Справа № 266/828/14-а
Суддя: Старосуд М.І.
Дата ухвалення: 2014-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Митрофанова
Суддя-доповідач - Старосуд М.І.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2014 року
справа №266/828/14-а

приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: судді-доповідача Старосуда М.І.,
суддів Ханової Р.Ф., Гімона М.М.,
розглянувши у письмовому провадженні
апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Приморському районі міста Маріуполя
Донецької області на постанову
Приморського районного суду міста
Маріуполя Донецької області від 12
червня 2014 року у справі 266/828/14-а за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Маріуполя
Донецької області про визнання
бездіяльності неправомірною та
зобов'язання нарахувати і сплатити
підвищення до пенсії, встановленого
ст.. 6 Закону України «Про соціальний
статус дітей війни»,-

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Маріуполя
Донецької області про визнання
бездіяльності неправомірною та
зобов'язання нарахувати і сплатити
підвищення до пенсії, встановленого
ст.. 6 Закону України «Про соціальний
статус дітей війни».

Постановою Приморського районного
суду м. Маріуполя Донецької області від
12 червня 2014 року позов задоволено
частково. Визнано неправомірною
бездіяльність та зобов'язано
управління Пенсійного фонду України в
Приморському районі міста Маріуполя
Донецької області провести ОСОБА_2
нарахування та виплату щомісячного
підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком, з
урахуванням встановленого
законодавством прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність,
за період з 01 січня 2014 року по 12 червня
2014 року включно, з відрахуванням
фактично проведених виплат. В
задоволенні інших позовних вимог
відмовлено.

Відповідач, не погодившись з
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду та прийняти
нове рішення, яким у задоволені
позовних вимог відмовити у повному
обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги відповідач зазначає, що
підвищення до пенсії як «дитині війни»
з 01.01.2014 року позивачу правомірно
виплачується у розмірах, встановлених
постановою Кабінету Міністрів України
«Про підвищення рівня соціального
захисту найбільш вразливих верст
населення» №1381 від 28.12.2011 року і, крім
того, позивач не звертався з заявою про
нарахування та виплату підвищення до
пенсії в розмірі 30 відсотків.

Сторони в судове засідання не
з'явилися, про час, дату та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином, тому відповідно до п.2
ч.1 ст. 197 КАС України суд апеляційної
інстанції розглянув справу у порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що
апеляційна не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що позивач належить до
соціальної групи «діти війни» та
користується правами і пільгами,
встановленими Законом України «Про
соціальний захист дітей війни».

Відповідно до статті 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» ,
який набрав чинності з 01.01.2006 року,
дітям війни пенсії або щомісячне
довічне грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 року, іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

Статтею 7 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"
передбачено, що фінансове забезпечення
соціальних гарантій, передбачених
зазначеним законом, здійснюється за
рахунок коштів Державного бюджету
України.

Законами України "Про Державний бюджет
України на 2007 рік" та «Про Державний
бюджет України на 2008 рік…» з метою
приведення окремих норм законів у
відповідність із цими законами, на 2007
та 2008 роки було зупинено, зокрема, дію
статті 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни".

Однак, Рішеннями Конституційного Суду
України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007, від
22.05.2008 року № 10/рп/2008 було визнано
неконституційними зміни до Закону №
2195-IV, внесеними Законом України «Про
Державний бюджет на 2007 рік» та Законом
України «Про Державний бюджет на 2008
рік», тобто було відновлено дію ст. 6
Закон № 2195-IV у попередній редакції.

Законом України від 14 червня 2011 року №
3491-6 «Про внесення змін до Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2011 рік» та Законом України «Про
Державний бюджет України на 2012 рік»
встановлено, що у 2011 (з 23.07.2011 року) та у
2012 роках норми і положення, зокрема,
статей 5 та 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2011,
2012 роки.

Пунктом 4 Прикінцевих положень ЗУ «Про
Державний бюджет України на 2013 рік»
встановлено, що у 2013 році норми і
положення, зокрема, статей 5 та 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" застосовуються у порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявних
фінансових ресурсів Державного
бюджету України та бюджету Пенсійного
фонду України на 2013 рік.

Тобто, визначення порядку та розмірів
виплат вказаним категоріям громадян у
2013 році делеговано Кабінету Міністрів
України.

У 2013 році порядок та розмір виплат
«дітям війни» визначалися постановою
КМУ №1381 від 28.12.2011 року, якою визначено
розмір підвищення «дітям війни» 7%
прожиткового мінімуму, встановленого
законом для осіб, які втратили
працездатність.

Згідно ст.3 Бюджетного кодексу України
бюджетний період для всіх бюджетів, що
складають бюджетну систему України,
становить один календарний рік, який
починається 1 січня кожного року і
закінчується 31 грудня того ж року.

Тобто, пункт 4 Прикінцевих положень ЗУ
«Про Державний бюджет України на 2013
рік» діяв протягом бюджетного року та
його дія закінчилася 31.12.2013 року.

В період з 1 січня 2014 року по 12 червня 2014
року Законом України «Про Державний
бюджет України на 2014 рік» не було
встановлено обмеження щодо виплат
підвищення до пенсії «дітям війни», не
внесено змін до ЗУ «Про соціальний
захист дітей війни», тому з 01.01.2014 року
діють положення ст.6 ЗУ «Про соціальний
захист дітей війни», відповідно до якої
дітям війни пенсії або щомісячне
довічне грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищується на 30%
мінімальної пенсії за віком.

Крім того, зазначеним вище Законом не
було надано повноважень Кабінету
Міністрів України визначати розмір та
порядок застосування положень ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету на 2014 рік.

Посилання апелянта на те, що позивач не
звертався з заявою про нарахування та
виплату підвищення до пенсії в розмірі
30 відсотків, тому між сторонами
відсутній публічно-правовий спір,
колегія суддів не приймає до уваги,
оскільки відповідач самостійно
зобов'язаний здійснювати нарахування
та виплату підвищення до пенсії згідно
діючого законодавства.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції прийшов
до правильного висновку щодо
часткового задоволення позовних вимог
про зобов'язання відповідача
нарахувати та виплатити позивачу
підвищення до пенсії у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком як дитині
війни з 01.01.2014 року.

На підставі викладеного судова колегія
прийшла до висновку, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи, постанова прийнята з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, тому
відсутні підстави для задоволення
апеляційної скарги та скасування
постанови суду.

Керуючись статтями 195, 197, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А
Л И В:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Маріуполя
Донецької області на постанову
Приморського районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 12
червня 2014 року у справі №266/828/14-а -
залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду
м. Маріуполя Донецької області від 12
червня 2014 року у справі №266/828/14-а -
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками апеляційного перегляду
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення її копій особам, які
беруть участь в справі та може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом 20 днів після набрання
законної сили.

М.І. Старосуд

Судді
Р.Ф. Ханова

М.М. Гімон