Справа № 810/3102/14
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/3102/14
Головуючий у 1-й інстанції: Лисенко
Суддя-доповідач: Файдюк В.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді
Файдюка В.В.

суддів:
Чаку Є.В.

Старової Н.Е.

розглянувши в порядку письмового
провадження Товариства з обмеженою
відповідальністю "Біовест НДК" на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 24 червня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Біовест НДК" до
Ірпінської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 24 червня 2014
року в задоволенні адміністративного
позову "Біовест НДК" до Ірпінської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення -
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до суду з
апеляційною скаргою в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нову, якою
задовольнити позов.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, у січні 2014 року, на підставі
наказу Ірпінської ОДПІ ГУ Міндоходів
Київської області від 26 грудня 2013 року
№ 479, посадовими особами відповідача
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку позивача з питань
дотримання вимог податкового
законодавства щодо нарахування та
сплати податку на додану вартість по
взаємовідносинах з ТОВ «Ірида Груп» за
період з 01 лютого 2013 року по 28 лютого 2013
року.

За результатами перевірки складено акт
від 10 січня 2014 року № 3/22-4/376964380, яким
встановлено порушення позивачем п.п.
198.2, 198.3, 198.6 статті 198, п. 201.1 статті 201
Податкового кодексу України, в
результаті чого позивачем занижено
податок на додану вартість на суму 250
000,00 грн.

На підставі складеного акту перевірки,
відповідачем винесено податкове
повідомлення-рішення від 29 січня 2014
року № , згідно із яким позивачу
нараховані грошове зобов'язання з
податку на додану вартість у розмірі 250
000,00 грн. та штрафні санкції у розмірі 62
500,00 грн.

Не погоджуючись з винесеним податковим
повідомленням-рішенням позивач
оскаржив його в адміністративному
порядку.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач у перевіряємому періоді мав
господарські правовідносини з ТОВ
«Ірида Груп». Зокрема, 14 січня 2013 року
укладено договір про надання
маркетингових послуг з реклами № 7,
відповідно до умов якого виконавець
(ТОВ «Ірида Груп») брав на себе
зобов'язання надати позивачу рекламні
послуги (організація та реалізація
заходів щодо просування ТМ замовника).

15 січня 2013 року між позивачем та ТОВ
«Ірида Груп» укладений Договір з
надання послуг по передпродажній
підготовці товарів № 9, відповідно до
умов якого виконавець (ТОВ «Ірида
Груп») брав на себе зобов'язання надати
позивачу рекламні послуги
(передпродажна підготовка товарів ТМ
Замовника).

18 січня 2013 року між позивачем та ТОВ
«Ірида Груп» укладений договір з
надання маркетингових послуг з реклами
№ 15, відповідно до умов якого
виконавець (ТОВ «Ірида Груп») брав на
себе зобов'язання надати позивачу
рекламні послуги (планування,
організації, і проведення рекламної
кампанії в мережі Інтернет ).

Суми податку на додану вартість,
сплачені позивачем по
взаємовідносинах з зазначеними
контрагентами, були включені ним до сум
податкового кредиту за відповідні
звітні періоди.

Згідно зі статтею 200 ПК України - сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду. При позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з
пунктом 200.1 статті 200 Кодексу, така сума
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету у строки, встановлені розділом
V Кодексу (пункт 200.2 статті 200 Кодексу).

Згідно п. 138.1 статті 138 ПК України -
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті, інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу, крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

У відповідності до п. 138.2 статті 138 ПК
України - витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 статті 139 ПК
України - не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Підпунктом 14.1.181 п. 14.1 статті 14 ПК
України встановлено, що податковий
кредит - це сума, на яку платник податку
на додану вартість має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
(податкового) періоду, визначена згідно
з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України
встановлено право суб'єкта
підприємницької діяльності на
віднесення сум сплаченого податку на
додану вартість до податкового кредиту
у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно п. 198.3 статті 198 ПК України -
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Виходячи з системного аналізу
наведених норм права та обставин
справи, колегія суддів приходить до
висновку, що необхідними підставами
для включення позивачем до складу
податкового кредиту відповідних сум
податку на додану вартість є: придбання
ним товарів, робіт та послуг з метою
його подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності; сплата чи
нарахування сум податку на додану
вартість у зв'язку з таким придбанням, з
врахуванням рівня звичайних цін.

ПК України визначає лише окремі
випадки, за яких неможливе включення
витрат по сплаті податку на додану
вартість до податкового кредиту
звітного періоду.

Відповідно до п. 198.6 статті 198 ПК України
- не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Згідно з п. 201.1 статті 201 ПК України
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою податкову
накладну.

Відповідно до п. 201.4 статті 201 ПК України
податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Згідно пункту 201.8 статті 201 ПК України -
право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, ТОВ «Біовест НДК» є
юридичною особою, що зареєстрована
Ірпінським міським управлінням
юстиції 09 червня 2011 року. Взято на
податковий облік в органах державної
податкової служби 30 червня 2011 року за №
691 та є платником податку на додану
вартість відповідно до Свідоцтва
платника податку на додану вартість
від 16 березня 2012 року № 200035822.

Підставою для нарахування податкового
кредиту, відповідно до п. 201.10 статті 201
ПК України є податкова накладна, яка
видається платником податку, який
поставляє товари (послуги), на вимогу їх
отримувача.

Відповідно до статті 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» - підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Частиною 2 статті 9 зазначеного Закону
передбачено, що первинні та зведені
облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

За змістом наведених правових норм
податковий кредит для визначення
об'єкта оподаткування ПДВ має бути
сформований за наявності фактично
здійснених і підтверджених належним
чином господарських операцій разом із
складеними при їх проведенні
первинними документами, які
відображають реальність тієї операції,
яка є підставою для обліку платника
податків.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач сформував податковий кредит на
підставі документів: договорів,
податкових накладних, актів надання
послуг, кошторису на проведення
заходів щодо просування ТМ замовника,
простими векселями, звітів до акту
прийому-передачі наданих послуг в
рамках договору про надання послуг № 9.

Крім первинних документів по
взаємовідносинам позивача та ТОВ
«Ірида Груп» з метою підтвердження
реальності здійснення господарських
операцій, позивачем також надані
оборотно-сальдові відомості,
фотокопії, довідку Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів м. Києва про результати
документальної невиїзної позапланової
перевірки ТОВ «Ірида Груп» від 20 січня
2014 року № 193/26552207/38449102, з якої
вбачається, що контрагентом позивача
дотримано вимог податкового
законодавства та добросовісного
господарювання.

Під час огляду та дослідження
первинних документів, поданих
позивачем на підтвердження його
взаємовідносин з контрагентами, судом
не встановлено їх невідповідності
вимогам чинного податкового
законодавства.

Однак, відповідач та суд першої
інстанції посилаються на відсутність у
ТОВ «Біовест НДК» складських
приміщень, автотранспорту,
устаткування, необхідного для
здійснення фінансово-господарської
діяльності.

Вказані вище договори з надання
маркетингових послуг з реклами,
укладені між позивачем та ТОВ «Ірида
Груп» від 14 січня 2013 року № 7 та від 15
січня 2013 року № 9, передбачають надання
послуг з організації та реалізації
заходів щодо просування ТМ
замовника (позивача) на території
України. З огляду на специфіку такої
діяльності не вбачається необхідним
обов'язкова наявність у підприємства
складських приміщень, трудових
ресурсів, майна тощо.

Крім того, суд критично сприймає доводи
відповідача, сформовані на підставі
Акта Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Мін доходів м. Києва від 07
жовтня 2013 року № 13832/7/26-55-22-07-11, оскільки
інформація, викладена в зазначеному
акті була фактично переписана
відповідачем в акт перевірки позивача,
без належного дослідження та надання
оцінки первинним документам, як того
вимагають норми діючого податкового
законодавства України.

Отже позивачем правомірно було
сформовано податковий кредит, оскільки
наведена вище первинна документація
чітко відображає операції які були
здійсненні між позивачем та його
контрагентами.

Як вбачається з матеріалів справи, на
момент укладення договору між
позивачем та його контрагентом,
останній був зареєстрований як платник
податку на додану вартість та мав
свідоцтво платника податків на додану
вартість у встановленому законом
порядку.

Також необхідно зазначити, що
невиконання контрагентом зобов'язання
по сплаті податку до бюджету не
являється підставою для позбавлення
платника податку права на отримання
податкового кредиту та відшкодування
податку на додану вартість.

Крім цього, невиконання контрагентом
позивача власних податкових
зобов'язань перед бюджетом, тягне
відповідну відповідальність саме для
нього, і не може вважатися підставою
для відповідальності позивача.

Судом на момент прийняття рішення у
справі не встановлено наявність
постановлених у судовому порядку
обвинувальних вироків стосовно
посадових осіб контрагентів за фактом
фіктивного підприємництва.

Враховуючи зазначене, та оскільки
судом не було встановлено ознак
фіктивності укладених між позивачем та
його контрагентами правочинів,
необґрунтованими є висновки викладені
відповідачем в акті перевірки про
порушення позивачем податкового
законодавства.

А як наслідок, колегія суддів приходить
до висновку про неправомірність
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень відповідача.

Таким чином протиправним є висновок
суду першої інстанції про відмову в
задоволенні даного адміністративного
позову.

Отже при винесенні оскаржуваної
постанови судом першої інстанції було
допущено порушення норм матеріального
права, що призвело до невірного по суті
вирішення справи.

Згідно до статті 202 КАС України -
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є, зокрема,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС
України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Біовест
НДК" - задовольнити.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 24 червня 2014
року - скасувати та ухвалити нову.

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю "Біовест
НДК" до Ірпінської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Ірпінської об'єднаної державної
податкової інспекції ГУ Міндоходів у
Київській області від 29 січня 2014 року №
, згідно із яким позивачу
збільшено грошове зобов'язання у
розмірі 250 000,00 грн. та нараховано
штрафні санкції у розмірі 62 500,00 грн.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому статтею 254 КАС
України та може бути оскаржена
безпосередньо до адміністративного
суду касаційної інстанції в порядку і
строки, встановлені статтею 212 КАС
України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя

Файдюк В.В.

Судді:

Чаку Є.В.

Старова Н.Е.