Справа № 2а-3015/11/1370
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2014-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 вересня 2014 року
№2а-3015/11/1370
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
Головуючого судді
судді
судді
за участю секретаря судового засідання
представника позивача
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Медокс» до
Державної інспекції України з контролю
за цінами про визнання протиправним та
скасування рішення №16 від 11.01.2011 року
про застосування економічних санкцій
за порушення державної дисципліни цін,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Медокс» (надалі -
ТзОВ «Медокс») звернулося 16.03.2011 року до
суду з позовною заявою до Державної
інспекції з контролю за цінами у
Львівській області, у якій просило
визнати нечинним (скасувати) рішення
№16 від 11.01.2011 року про застосування
економічних санкцій за порушення
державної дисципліни цін.
Ухвалою Львівського окружного
адміністративного суду (суддя Шинкар
Т.І.) від 16.03.2011 року було відкрито
провадження у справі №2а-3015/11/1370 та
призначено попереднє судове засідання.
Ухвалою суду від 10.06.2011 року позовну
заяву було залишено без розгляду, у
зв'язку із пропуском позивачем строку
звернення до суду із даним позовом.
Не погодившись із ухвалою суду від
10.06.2011 року про залишення позовної
заяви без розгляду, позивач оскаржив її
в апеляційному порядку.
Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 28.04.2014 року
апеляційну скаргу ТзОВ «Медокс» було
задоволено і скасовано ухвалу
Львівського окружного
адміністративного суду від 10.06.2011 року
про залишення позовної заяви без
розгляду, а справу №2а-3015/11/1370
направлено до суду першої інстанції
для продовження розгляду.
Відповідно до вимог ст.15-1 Кодексу
адміністративного судочинства України
та за результатами автоматизованого
розподілу справ між суддями,
адміністративну справу №2а-3015/11/1370 було
передано на розгляд судді Львівського
окружного адміністративного суду
Згідно ухвали від 04.06.2014 року справу
було прийнято суддею Сасевичем О.М. до
свого провадження та призначено її
розгляд у попередньому судовому
За заявою позивача від 14.07.2014 року
протокольною ухвалою суду від 16.07.2014
року було здійснено заміну первинного
відповідача Державної інспекції з
контролю за цінами у Львівській
області, у зв'язку із її ліквідацією без
правонаступництва, на належного -
Державну інспекцію України з контролю
У зв'язку зі заміною первісного
відповідача на належного, який є
центральним органом виконавчої влади,
у відповідності до ч.1 ст.24 Кодексу
адміністративного судочинства
України, ухвалою суду від 16.07.2014 року
справу було призначено до
колегіального розгляду.
Ухвалою суду від 06.08.2014 року у даній
адміністративній справі закінчено
підготовче провадження та призначено
справу до судового розгляду.
На момент вирішення справи №2а-3015/11/1370
позивачем було уточнено позовні
вимоги, із врахуванням чого позивач
просив суд визнати протиправним та
скасувати рішення №16 від 11.01.2011 року
про застосування економічних санкцій
за порушення державної дисципліни цін.
Окрім того, за заявою від 10.09.2014 року
позивач відмовився від стягнення
судових витрат.
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що у період з 27.10.2010 року по
04.01.2011 року Державною інспекцією з
контролю за цінами у Львівській
області було проведено перевірку на
предмет правильності формування та
застосування позивачем цін. За
результатами перевірки інспекцією
було складено акт від 04.01.2011 року, в
якому зафіксовано порушення вимог
постанови Кабінету Міністрів України
№1154 від 30.10.2009 року, яке полягало в
реалізації «рукавиць стерильних
хірургічних» по роздрібній ціні, яка
перевищує встановлену граничну ціну,
та зафіксовано факт необґрунтованого
отримання позивачем виручки за період
січень - 08 вересня 2010 року на суму 5 133,75
грн. На підставі даного акту Державною
інспекцією з контролю за цінами у
Львівській області було прийняте
рішення №16 від 11.01.2011 року, яким
постановлено вилучити у ТзОВ «Медокс»
в дохід держбюджету 15 401,25 грн.

Однак, позивач вважає, що він не
допускав порушення чинного
законодавства щодо регулювання цін,
зокрема, не порушував постанови
Кабінету Міністрів України №1154 від
30.10.2009 року, а відповідно, висновки
інспекції є помилковими, а її рішення
протиправним та таким, що підлягає
скасуванню.

Позивач зазначає, що постановою
Кабінету Міністрів України №1154 від
30.10.2009 року було встановлено граничні
рівні цін на окремі лікарські засоби і
вироби медичного призначення, зокрема,
на «рукавички» (гранична
оптово-відпускна ціна - 0,73 грн.,
роздрібна - 1 грн.). При цьому, позивач
вказує на те, що даною постановою не
деталізовано, на які саме рукавчики
встановлено граничні рівні цін -
стерильні (хірургічні) чи нестерильні.
Позивач відзначає, що стерильні
(хірургічні) та нестерильні медичні
рукавички є різними виробами, як за
призначенням, так і за умовами
виробництва, а тому їх вартість (у т.ч. й
собівартість) істотно відрізняється та
не може бути однаковою. Так, рукавчики
стерильні хірургічні підлягають
додатковій обробці в процесі
виробництва (стерилізація та попарне
фасування), що зумовлює значно більшу
відпускну ціну таких виробів від
заводів-виробників. А тому, ціна на такі
рукавички не може бути встановлена в
розмірі ціни на рукавички нестерильні,
які не підлягають додатковій обробці
(не стерилізуються та фасуються по 50
або 100 пар). На час проведення перевірки,
відпускна ціна рукавичок стерильних
хірургічних від виробника
перевищувала роздрібну ціну на
«рукавчики», яка була встановлена
постановою №1154, а тому їх реалізація по
нижчій ціні ніж закупівельна була
необґрунтованою та неможливою, а
застосування вимог постанови №1154 до
стерильних рукавичок фактично
призвело би до припинення їх продажу (з
метою уникнення збитків). Окрім цього,
позивач відзначає, що постанова
Кабінету Міністрів України №1154 від
30.10.2009 року була прийнята з метою
стабілізації цінової ситуації на ринку
лікарських засобів і виробів медичного
призначення на період епідемії грипу
А/Н1N1/Каліфорнія/04/09, тобто її метою є
регулювання питань, пов'язаних з
боротьбою з епідемією такої інфекції. У
той же час, стерильні хірургічні
рукавички використовуються виключно
лікарями та середнім медичним
персоналом в лікарняних установах для
проведення хірургічних втручань і
жодним чином не для запобігання
поширенню інфекцій. А тому, позивач
вважає, що постанова №1154 регламентує
ціни на медичні рукавички, які можуть
використовуватися при епідемії грипу,
а саме - нестерильні оглядові
рукавички, а не хірургічні стерильні.

З огляду на вказане, ТзОВ «Медокс»
наголошує, що ним не було допущено
порушення державної дисципліни цін, а
Державна інспекція з контролю за
цінами у Львівській області при
прийнятті оскаржуваного рішення діяла
не розсудливо і упереджено та нею не
було з'ясовано обставини, що мають
значення при прийнятті рішення.
Зважаючи на це, позивач вважає
оскаржуване рішення №16 від 11.01.2011 року
необґрунтованим, протиправним і таким,
що підлягає скасуванню.

У судових засіданнях представник
позивача позовні вимоги підтримав
повністю, надав пояснення, аналогічні
викладеним у позовній заяві, письмових
поясненнях, просив позов задовольнити.

Відповідач заперечень чи пояснень по
суті позовних вимог не надав, подав до
суду клопотання про розгляд справи без
участі представника відповідача та за
наявними матеріалами.

Заслухавши пояснення представника
позивача, розглянувши і дослідивши
подані документи та матеріали,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
позов підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Судом встановлено, що з 27.12.2010 року по
04.01.2011 року Державною інспекцією з
контролю за цінами у Львівській
області було проведено планову
перевірку ТзОВ «Медокс» на предмет
формування та застосування цін
суб'єктами господарювання, що
здійснюють діяльність з оптової та
роздрібної торгівлі лікарськими
засобами та виробами медичного
призначення, відповідно до вимог
постанов Кабінету Міністрів України
№955 від 17.10.2008 року, №333 від 25.03.2009 року
та №1154 від 30.10.2009 року.

За результатами проведеної перевірки
відповідачем було складено акт №000800
від 04.01.2011 року, у якому викладено
висновок про порушення ТзОВ «Медокс»
вимог постанови Кабінету Міністрів
України №1154 від 30.10.2009 року, внаслідок
чого позивачем необґрунтовано
отримано виручку за період січень - 08
вересня 2010 року на суму 5 133,75 грн.

На підставі вказаного акту
відповідачем було прийняте рішення №16
від 11.01.2011 року про застосування
економічних санкцій за порушення
державної дисципліни цін, яким
вирішено вилучити у ТзОВ «Медокс» в
дохід держбюджету 15 401,25 грн.

Не погоджуючись із рішенням та
вважаючи свої права порушеними діями
та рішеннями суб'єкта владних
повноважень, позивачем було заявлено
означений позов.

Як випливає з матеріалів справи
рішення суб'єкта владних повноважень,
що оскаржується, було прийнято при
реалізації функції контролю за
додержанням державної дисципліни цін
та у зв'язку з порушенням позивачем
такої дисципліни.

Основні принципи встановлення і
застосування цін і тарифів та
організацію контролю за їх дотриманням
на території України у період за який
проводилася перевірка позивача
встановлювалися Законом України «Про
ціни і ціноутворення» №507-XII від 03.12.1990
року (тут і надалі по тексту, Закон
України «Про ціни і ціноутворення» в
редакції чинній у період за який
проводилася перевірка та приймалося
спірне рішення).

Частиною 2 ст.13 Закону України «Про ціни
і ціноутворення» визначено, що
контроль за додержанням державної
дисципліни цін здійснюється органами,
на які ці функції покладено Урядом
України.

У відповідності до п.3 Положення про
Державну інспекцію з контролю за
цінами, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України №1819 від
13.12.2000 року, організація та здійснення
відповідно до законодавства функцій з
контролю та нагляду за дотриманням
центральними та місцевими органами
виконавчої влади, Радою міністрів
Автономної Республіки Крим, суб'єктами
господарювання вимог щодо формування,
встановлення та застосування цін
(тарифів) покладалися на Державну
інспекцію з контролю за цінами.

Згідно з п.11 Положення про Державну
інспекцію з контролю за цінами,
Держцінінспекція має територіальні
органи - Державні інспекції з контролю
за цінами в Автономній Республіці Крим,
областях, містах Києві та Севастополі,
які становлять єдину систему органів
державного контролю за цінами і мають
права, передбачені п.п.5, 6 Положення. За
змістом абзацу третього п.4 Положення,
Держцінінспекція відповідно до
покладених на неї завдань у межах своєї
компетенції здійснює перевірки
додержання порядку формування,
встановлення і застосування цін і
тарифів, а також їх економічного
обґрунтування. Відповідно до п.5
Положення, Держцінінспекція, зокрема,
має право проводити в органах
виконавчої влади, Раді міністрів
Автономної Республіки Крим,
підприємствах, установах та
організаціях незалежно від форми
власності перевірки бухгалтерських
документів, книг, звітів, калькуляцій
та інших документів, пов'язаних з
формуванням, встановленням і
застосуванням цін і тарифів.

Таким чином, Державна інспекція з
контролю за цінами та її територіальні
підрозділи є органом контролю та
нагляду за дотриманням державної
дисципліни цін і повноважна, в тому
числі, проводити відповідні перевірки,
приймати рішення тощо, діючи при цьому
як орган державної влади у здійсненні
управлінських функцій, відповідно, як
суб'єкт владних повноважень.

Як випливає з матеріалів справи, спірне
рішення №16 про застосування
економічних санкцій було прийняте
відповідачем, оскільки, на його думку,
позивач реалізовував вироби медичного
призначення по цінах, вищих від
встановлених граничних роздрібних цін.
Так, постановою Кабінету Міністрів
України №1154 від 30.10.2009 року було
встановлено граничну роздрібну ціну на
вироби медичного призначення
«рукавички» у розмірі 1 грн. за пару, у
той же час, позивач реалізовував
«рукавиці стерильні хірургічні» за
ціною 1,60 грн. - 2,627 грн., що за висновком
відповідача порушує приписи згаданої
постанови.

Однак, такі висновки відповідача суд
вважає недостатньо обґрунтованими,
виходячи з наступного.

Суд відзначає, що, у відповідності до
ст.6 Закону України «Про ціни і
ціноутворення», в народному
господарстві застосовуються вільні
ціни і тарифи, державні фіксовані та
регульовані ціни і тарифи.

Згідно з приписами ст.7 Закону України
«Про ціни і ціноутворення», вільні ціни
і тарифи встановлюються на всі види
продукції, товарів і послуг, за
винятком тих, по яких здійснюється
державне регулювання цін і тарифів.

Статтею 8 Закону України «Про ціни і
ціноутворення» визначено, що державне
регулювання цін і тарифів здійснюється
шляхом встановлення:

- державних фіксованих цін
(тарифів);

- граничних рівнів цін (тарифів)
або граничних відхилень від державних
фіксованих цін і тарифів.

В разі надмірного зростання цін, раніше
виведених з-під контролю за рішенням
Кабінету Міністрів України, виконавчих
комітетів обласних, міських (міст
республіканського підпорядкування)
Рад, допускається тимчасове повернення
до державного регулювання цін і
тарифів.

Урядом України можуть вводитись інші
методи державного регулювання цін і
тарифів.

Статтею 9 Закону України «Про ціни і
ціноутворення» регламентовано, що
державні фіксовані та регульовані ціни
і тарифи встановлюються на ресурси, які
справляють визначальний вплив на
загальний рівень і динаміку цін, на
товари і послуги, що мають вирішальне
соціальне значення, а також на
продукцію, товари і послуги,
виробництво яких зосереджено на
підприємствах, що займають монопольне
(домінуюче) становище на ринку.
Державні фіксовані та регульовані ціни
і тарифи встановлюються державними
органами України.

Як встановлено судом, у зв'язку з
триваючою епідемією грипу
А/Н1N1/Каліфорнія/04/09, Кабінетом
Міністрів України 30.10.2009 року було
прийнято постанову №1154 «Про
встановлення граничних рівнів цін на
окремі лікарські засоби і вироби
медичного призначення».

Пунктом 1 даної постанови передбачено
установлення граничних
оптово-відпускних та роздрібних цін на
лікарські засоби і вироби медичного
призначення за переліком згідно з
додатком. У додаток до вказаної
постанови під пунктом 14 було внесено
виріб медичного призначення з
найменуванням «рукавички», для якого
встановлено граничну оптово-відпускну
ціну в 0,73 грн. за пару та граничну
роздрібну ціну в 1 грн. за пару.

А тому, суд вважає за необхідне
встановити чи є тотожним виріб
медичного призначення «рукавички»,
визначений у п.14 додатку до постанови
Кабінету Міністрів України №1154 від
30.10.2009 року, виробу медичного
призначення «рукавиці стерильні
хірургічні», який позивач реалізовував
за ціною 1,60 грн. - 2,627 грн.

У першу чергу суд відзначає очевидну
нетотожність використовуваних
найменувань таких виробів медичного
призначення. Так, згідно з п.14 додатку
до постанови №1154 граничні ціни
встановлені для «рукавичок», у той же
час (як зафіксовано в акті №000800 від
04.01.2011 року) позивач здійснював
реалізацію «рукавиць стерильних
хірургічних». Отже, за такою
зовнішньо-формальною ознакою як
найменування, вироби медичного
призначення за п.14 додатку до постанови
№1154 і вироби медичного призначення, що
реалізовувалися позивачем, істотно
відрізняються, а твердження про
тотожність таких виробів або про
охоплення одним поняттям іншого не
підтверджено належними й допустимими
доказами, а тому є лише припущенням.

Окрім того, суд вважає за доцільне не
обмежуватися лише порівнянням
найменувань виробів медичного
характеру, які наведені в постанові
Кабінету Міністрів України №1154, та тих,
які реалізовувалися позивачем, а взяти
до уваги й мету правового регулювання
постанови №1154, що також може вказувати
на предмет її регулювання. Суд
відзначає, що згідно з преамбулою
постанови №1154 вона прийнята з метою
стабілізації цінової ситуації на ринку
лікарських засобів і виробів медичного
призначення в період епідемії грипу
А/Н1N1/Каліфорнія/04/09, отже, як засіб
реагування на соціальні потреби
населення в цей час. Відповідно,
предметом регулювання такої постанови
є лікарські засоби і вироби медичного
призначення, які можуть
використовуватися населенням чи
фахівцями з метою протистояння
поширенню епідемії грипу. При цьому,
«рукавиці стерильні хірургічні», які
реалізовував позивач, за своїм прямим
призначенням використовуються для
проведення хірургічних втручань, а не в
заходах з профілактики чи боротьби з
вірусними інфекціями. Отже, суд
приходить до висновку, що і за своєю
метою постанова №1154 не була спрямована
на регулювання цін тих виробів
медичного характеру, які призначені
для прямого використання з іншою ціллю
(не пов'язаною з епідемією грипу).

Окрім цього, суд бере до уваги й те, що
завданням постанови Кабінету
Міністрів України №1154 від 30.10.2009 року,
як випливає з її преамбули, є
стабілізація цінової ситуації на ринку
лікарських засобів і виробів медичного
призначення. Очевидно, що під
«стабілізацією цінової ситуації» слід
розуміти недопущення необґрунтованого
збільшення цін реалізації таких
товарів (у зв'язку з підвищеним попитом
на них) порівняно з попередніми
періодами (до епідемії грипу) та понад
економічно обґрунтований рівень цін на
них, тобто з врахуванням витрат на їх
виробництво чи придбання й розумної
націнки при реалізації. Як
засвідчується матеріалами справи,
поширення правового регулювання
постанови №1154 на «рукавиці стерильні
хірургічні», не має такого розумного
економічного обґрунтування, позаяк
закупівельна ціна стерильних
хірургічних рукавичок перевищує
граничні рівні цін, які встановлені п.14
додатку до постанови №1154, що
обумовлено об'єктивними обставинами, а
саме, складнішим технологічним
процесом їх виготовлення
(стерилізація, фасування). А тому, якби
постанова №1154 поширювала свою дію на
такі вироби, це очевидно призвело би до
зниження ціни їх реалізації нижче
закупівельної (а не до недопущення
необґрунтованого зростання ціни) та
фактично, як стверджує позивач та з чим
суд вважає за можливе погодитися, до
припинення їх реалізації (з метою
уникнення збитків), що очевидно не
відповідало би соціальним запитам
населення, меті державного регулювання
цін і намірам законодавця при
прийнятті вказаної постанови.

У зв'язку з чим, суд відзначає, що за
своїм змістом, постанова Кабінету
Міністрів України №1154 від 30.10.2009 року
не встановлює граничних рівнів цін на
вироби медичного призначення -
«рукавиці стерильні хірургічні». При
цьому, відповідачем не наведено ані в
акті перевірки, ані в оскаржуваному
рішенні, ані під час судового розгляду
даної справи доказів, які би
обґрунтовано та безсумнівно вказували
на поширення правого регулювання
постанови Кабінету Міністрів України
№1154 від 30.10.2009 на вироби медичного
призначення, які реалізовував позивач,
тотожність таких виробів виробам,
вказаним у п.14 додатку до постанови
№1154.

Ураховуючи наведене, суд приходить до
переконання, що висновки Державної
інспекції з контролю за цінами у
Львівській області про порушення ТзОВ
«Медокс» державної дисципліни цін,
викладені в акті №000800 від 04.01.2011 року, є
необґрунтованими та помилковими.

Суд відзначає, що ст.14 Закону України
«Про ціни і ціноутворення» встановлено
відповідальність за порушення
державної дисципліни цін. Так, згідно з
ч.1 цієї статті, вся необґрунтовано
одержана підприємством, організацією
сума виручки в результаті порушення
державної дисципліни цін та діючого
порядку визначення вартості
будівництва, що здійснюється із
залученням коштів Державного бюджету
України, бюджету Автономної Республіки
Крим, місцевих бюджетів, а також коштів
державних підприємств, установ та
організацій підлягає вилученню в доход
відповідного бюджету залежно від
підпорядкованості підприємства,
організації. Крім того, в позабюджетні
фонди місцевих Рад стягується штраф у
двократному розмірі необґрунтовано
одержаної суми виручки. Вказані суми
списуються з рахунків підприємств і
організацій в банківських установах за
рішенням суду.

Пунктом 1.4. Інструкції про порядок
застосування економічних та
фінансових (штрафних) санкцій органами
державного контролю за цінами,
затвердженої наказом Міністерства
економіки та з питань європейської
інтеграції України, Міністерства
фінансів України №298/519 від 03.12.2001р.,
визначено підставу для застосування
економічних санкцій за порушення
державної дисципліни цін, якою є
одержання суб'єктами господарювання
необґрунтованої виручки в результаті
порушення ними чинного в періоді, що
перевіряється, порядку встановлення та
застосування цін і тарифів, які
регулюються уповноваженими органами
відповідно до вимог законодавства.

Згідно цього пункту, порушеннями
порядку встановлення і застосування
цін, за які накладаються економічні
санкції, є, зокрема:

- нарахування непередбачених
законодавством націнок до цін і
тарифів, що регулюються;

- застосування вільних цін
(тарифів) на продукцію (послуги, роботи)
за умови запровадження для них режиму
державного регулювання;

- застосування цін (тарифів) на
продукцію (послуги, роботи) з
рентабельністю, рівень якої перевищує
встановлений відповідно до
законодавства граничний;

- застосування цін (тарифів) з
порушенням запровадженого порядку
обов'язкового декларування їх зміни;

- завищення або заниження розміру
передбачених законодавством податків
та обов'язкових зборів, що включаються
в структуру ціни, або їх невключення в
структуру ціни, що регулюється;

- включення в структуру
регульованих цін (тарифів) не
передбачених законодавством витрат
або витрат понад установлені розміри;

- включення у вартість продукції
та послуг, ціни (тарифи) на які
регулюються, фактично не виконаних або
виконаних не в повному обсязі послуг
(робіт);

- застосування торговельних і
постачальницько-збутових надбавок
(націнок) понад установлений граничний
розмір;

- застосування цін (тарифів)
суб'єктами господарювання за види
послуг (робіт), які не передбачені
визначеними нормативно-правовими
актами, що встановлюють для них
відповідні переліки платних послуг;

- застосування цін і тарифів з
порушенням інших запроваджених
методів регулювання.

Згідно п.1.5. цієї ж Інструкції,
підставою для застосування фінансових
(штрафних) санкцій є порушення
суб'єктами господарювання вимог
спеціальних норм законодавства з
питань ціноутворення, якими
запроваджено регулювання цін (тарифів),
зокрема, формування, установлення та
застосування цін (тарифів), нижчих від
установлених мінімальних.

У даному ж випадку, підстав для
застосування економічних та
фінансових (штрафних) санкцій органами
державного контролю за цінами до ТзОВ
«Медокс» суд не вбачає, оскільки,
позивачем не було допущено порушень
державної дисципліни цін у ході
роздрібної реалізації «рукавиць
медичних стерильних». А тому, рішення
№16 від 11.01.2011 року про застосування
економічних санкцій за порушення
державної дисципліни цін слід визнати
протиправним і скасувати.

У відповідності до ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

При цьому, суд вважає за потрібне
наголосити на необхідності
дотримуватися позиції, висловленої у
рішенні Європейського суду з прав
людини у п.53 рішення у справі
«Федорченко та Лозенко проти України»,
відповідно до якої суд при оцінці
доказів керується критерієм доведення
«поза розумними сумнівом».

У даній справи відповідач як суб'єкт
владних повноважень не надав до суду
достатніх беззаперечних доказів в
обґрунтування обставин, на яких
ґрунтуються його висновки та рішення,
та які би дозволяли обґрунтовано та
поза розумним сумнівом стверджувати
про поширення граничних цін, окрім
«рукавичок» (як визначено постановою
№1154), і на «рукавиці стерильні
хірургічні», та ним не було спростовано
доводів позивача.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Аналізуючи чинне законодавство та
обставини справи, суд приходить до
висновку, що суб'єкт владних
повноважень прийнявши оскаржуване
рішення не дотримався принципу
верховенства права, вимог чинного
законодавства України та передбачених
ст.2 Кодексу адміністративного
судочинства України принципів, а тому
таке рішення є протиправним і підлягає
скасуванню.

Оскільки позивач відмовився від
стягнення судових витрат, тому судовий
збір не стягується.

Керуючись ст.ст.2, 7-14, 18, 19, 69-72, 86, 87, 94, 128,
143, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Державної інспекції з контролю
за цінами у Львівській області №16 від
11.01.2011 року про застосування
економічних санкцій за порушення
державної дисципліни цін.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення, а в
разі складення постанови у повному
обсязі у відповідності до ч.3 ст.160
Кодексу адміністративного судочинства
України, апеляційна скарга подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішення за
наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя
Сасевич О.М.

Суддя
Гулкевич І.З.

Суддя
Кедик М.В.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 15 вересня 2014 року.