Справа № 815/1735/14
Суддя: Федусик А. Г.
Дата ухвалення: 2014-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/1735/14

Категорія: 8.3.13 Головуючий в 1 інстанції:
Марин П. П. Судова колегія Одеського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Федусик А.Г.,

суддів - Танасогло Т.М. та Зуєвої Л.Є.,

при секретарі - Пальоній І.М.,

за участю: представника позивача -
Андрюшина Олексія Степановича та
представника відповідача - Мазур
Наталі Сергіївни

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Одесі апеляційну
скаргу Обслуговуючого кооперативу
"Дачно-будівельний кооператив
"Чорноморська Рів'єра" на постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 17 квітня 2014 року по справі за
адміністративним позовом
Обслуговуючого кооперативу
"Дачно-будівельний кооператив
"Чорноморська Рів'єра" до Державної
податкової інспекції у
Комінтернівському районі Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про скасування податкового
повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2014 року Обслуговуючий
кооператив "Дачно-будівельний
кооператив "Чорноморська Рів'єра" (далі
ОК ДБК) звернувся до суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у
Комінтернівському районі Головного
управління Міндоходів в Одеській
області (далі ДПІ) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення
№ від 24 квітня 2013 року.

В обґрунтування позовних вимог ОК ДБК
зазначалось, що відповідно до
додаткової угоди від 05 вересня 2012 року
договір оренди землі від 29 червня 2006
року, укладений між позивачем та
Чорноморською селищною радою, припинив
свою дію шляхом його дострокового
розірвання з 31 грудня 2012 року, а тому з 01
січня 2013 року позивач не є
землекористувачем та відповідно не є
платником орендної плати за земельну
ділянку, у зв'язку з чим нарахування
податкового зобов'язання є
протиправним та таким, що суперечить
Податковому кодексу України (далі ПК
України).

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 17 квітня 2014
року в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду, ОК
ДБК подав апеляційну скаргу, в якій
зазначається, що вказана постанова
ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача,
розглянувши матеріали справи та
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
10 квітня 2013 року головним державним
податковим інспектором відділу
оподаткування юридичних осіб ДПІ
Гергало І.В. проведено камеральну
перевірку податкової декларації
(розрахунку) орендної плати за землю
ТОВ "Чорноморська Рів'єра", за
результатами якої складено акт
№307/15/32863511 від 10 квітня 2013 року, яким
встановлено заниження податкового
зобов'язання на 62748,03 грн. у зв'язку з не
включенням до податкової декларації з
плати за землю на 2013 рік земельної
ділянки площею 9,87 га.

На підставі акту перевірки №307/15/32863511
від 10 квітня 2013 року та встановлених
порушень ДПІ прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 24
квітня 2013 року, яким позивачу
нараховано суму грошового зобов'язання
за основним платежем у сумі 62748,03 грн. та
за штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) у розмірі 15687,01 грн..

Не погоджуючись з вищенаведеним
податковим повідомленням-рішенням,
позивач звернувся зі скаргою за
вих.№1017 від 17 травня 2013 року до
Головного управління Міндоходів в
Одеській області про скасування
спірного податкового
повідомлення-рішення.

Рішенням про результати розгляду
первинної скарги від 15 липня 2013 року
№277/10/15-32-10-02-07 податкове
повідомлення-рішення № від 24
квітня 2013 року залишено без змін, а
первинну скаргу позивача без
задоволення.

Також, рішенням Міністерства доходів і
зборів України від 15 серпня 2013 року
№8025/6/99-99-10-01-15 про результати розгляду
скарги від 24 липня 2013 року за №2930
залишено без змін податкове
повідомлення-рішення № від 24
квітня 2013 року та рішення про розгляд
первинної скарги від 15 липня 2013 року, а
скаргу позивача - без задоволення.

Винесення зазначеного податкового
повідомлення-рішення і стало підставою
для звернення ОК ДБК з позовом до суду.

Вирішуючи справу та відмовляючи у
задоволенні позовних вимог суд першої
інстанції виходив з того, що дія
договору оренди припинилась з моменту
державної реєстрації Реєстраційною
службою Комінтернівського районного
управління юстиції Одеської області 18
лютого 2013 року, а тому відповідачем
правомірно визначено суму грошового
зобов'язання з орендної плати за землю
за основним платежем у сумі 62748,03 грн. за
період з 01 січня по 18 лютого 2013 року, та
за штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) у розмірі 15687,01 грн..

Колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції та
вважає їх помилковими з огляду на
наступне.

Відповідно до положень пп.14.1.147 п.14.1 ст.14
ПК України плата за землю -
загальнодержавний податок, який
справляється у формі земельного
податку та орендної плати за земельні
ділянки державної і комунальної
власності.

Орендна плата за земельні ділянки
державної і комунальної власності -
обов'язковий платіж, який орендар
вносить орендодавцеві за користування
земельною ділянкою (пп.14.1.136 п.14.1 ст.14 ПК
України).

Положеннями ст.269 ПК України
встановлено, що платниками податку, на
ряду з іншими суб'єктами, є
землекористувачі.

Об'єктами оподаткування є земельні
ділянки, які перебувають у власності
або користуванні (пп. 270.1.1. п.270.1 ст.270 ПК
України).

Також, положеннями ст.288 ПК України
передбачено, що платником орендної
плати є орендар земельної ділянки, а
об'єктом оподаткування є земельна
ділянка, надана в оренду.

З аналізу наведених норм законодавства
та в контексті даної справи можна дійти
висновку, що плата за землю сплачується
особами, які на певних законних
підставах набули: відповідного
правового статусу (орендар,
землекористувач), а також, зокрема,
право користування земельною ділянкою,
тобто, мають можливість отримувати
корисні властивості такої ділянки, в
тому числі економічного характеру, як
то виробництво сільськогосподарської
продукції, провадження будівельної
діяльності, тощо.

Так, 29 вересня 2006 року між
Чорноморською селищною радою
Комінтернівського району та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Чорноморська Рівєра"
укладено договір оренди землі строком
дії 49 років, відповідно до якого
орендодавець передає а орендар приймає
в строкове платне користування (оренду)
земельну ділянку загальною площею 9,87
га.

Пізніше, 05 вересня 2012 року до
вищенаведеного договору оренди землі
Чорноморська селищна рада
Комінтернівського району та
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Чорноморська
Рів`єра" уклали додаткову угоду про
припинення основного договору шляхом
його дострокового розірвання з 31
грудня 2012 року за взаємною згодою
сторін.

Крім того, матеріали справи містять Акт
приймання-передачі земельної ділянки,
що повертається з оренди від 29 грудня
2012 року (а.с. 34), яким встановлено, що
орендар передав, а орендодавець
(Чорноморська селищна рада
Комінтернівського району) прийняв до
земель запасу земельну ділянку
загальною площею 9,87 га. відкритих
земель з незначним рослинним покривом.

Отже, з наведеного вбачається, що в
період з 01 січня 2013 року до 18 лютого 2013
року позивач не мав змоги
використовувати земельну ділянку та не
мав юридичної можливості одержувати
дохід від її використання, а тому
враховуючи наведене колегія суддів
приходить до висновку, що наявність
факту припинення права користування
земельною ділянкою (що підтверджується
Додатковою угодою від 05 вересня 2012 року
та Актом приймання-передачі земельної
ділянки від 29 грудня 2012 року)
унеможливлює донарахування позивачеві
спірної суми податкового зобов'язання
з орендної плати за землю.

Крім того, згідно до ст.288.1 ПК України
підставою для нарахування орендної
плати за земельну ділянку є договір
оренди такої земельної ділянки.

Розмір та умови внесення орендної
плати встановлюються у договорі оренди
між орендодавцем (власником) і
орендарем (ст.288.4 ПК України).

Відповідно до ст.13 Закону України "Про
оренду землі" договір оренди землі - це
договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Положеннями ст.15 вказаного закону
істотними умовами договору оренди
землі, зокрема, є: об'єкт оренди строк
дії договору оренди; орендна плата із
зазначенням її розміру, індексації,
форм платежу, строків, порядку її
внесення і перегляду та
відповідальності за її несплату; умови
і строки передачі земельної ділянки
орендарю; умови повернення земельної
ділянки орендодавцеві.

Отже, враховуючи, що у 2013 податковому
звітному році договір оренди земельної
ділянки від 29 вересня 2006 року вже був
достроково розірваний за взаємною
згодою сторін, до 01 січня 2013 року
орендована земельна ділянка фактично
була повернута орендодавцю та
відповідно вибула з користування ОК
ДБК, колегія суддів приходить до
висновку про безпідставність
донарахування відповідачем орендної
плати за землю шляхом винесення
спірного податкового
повідомлення-рішення в зв'язку з
відсутністю необхідної підстави,
визначеної ПК України, у зв'язку з чим
податкове рішення є протиправним та
таким, що підлягає скасуванню.

Посилання суду першої інстанції на
положення п.286.1. ст.286 ПК України, як на
обґрунтування правомірності спірного
рішення та якими встановлено, що
підставою для нарахування земельного
податку є дані державного земельного
кадастру, колегія суддів вважає
неспроможними з огляду на таке.

Згідно п.п.14.1.42. п.14.1 ст.14 ПК України дані
державного земельного кадастру -
сукупність відомостей і документів про
місце розташування та правовий режим
земельних ділянок, їх оцінку,
класифікацію земель, кількісну та
якісну характеристики, розподіл серед
власників землі та землекористувачів,
підготовлених відповідно до закону.

Відповідно до ст.194 Земельного кодексу
України призначенням державного
земельного кадастру є забезпечення
необхідною інформацією органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування, заінтересованих
підприємств, установ і організацій, а
також громадян з метою регулювання
земельних відносин, раціонального
використання та охорони земель,
визначення розміру плати за землю і
цінності земель у складі природних
ресурсів, контролю за використанням і
охороною земель, економічного та
екологічного обґрунтування
бізнес-планів та проектів землеустрою.

З наведених норм вбачається, що дані
державного земельного кадастру є
джерелом інформації не тільки стосовно
реєстрації (дати) того чи іншого
правочину, а і стосовно їх оцінки,
класифікації та інших характеристик,
що необхідно саме для здійснення
належного розрахунку плати за землю.

В той же час, згідно п.288.2 та п.288.3 ст.288 ПК
України платником орендної плати є
орендар земельної ділянки, а об'єктом
оподаткування є земельна ділянка,
надана в оренду.

Аналізуючи в сукупності вказані норми
суд приходить до висновку, що положення
п.286.1 ст.286 ПК України не можуть
застосовуватися окремо від інших норм,
а повинні застосовуватися в
кореспонденції з вимогами ст.ст.13, 15
Закону України "Про оренду землі",
пп.14.1.136 п.14.1 ст.14, ст.ст.269, 270, 288 ПК
України, якими необхідною умовою для
нарахування плати за землю визначено
фактичне знаходження земельної
ділянки в користуванні платника, а не
лише данні земельного кадастру, які в
даному випадку в період з 01.01.2013 року по
18.02.2013 року не відповідали фактичним
правовідносинам сторін по договору
оренди землі.

При цьому суд враховує, що відповідно
до ч.2 п.288.1 ст.288 ПК України органи
виконавчої влади та органи місцевого
самоврядування, які укладають договори
оренди землі, повинні до 1 лютого
подавати органу державної податкової
служби за місцезнаходженням земельної
ділянки переліки орендарів, з якими
укладено договори оренди землі на
поточний рік, та інформувати
відповідний орган державної
податкової служби про укладення нових,
внесення змін до існуючих договорів
оренди землі та їх розірвання до 1 числа
місяця, що настає за місяцем, у якому
відбулися зазначені зміни, і в ході
розгляду справи судом було
встановлено, що Чорноморська селищна
рада, в порушення вказаної норми,
повідомило про прийняте 17 липня 2012 року
рішення про дострокове розірвання
договору оренди землі з ОК ДБК лише 05
березня 2013 року (а.с.90).

З урахуванням викладеного, суд вважає
помилковим тлумачення положень п.286.1.
ст.286 ПК України стосовно наявності
державної реєстрації договору оренди
як єдиної і безумовної підстави для
нарахування плати за користування
землею, у зв'язку з чим на думку суду не
може вважатися правомірним спірне
податкове повідомлення-рішення,
прийняте на підставі вказаних доводів
ДПІ.

Враховуючи наведені положення діючого
законодавства, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції при ухвалені постанови
припустився порушень норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, у
зв'язку з чим судове рішення підлягає
скасуванню з постановленням по справі
нової постанови про задоволенні
позовних вимог ОК ДБК.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 201, 205, 207, 254 КАС
України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Обслуговуючого
кооперативу "Дачно-будівельний
кооператив "Чорноморська Рів'єра" -
задовольнити.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 17 квітня 2014
року - скасувати та прийняти нову
постанову, якою позовні вимоги
Обслуговуючого кооперативу
"Дачно-будівельний кооператив
"Чорноморська Рів'єра" до Державної
податкової інспекції у
Комінтернівському районі Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про скасування податкового
повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції у
Комінтернівському районі Головного
управління Міндоходів в Одеській
області за № від 24 квітня 2013 року.

Постанова апеляційного суду набирає
чинності негайно після її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий: А.Г. Федусик Суддя:
Суддя: Т.М. Танасогло Л.Є. Зуєва