Справа № 335/1255/14-а (2-а/35/6/2014)
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2014-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

20 червня 2014 рокусправа № 335/1255/14-а
(2-а/35/6/2014)

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Іванова С.М.

суддів: Чабаненко С.В.,
Шлай А.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя на постанову
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 04 березня 2014 року у спpaві
за адміністративним позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України
в Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя про визнання рішення
протиправним та його скасування,
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до управління Пенсійного фонду
України в Орджонікідзевському районі
м. Запоріжжя про визнання рішення
протиправним та його скасування,
зобов'язання призначити пенсію.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
03.01.2014 року він звернувся до УПФУ в
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя із заявою про призначення
пенсії за віком на пільгових умовах
відповідно до п. «а» ст. 13 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»,
оскільки досяг 53 років та мав стаж
роботи більше 20 років, з них більше 7
років працював повний робочий день на
роботах з особливо шкідливими та
особливо важкими умовами праці і за
результатами атестації робочих місць
за Списком № 1. Для призначення пенсії
ним були надані всі необхідні
документи, у тому числі трудова книжка
та уточнююча довідка, що містять записи
про відповідний пільговий період
роботи - з 11.11.1984 року по
31.08.1992 року. Незважаючи на викладене,
Розпорядженням УПФУ в
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя від 03.02.2014 року № 2 відповідач
відмовив йому у призначенні пенсії з
підстав відмови у зарахуванні до стажу
роботи за Списком № 1 періоду його
роботи з 11.11.1984 року по 31.12.1991 року.
Позивач вважав, що вказане
Розпорядження прийнято відповідачем
усупереч чинному законодавству,
ґрунтується на безпідставних мотивах і
не відповідає критеріям правомірності
рішення суб'єкта владних повноважень
визначеним ч. 3 ст. 2 КАС України,
тому просив суд визнати його
протиправним та скасувати, зобов'язати
відповідача зарахувати стаж та
призначити пенсію.

Постановою Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від
04 березня 2014 року
адміністративний позов ОСОБА_1
задоволено повністю.

Визнано розпорядження управління
Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя від 03.02.2014 року № 2 щодо
відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1
протиправним та скасовано.

Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Орджонікідзевському
районі м. Запоріжжя зарахувати
ОСОБА_1 до пільгового стажу з особливо

шкідливими і особливо важкими умовами
праці за Списком № 1 весь період роботи
з 11.11.1984 року по 31.08.1992 року, у зв'язку з
чим призначити та виплачувати пенсію
за віком на пільгових умовах
відповідно до п. «а» ст. 13 Закону
України «Про пенсійне забезпечення» з
часу звернення за її призначенням -
03.01.2014 року.

Рішення суду першої інстанції
мотивовано тим, що відповідачем не
представлено доказів правомірності
ухвалення оскаржуваного рішення та
доказів повного і обґрунтованого
розгляду звернення позивача за
призначенням пенсії.

Не погоджуючись з прийнятим у справі
судовим рішенням, у поданій
апеляційній скарзі відповідач, вказує
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги її заявник посилається на
відсутність підстав для задоволення
позову, правомірність своїх дій
обґрунтовує посиланнями на норми
чинного законодавства України, зокрема
ст. 13 Закону України «Про пенсійне
забезпечення», Порядку підтвердження
наявного трудового стажу для
призначення пенсії за відсутності
трудової книжки або відповідних
записів у ній, просить вимоги
апеляційної скарги задовольнити
повністю та скасувати рішення суду
першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши
доводи апеляційної скарги та
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права в межах доводів
останньої, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно - правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства,
шляхом справедливого, неупередженого
та своєчасного розгляду
адміністративних справ.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод, та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку. Відсутність хоча б
однієї з наведених вище ознак є
підставою для задоволення
адміністративного позову.

При вирішенні цієї справи суд першої
інстанції керувався принципом
верховенства права (ст. 8 КАС України)
відповідно до якого, зокрема, людина, її
права та свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави.

Предметом розглядуваного позову є
оскарження рішення пенсійного органу
про відмову в призначенні пенсії
ОСОБА_1 у зв'язку із не зарахуванням
періоду його роботи з 11.11.1984 року по
31.12.1991 року до пільгового стажу за
Списком № 1.

Згідно із п. 2 Прикінцевих положень
закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» положення Закону України
«Про пенсійне забезпечення»
застосовуються в частині визначення
права на пенсію за віком на пільгових
умовах.

Статтею 12 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» встановлено умови
призначення пенсій за віком, зокрема
необхідний вік для чоловіків - 60 років.

Відповідно до п. «а» ст. 13 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
право на пенсію за віком на пільгових
умовах мають працівники, зайняті
повний робочий день на роботах із
шкідливими і важкими умовами праці, - за
Списком № 1 виробництв, робіт, професій,
посад і показників, затверджуваним
Кабінетом Міністрів України, і за
результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 50 років і
при стажі роботи не менше 20 років, з них
не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше
половини стажу роботи з особливо
шкідливими і особливо важкими умовами
праці, пенсії на пільгових умовах
призначаються із зменшенням віку,
передбаченого статтею 12 цього Закону,
на 1 рік за кожний повний рік такої
роботи чоловікам.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що
підставами для призначення та виплати
пенсії позивачу з моменту досягнення
ним 53 річного віку є саме наявність
стажу роботи не менше 20 років, з них не
менше 5 років роботи з особливо
шкідливими і особливо важкими умовами
праці за професією передбаченою
Списком № 1.

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто
ІНФОРМАЦІЯ_2 йому виповнилось 53 роки, що
підтверджується копією паспорта
позивача.

03.01.2014 року ОСОБА_1 звернувся до УПФУ в
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя із заявою про призначення
пенсії та необхідними документами,
зокрема трудовою книжкою, довідкою ВАТ
«Запорізький металургійний комбінат
«Запоріжсталь» від 17.10.2013 року № 767 про
підтвердження пільгового стажу за
період з 11.11.1984 року по 31.08.1992 року.

Як видно з копії вказаної довідки,
ОСОБА_1 безперервно з 11.11.1984 року по
31.08.1992 року працював за професією
електрослюсаря по ремонту та
обслуговуванню електроустаткування на
ділянці по ремонту обладнання
металургійних цехів (номер робочого
місця 34032), що також підтверджується
копією трудової книжки позивача
НОМЕР_1.

Вказана у довідці професія первинно
включена до Списку № 1 виробництв,
робіт, професій, посад і показників з
шкідливими та важкими умовами праці,
затвердженого постановою КМ
СРСР від 26.01.1991 р. № 10, розділ ІІІ
підрозділ 1 код 103010 а-1753 а розділ ІІІ
підрозділ 2а код 1030200 а-1753 а.

В силу вимог ст. 72 КАС України зазначені
обставини не підлягають додатковому
доказуванню, оскільки визнаються
сторонами, зокрема відповідачем у
наданих суду першої інстанції
письмових запереченнях на даний позов
від 21.02.2014 року № 3058/11, які долучені до
матеріалів справи.

Розпорядженням від 03.02.2014 року № 2 УПФУ
в Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя відмовило ОСОБА_1 у
призначенні пенсії із посиланням на
Порядок застосування Списків № 1 і № 2
виробництв, робіт, професій, посад і
показників при обчисленні стажу
роботи, що дає право на пенсію за віком
на пільгових умовах (далі -
Порядок застосування списків).

Відповідно до п. 3 Порядку застосування
списків до пільгового стажу
зараховується весь період роботи на
відповідних посадах або за професіями
незалежно від дати їх внесення до
Списків за умови підтвердження
документами відповідних умов праці за
час виконання роботи до 21.08.1992 року та
за результатами проведення атестації
робочих місць за умовами праці після
21.08.1992 року.

Наведена норма тлумачиться однозначно
та саме в тому розрізі, в якому її
викладає позивач, тобто, у разі
підтвердження документами відповідних
умов праці за час виконання роботи до
21.08.1992 року та результатами проведеної
атестації робочих місць за умовами
праці після 21.08.1992 року до пільгового
стажу має бути зараховано весь період
роботи особи на відповідних посадах
або за професіями незалежно від дати їх
внесення до Списків.

Відповідно до п. 4.3 Порядку
застосування Списків у разі
підтвердження права на пенсію за віком
на пільгових умовах за результатами
атестації робочих місць, вперше
проведеної до 21.08.1997 року (впродовж 5
років після введення в дію Порядку
проведення атестації робочих місць), до
стажу, який дає право на пенсію за віком
на пільгових умовах, зараховується
весь період роботи на даному
підприємстві у виробництвах,
передбачених Списками.

Як встановлено судом першої інстанції,
атестація робочого місця ОСОБА_1 за
Списком № 1 вперше була проведена
згідно із наказом про атестацію
робочих місць від 25.05.1995 року № 73, тобто
до 21.08.1997 року, тому, у відповідності до
вищевказаних норм, весь період його
роботи за період з 11.11.1984 року по 31.08.1992
року має бути зараховано до стажу, який
дає право на пенсію за віком на
пільгових умовах за Списком № 1.

Порядком підтвердження наявного
трудового стажу для призначення пенсії
за відсутності трудової книжки або
відповідних записів у ній,
затвердженим Постановою КМУ від
12.08.1993 року № 637 встановлено, що
основним документом, який підтверджує
стаж роботи, є трудова книжка. За
відсутності трудової книжки або
відповідних записів у ній трудовий
стаж встановлюється на підставі
довідки, передбаченої п. 20 цього
Порядку, виданої за місцем роботи, а
також архівними установами.

Довідка про підтвердження пільгового
стажу за Списком № 1 від 17.10.2013 року
№ 767, видана позивачу ВАТ
«Запоріжсталь», містить усі
встановлені п. 20 вищевказаного Порядку
відомості.

Зі змісту заперечень відповідача
вбачається, що його доводи про
невідповідність вказаної довідки
вимогам чинного законодавства
ґрунтуються лише на особистому
тлумаченні управлінням вимог чинного
законодавства, зокрема п. 3 Порядку
застосування списків.

В акті перевірки факту роботи в
шкідливих і важких умовах праці, що дає
право на призначення пільгової пенсії
від 21.01.2014 року № 76 в, копія якого була
додана до заперечень, відповідач
фактично надає роз'яснення щодо
застосування норм законодавства, а не
перевіряє відповідність відомостей
викладених в уточнюючій пільговий стаж
довідці первинним документам.

Доказів, які б підтверджували, що
зазначені в довідці відомості не
відповідають змісту первинних
документів, на підставі яких її було
видано, а саме: особової справи,
платіжних відомостей, ЄТКД, штатного
розкладу, наказу про атестацію робочих
місць відповідачем суду не надано.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Між тим, відповідачем не представлено
доказів правомірності ухвалення
оскаржуваного рішення та доказів
повного і обґрунтованого розгляду
звернення позивача за призначенням
пенсії.

Крім того, у своїх запереченнях
відповідач, як на підставу для відмови
у задоволенні позову, посилається на п.
3 Порядку застосування списків, тобто
саме на ту норму, якою правомірно
обґрунтовує свої вимоги позивач.

Наведене свідчить, що відмовляючи
позивачу у зарахуванні до його
пільгового стажу за Списком № 1
спірного періоду роботи та у
призначенні пенсії з 03.01.2014 року
відповідач діяв усупереч вимогам ч. 2
ст. 19 Конституції України, згідно з якою
органи державної влади зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів зазначає, що суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку,
що оскаржуване рішення відповідача не
відповідає встановленим у ч. 3 ст. 2 КАС
України критеріям визначення
правомірності рішень суб'єктів владних
повноважень та є протиправним.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 про
визнання протиправною відмови у
призначенні йому пенсії за віком на
пільгових умовах, зобов'язання
зарахувати до пільгового стажу з
особливо шкідливими і особливо важкими
умовами праці за Списком № 1
весь період його роботи з 11.11.1984 року по
31.08.1992 року, у зв'язку з чим призначити
та виплачувати йому пенсію за віком на
пільгових умовах відповідно до
п. «а» ст. 13 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» з 03.01.2014 року, є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції і не дають
підстав для висновку про помилкове
застосування судом першої інстанції
норм матеріального або процесуального
права, яке призвело б до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для
задоволення апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку про
залишення оскаржуваного рішення суду
першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя - залишити без задоволення.

Постанову Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від
04 березня 2014 року у спpaві
за адміністративним позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України
в Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя про визнання рішення
протиправним та його скасування,
зобов'язання вчинити певні дії -
залишити без змін.

Ухвала суду є остаточною та
оскарженню не підлягає.

Головуючий:
С.М. Іванов

Суддя:
С.В. Чабаненко

Суддя:
А.В. Шлай