Справа № 263/1711/14-а
Суддя: Гаврищук Т.Г.
Дата ухвалення: 2014-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Ікорська Є.С.
Суддя-доповідач - Гаврищук Т.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2014 року
справа №263/1711/14-а

приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

судді-доповідача Гаврищук Т.Г.

суддів Білак С.В.

Яковенка М.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Жовтневому районі м.Маріуполя
Донецької області на постанову
Жовтневого районного суду м.Маріуполя
Донецької області від 16 квітня 2014 року
у справі №263/1711/14-а за адміністративним
позовом ОСОБА_3 до Управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі м.Маріуполя Донецької області
про визнання бездіяльності
неправомірною та зобов'язання
виплатити та сплатити щомісячне
підвищення до пенсії відповідно до
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» за 2014 рік, -

ВСТАНОВИВ:

24 лютого 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі м.Маріуполя Донецької області
про визнання протиправною
бездіяльність щодо не нарахування та
невиплати з 01 січня 2014 року підвищення
до пенсії відповідно до ст.. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» в розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком
(прожиткового мінімуму для осіб, що
втратили працездатність); визнання
права на отримання підвищення до
пенсії, встановленого ст.. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», в розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком
(прожиткового мінімуму для осіб, що
втратили працездатність) з 01 січня 2014
року провести нарахування та виплату
підвищення до пенсії, встановленого
ст.. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком
(прожиткового мінімуму для осіб, що
втратили працездатність.

Постановою Орджонікідзевського
районного суду м.Маріуполя Донецької
області від 16 квітня 2014 року позов
задоволено частково, визнано
протиправною бездіяльність щодо не
нарахування та виплати підвищення до
пенсії відповідно до ст.. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» в розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком з урахуванням встановленого
законодавством прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність,
за період з 01 січня 2014 року по 16 квітня
2014 року включно, з відрахуванням
фактично проведених виплат;
зобов'язано провести нарахування та
виплату щомісячної доплати до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком,
з урахуванням встановленого
законодавством прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність,
за період з 01 січня 2014 року по 16 квітня
2014 року включно, з відрахуванням
фактично проведених виплат. В
задоволенні решті позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі Управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі м.Маріуполя Донецької області
просить скасувати постанову суду та
прийняти нове рішення, яким в
задоволені позовної заяви відмовити у
повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.
Судом не враховано положення ЗУ «Про
Державний бюджет України на 2013 рік»,
якими встановлено, що виплата
підвищення «дітям війни» проводиться в
порядку та розмірах, встановлених КМ
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2013
рік. На виконання цих вимог закону, КМ
України прийнято постанову №1381 від
28.12.2011 року, яким визначено розмір
підвищення «дітям війни» 7%
прожиткового мінімуму, встановлено
законом для осіб, які втратили
працездатність.

Сторони в судове засідання суду
апеляційної інстанції не з'явились, про
дату, час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином. За
приписами п.2 ч.1 ст.197 КАС України
розгляд справи колегією суддів
здійснюється в письмовому
провадженні.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, дійшла висновку
про те, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Позивач належить до соціальної групи
«діти війни», що підтверджується
посвідченням, та користується правами
і пільгами, встановленими Законом
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Згідно статті 6 Закону України від
18.11.2004р. № 2195-IV «Про соціальний захист
дітей війни» (далі - Закон № 2195-IV) дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Суд апеляційної інстанції вважає, що
вирішуючи спір і задовольняючи позов,
суд першої інстанції правомірно
виходив з того, що відповідач як орган,
якому делеговано повноваження щодо
призначення і виплати пенсій та доплат
до них, повинен був діяти відповідно до
вимог статті 6 Закону № 2195-ІV і
здійснити позивачу відповідні
нарахування, але на порушення
зазначеної статті таких нарахувань не
проводив, чим і допустив протиправну
бездіяльність.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими частиною першою статті 28
Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" (далі - Закон № 1058-ІV), і
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.
Іншого нормативно-правового акта, який
би визначав цей розмір або
встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, судом першої
інстанції правомірно не було взято до
уваги положення частини третьої статті
28 Закону № 1058-ІV, з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на підвищення пенсії виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком, як
це встановлено статтею 6 Закону № 2195-ІV.

Доводи відповідача щодо правомірності
своїх дій з посиланням на відсутність
бюджетних коштів для повної реалізації
програми з доплат дітям війни судом
першої інстанції обґрунтовано не було
взято до уваги, оскільки питання
фінансування цих видатків не є
предметом спору, що розглядається.

Аналогічну правову позицію викладено в
постанові Верховного Суду України від
15 вересня 2009 року.

Посилання відповідача на рішення
Конституційного Суду України від 25
січня 2012 року, колегія суддів вважає
безпідставним, оскільки Законом
України "Про Державний бюджет України
на 2014 рік" Кабінету Міністрів України
не було надано повноважень визначати
розмір та порядок застосування
положень статті 6 Закону № 2195-ІV,
виходячи з наявного фінансового
ресурсу бюджету на 2014 рік.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2014 рік» не було визначено
жодних обмежень щодо застосування
положень статті 6 Закону № 2195-ІV.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів
України від 28 грудня 2011 року № 1381 «Про
підвищення рівня соціального захисту
найбільш вразливих верств населення»
(далі - Постанова № 1381) було
встановлено, що дітям війни (крім тих,
на яких поширюється дія Законів
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» і
«Про жертви нацистських
переслідувань») до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, підвищення, встановлене
статтею 6 Закону № 2195-ІV, провадиться у
розмірі 7 % прожиткового мінімуму,
встановленого законом, для осіб, які
втратили працездатність.

Суд вважає такими, що не знайшли свого
правового обґрунтування посилання
апелянта на необхідність застосування
до спірних правовідносин положень
Постанови № 1381, бо вищу юридичну силу
над підзаконними актами, яким є
зазначена Постанова № 1381, мають закони,
яким є Закон № 2195-ІV.

Задоволення позовних вимог відповідає
і роз'ясненням, наданим постановою
Пленуму Вищого адміністративного суду
України від 19.12.2011 № 8 "Про судову
практику вирішення адміністративними
судами спорів, що виникають у зв'язку із
застосуванням статті 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»".

Відповідно до вимог Кодексу
адміністративного судочинства України
підставами для скасування рішення є
порушення судом норм матеріального чи
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про те, що при
розгляді справи судом першої інстанції
було допущено неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те,
що підстави для скасування рішення
суду першої інстанції відсутні, а тому
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
судове рішення без змін.

Керуючись статтями 24, 184, 195, 196, 198,
200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі м.Маріуполя Донецької області
на постанову Жовтневого районного суду
м.Маріуполя Донецької області від 16
квітня 2014 року у справі №263/1711/14-а -
залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду
м.Маріуполя Донецької області від 16
квітня 2014 року у справі №263/1711/14-а -
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками апеляційного перегляду в
порядку письмового провадження
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення її копії особам, які
беруть участь у справі та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом 20 днів після
набрання нею чинності.

Головуючий:
Т.Г.
Гаврищук

Судді:

С.В.Білак

М.М.Яковенко