпідставними і
такими, що не відповідають дійсним
обставинам справи.

Уповноваженою посадовою особою
Рівненської митниці Міндоходів за
результатом аналізу та опрацювання
додатково наданих документів
встановлено, оскільки додатково надані
документи (каталог та прайс-лист) не
містять ані дати їх видачі, ані терміну
їх чинності, також відповідно до
інформації, що містяться у цих
документах, фірма Verde Trade s.r.o. не є
виробником імпортованих товарів, їх не
можна вважати як каталоги,
специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару.
Додатково листом ПАТ «Дубенський завод
гумово-технічних виробів» від 01.04.2014
№01/257 Рівненській митниці Міндоходів
надано копію висновку експерта
Рівненської Торгово-промислової
Палати від 11.03.2014 року.

Дослідивши у судовому засіданні
висновок експерта Рівненської
Торгово-промислової Палати від 11.03.2014
року, судом встановлено, що даний
висновок від 11.03.2014 року не є належним
та допустимим доказом в розумінні
статті 70 КАС України. Суд приймає
обґрунтування представника
відповідача щодо наступного:

Експертом вказано, що при проведені
оцінки ним використовувався
порівняльний метод, водночас не
наведено жодних числових значень цін
товарів з альтернативних джерел
інформації, зазначених у пункті 9
висновку. Експерт оперує числовими
значеннями, що містяться у документах,
наданих замовником (ПАТ «Дубенський
завод гумово-технічних виробів») та
вказаних у пункті 8 висновку, за повної
відсутності порівняння таких значень.
Крім того, не проведено дослідження
якісних характеристик оцінюваного
товару - висновок щодо сортності товару
прийнято на підставі відомостей,
наявних у зовнішньоекономічному
контракті від 02.07.2013р. №01/2013 та
специфікації №8 від 02.07.2013 року (до
митного оформлення не надавалась).
Пунктом 4.1 контракту передбачено, що
якість товару має відповідати діючим
стандартам та вимогам, узгодженим між
собою «продавцем» та «покупцем». При
цьому, у висновку експерта відсутнє
посилання на будь-який документ
(стандарт, вимога, технічні умови тощо)
який регламентує віднесення товару до
того чи іншого сорту.

У висновку зазначено, що на ціну товару
суттєво впливає «… стан об'єкта з точки
зору його дефектів (наявність сучків,
тріщин і т.д. чим більше дефектів, тим
товар дешевше)…». Суд критично оцінює
можливість наявності «сучків та
тріщин» у товарі «невулканізовані
гумові суміші в первинних формах:
пластинах, листах, смужках С-3, сорт 3
(некондиційний)».

Виходячи із вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що митниця
обґрунтовано дійшла висновку щодо
неможливості застосування вказаного
експертного висновку для цілей митної
оцінки Товару.

Положеннями Митного кодексу України,
встановлено, що висновки інших органів,
установ та організацій при митному
оформленні мають виключно
інформаційний або довідковий характер.
З метою об'єктивної оцінки заявленого
декларантом Позивача рівня митної
вартості імпортованих товарів,
посадовою особою Рівненської митниці
Міндоходів, в силу положень наказу
Держмитслужби від 13.07.12 № 362, яким
передбачено, право митного органу на
порівняння рівня заявленої митної
вартості товарів з рівнем митної
вартості ідентичних або подібних
(аналогічних) товарів, митне оформлення
яких вже здійснено, було здійснено
аналіз митних оформлень аналогічних,
ідентичних товарів в найближчий
період.

За результатом такого аналізу
встановлено, що Позивачем 17.02. 2014 року в
зоні діяльності Рівненської митниці
Міндоходів за митною декларацією
№204030000/2014/000393 було здійснено митне
оформлення ідентичного товару із
декларуванням митної вартості на рівні
0, 526 євро/кг (а.с. 85).

Відповідно до вищенаведених обставин,
суд погоджується із висновками митниці
про те, що контрактна вартість
імпортованого позивачем товару не є
такою, що ґрунтується на дійсній
вартості, та про те, що документи,
подані декларантом до митного
оформлення, не містять належного
документального підтвердження
відомостей, заявлених декларантом.
Орган доходів і зборів правомірно
прийшов до висновку, що застосування
методу визначення митної вартості
товару за ціною угоди є неможливим.

Проаналізувавши матеріали справи у їх
сукупності суд приходить до висновку,
що за вказаних обставин та на підставі
статей 54, 55 посадовою особою МП «Дубно»
прийнято правомірне рішення щодо
коригування митної вартості товару. У
рішенні про коригування митної
вартості товарів від 12.03. 2013 року №
204030000/2014/000001/2 наведений вичерпний
перелік додаткових документів, за
умови надання яких митна вартість,
заявлена декларантом, може бути
визнана органом доходів і зборів.

При здійсненні коригування митної
вартості, шляхом почергового
застосування усіх методів, митну
вартість скориговано із застосуванням
шостого резервного методу, при цьому
представником відповідача доведено
під час судового розгляду справи, що
шостий резервний метод був
застосований правомірно, оскільки: у
митниці та декларанта відсутня
інформація щодо виробника та торгової
марки товарів, тому згідно вимог
частини 2 статті 59, частини 3 статті 60
Митного кодексу України, застосування
методу визначення митної вартості за
ціною договору щодо ідентичних товарів
та методу визначення митної вартості
за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів є неможливим;
відсутність у митного органу
достовірної та документально
підтвердженої інформації щодо ціни
одиниці товару для обчислення митної
вартості за методом на основі
віднімання вартості (стаття 62 Митного
кодексу України), інформації щодо
складових вартості товарів наданої
виробником для обчислення митної
вартості за методом на основі
додавання вартості (стаття 63 Митного
кодексу України), унеможливила
визначення митної вартості шляхом
послідовного використання методів,
зазначених у статтях 62, 63 Митного
кодексу України. Таким чином,
визначення згідно з положеннями статті
64 Митного кодексу України митної
вартість ґрунтуючись на раніше
визнаній органами доходів і зборів
митній вартості (митна декларація
№204030000/2014/000862 від 22.04.2014 року) на рівні 0,
526 євро/кг є обґрунтованим.

Позивач також вказує на
неправомірність рішення Рівненської
митниці в частині того, що жодних
консультацій із декларантом ПАТ
«Дубенський завод гумово-технічних
виробів» при здійснення митного
контролю не проводилось. Водночас
судом встановлено, що відповідно до
положень частини 4 статті 54 Митного
кодексу України, обмін інформацією між
декларантом та Рівненською митницею
Міндоходів проведено шляхом
витребування митим органом додаткових
документів. Правомірність такого
обміну підтверджується, зокрема,
постановою Верховного Суду України від
07.09.2012 в адміністративні справі №21-242а12,
наданою представником відповідача в
якості довідкових, інформаційних
матеріалів.

Таким чином, враховуючи наведені норми,
суд приходить до висновку, що дії
Рівненської митниці Міндоходів щодо
винесення Рішення №204030000/2014/000001/2 від
12.03.2014 року про коригування митної
вартості імпортованих ПАТ «Дубенський
завод гумово-технічних виробів»
товарів та Картки відмови в прийнятті
митної декларації №204030000/2014/00018 від
12.03.2014 року правомірними
обґрунтованими та здійсненні в межах
наданої законом компетенції, винесені
обґрунтовано, на підставі та в межах
повноважень, передбачених
Конституцією та законами України, а
також з врахуванням всіх обставин, що
мали значення для їх прийняття.

Підстав для скасування цих рішень
судом не встановлено.

Доводи позивача, викладені в позовній
заяві, щодо неправомірності
оскаржуваних рішення про коригування
митної вартості та картки відмови в
прийнятті митної декларації є
необґрунтованими і не підтвердились
під час розгляду даної
адміністративної справи належними та
допустимими доказами.

В силу вимог ч. 3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім того, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову, а суд згідно
ст. 86 зазначеного Кодексу оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Таким чином, у ході судового засідання
позивач не довів суду обґрунтованості
позовних вимог, а відповідач
підтвердив правомірність своїх дій.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено,
що завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Оскільки факт наявності у позивача
порушеного права не знайшов свого
підтвердження в ході судового
розгляду, то поданий позов належить
залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони - суб'єкта владних повноважень,
суд присуджує з іншої сторони всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати, пов'язані
із залученням свідків та проведенням
судових експертиз. Оскільки суб'єктом
владних повноважень не надано суду
жодного доказу щодо понесення витрат
пов'язаних із залученням свідків та
проведенням судових експертиз, то
судові витрати із позивача не
присуджуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства "Дубенський
завод гумово-технічних виробів" до
Рівненської митниці Міндоходів про
визнання протиправними вимог та
визнання протиправними і скасування
картки відмови та рішення про
коригування митної вартості відмовити
повністю.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Зозуля Д.П.