Справа № 815/1767/14
Суддя: Федусик А. Г.
Дата ухвалення: 2014-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/1767/14

Категорія: 8.3.1 Головуючий в 1 інстанції:
Гусев О. Г. Судова колегія Одеського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Федусик А.Г.,

суддів - Шевчук О.А. та Яковлєва О.В.,

при секретарі - Пальоній І.М.,

за участю: представника позивача -
Висоцького Сергія Олександровича,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у Малиновському районі м.Одеси
Головного управління Міндоходів в
Одеській області на постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 02 квітня 2014 року по справі за
адміністративним позовом
Науково-виробничого підприємства
"Тера" у формі Товариства з обмеженою
відповідальністю до Державної
податкової інспекції у Малиновському
районі м.Одеси Головного Управління
Міндоходів в Одеській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2014 року Науково-виробниче
підприємство "Тера" у формі Товариства
з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ)
звернулось до суду з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у Малиновському районі
м.Одеси Головного Управління
Міндоходів в Одеській області (далі
ДПІ) про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень № та №
від 02 жовтня 2013 року.

В обґрунтування позовних вимог
зазначалося, що оскаржувані податкові
повідомлення-рішення суперечать
матеріалам справи та вимогам чинного
законодавства України, а тому
підлягають визнанню недійсними та
скасуванню.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 02 квітня 2014
року позовні вимоги задоволено. Суд
визнав протиправними та скасував
податкові повідомлення-рішення №
та № від 02 жовтня 2013 року.

Не погоджуючись з постановою суду, ДПІ
подала апеляційну скаргу, в якій
зазначається, що вказана постанова
ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволені позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача,
розглянувши матеріали справи та
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
11 вересня 2013 року відповідачем було
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку ТОВ з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаєморозрахунках та
правових відносинах з ПП "Одеська
будівельна компанія" з період листопад
2010 року по березень 2011 року.

За наслідками проведеної перевірки
відповідачем був складений акт за
№41/22-214/13904766/366 від 11 вересня 2013 року,
яким встановлено порушення позивачем
п.п.5.2.1 п.5.2, п.п. 5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємства", в результаті чого
позивачем було занижено податок на
прибуток у розмірі 3250,00 грн. за 4 квартал
2010 року. Також було встановлено
порушення позивачем п.п.7.4.1 п.7.4.5 п.7.4 ст.7
Закону України "Про податок на додану
вартість", в результаті чого
підприємством позивача було занижено
податок на додану вартість (далі ПДВ),
який підлягав сплаті до бюджету за
листопад 2010 року у розмірі 2600,00 грн..

В зв'язку з виявленими порушеннями та
на підставі акту перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення за № та
№ від 02 жовтня 2013 року, яким
позивачу було збільшено суму грошового
зобов'язання за основним платежем у
розмірі - 3250,00 грн. та за штрафними
санкціями - 813,00 грн. і збільшено
зобов'язання за платежем з (ПДВ) за
основним платежем у розмірі - 2600,00 грн.
та за штрафними санкціями у розмірі -
650,00 грн..

Винесення зазначених податкових
повідомлень-рішень та збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
прибуток та ПДВ і стало підставою для
звернення ТОВ з позовом до суду.

Вирішуючи справу та задовольняючи
вимоги, суд першої інстанції виходив з
того, що в ході розгляду справи
відповідачем не було надано суду
доказів щодо визнання вказаних угод
між позивачем та його контрагентом у
встановленому законом порядку
недійсними, а такі висновки ДПІ
спростовуються також і іншими
матеріалами справи, а саме первинною
бухгалтерською документацією. Таким
чином, враховуючи правомірність
формування податкового кредиту, суд
першої інстанції дійшов висновку, що у
податкового органу були відсутні
правові підстави для збільшення сум
грошового зобов'язання та винесення
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції та
вважає їх правильними з огляду на
наступне.

Згідно пп.7.4.1. ст.7 Закону України "Про
податок на додану вартість" (який діяв
на час правовідносин ТОВ з ПП "Одеська
будівельна компанія") податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з,
зокрема, придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Згідно пп.7.4.5. цієї статті не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Відповідно до пп.7.2.6. цієї статті
податкова накладна видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Відповідно до ст.5.1 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
(який діяв на час правовідносин ТОВ з ПП
"Одеська будівельна компанія") валові
витрати виробництва та обігу (далі -
валові витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Підпунктом 5.2.1 ст.5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
встановлено, що до складу валових
витрат включаються суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" встановлено, що
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

На підтвердження правомірності
формування валових витрат та
податкового кредиту по
взаємовідносинам з ПП "Приватна
будівельна кампанія" (далі ПП), ТОВ було
надано відповідну первинну
документацію, з якої вбачається, що 02
вересня 2010 року позивачем було
укладено договір підряду за №11 з ПП. Зі
змісту вказаного договору випливає, що
замовник (ТОВ) доручає, а підрядник (ПП)
зобов'язується виконати: монтаж
металоконструкцій та установку
пластикового покриття на фасадному
вході лабораторії підприємства, ремонт
вхідних сходів з наступною укладкою
плитки, а також монтаж системи опалення
в приміщенні лабораторії.

Фактичне виконання вказаних робіт
підтверджується актом приймання
виконаних робіт за 2010 рік №1 від 30
листопада 2010 року, підсумковою
відомістю ресурсів від 30 листопада 2010
року, довідкою про вартість виконаних
будівельних робіт та затрат,
фотознімками (а.с. 162-163), наданими ТОВ. В
свою чергу, проведення оплати
позивачем за отримані послуги
підтверджується платіжним дорученням
від 07 грудня 2010 року за №241.

Крім того, для підтвердження
правомірності формування податкового
кредиту позивачем було надано суду
податкову накладну від 29 листопада 2010
року за № 6043.

Отже, враховуючи все вищевикладене, та
приймаючи до уваги, що договір позивача
з контрагентом в судовому порядку
недійсним не визнавався, підстав для
визнання його нечинним із суті та форми
не вбачається, сторони мали на меті
створення реальних правових наслідків,
що підтверджується первинними
документами щодо надання відповідних
послуг та виконання певних робіт, а
податкова накладна складена у
відповідності до положень податкового
законодавства, чинного на час її
складення, з зазначенням всіх
необхідних реквізитів та в
установленому законом порядку
недійсною не визнавалась, колегія
суддів приходить до висновку про
правомірність віднесення позивачем
сум ПДВ до складу податкового кредиту
та формування валових витрат по
дослідженим взаємовідносинам з ПП.

Окремо, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що ДПІ було
проведено перевірку позивача по
взаєморозрахунках з ПП за періоди:
листопад 2010 року та березень 2011 року.
Так, було встановлено, що в податкових
періодах, які перевірялись позивачем
було завищено валові витрати на суму
13000 грн. у 4 кв. 2010 року, 71800 грн. у 1
кварталі 2011 року та занижено ПДВ за 4 кв.
2010 року на суму 2600 грн. (13000х20%), за 1
квартал 2011 року на суму 14360 грн. (7180х20%).

Разом з тим, приймаючи спірні податкові
повідомлення-рішення, ДПІ було
нараховане податкове зобов'язання та
застосовано штрафні санкції по
взаємовідносинам позивача з ПП, які
сформувались внаслідок виконання
договору від 02 вересня 2010 року за №11,
лише за 4 квартал 2010 року. А тому,
враховуючи наведене та розглядаючи
дану справу в межах позовних вимог та
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про
безпідставність та недоречність
дослідження і надання правової оцінки
господарським відносинам ТОВ з ПП за 1
квартал 2011 року, оскільки, за їх
наслідком до платника податків не було
застосовано жодних обмежувальних
заходів та санкцій.

Отже, враховуючи наведене, колегія
суддів вважає, що постанова суду першої
інстанції викладена достатньо повно,
висновки обґрунтовані з посиланням на
конкретні норми Законів України та
відповідають чинному законодавству.

Доводи ДПІ викладені у апеляційній
скарзі за змістом ідентичні наданим до
адміністративного позову
запереченням, зазначених висновків
суду не спростовують, оскільки
ґрунтуються на невірному трактуванні
норм матеріального права.

За таких обставин, підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції та задоволення апеляційної
скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Малиновському
районі м.Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області -
залишити без задоволення, а постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 02 квітня 2014 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно після її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий: А.Г. Федусик Суддя:
Суддя: О.А. Шевчук О.В. Яковлєв