Справа № 826/3207/14
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/3207/14
інстанції: Гарник К.Ю.
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

11 вересня 2014 року
м. Київ

колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого -
судді Земляної Г.В.

суддів
Межевича М.В., Сорочко Є.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
16 червня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Укртрансінспекції у м.
Києві, Державної інспекції України з
безпеки на наземному транспорті про
скасування постанови,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, ОСОБА_2 - директор Товариства з
обмеженою відповідальністю «Куля
Транс Груп», з урахуванням уточнених
позовних вимог, звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Управління Укртрансінспекції у місті
Києві (далі по тексту - відповідач 1),
Державної інспекції України з безпеки
на наземному транспорті (далі по тексту
- відповідач 2) в якому просить суд:

- зобов'язати Управління
Укртрансінспекції у м. Києві скасувати
постанову про застосування
адміністративно-господарського штрафу
№042250 про накладення штрафу у розмірі
ста неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян на ОСОБА_2;

- вказати керівництву Державної
інспекції України з безпеки на
наземному транспорті на порушення
вимог пунктів 34, 35 Порядку здійснення
державного контролю на автомобільному
транспорті, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 08.11.2006
року № 1567 щодо термінів прийняття
рішення по скарзі та надсилання її
рекомендованим листом;

- зобов'язати керівництво Державної
інспекції України з безпеки на
наземному транспорті ініціювати
внесення змін до п. 32 Порядку
здійснення державного контролю на
автомобільному транспорті,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08.11.2006 року № 1567
щодо уточнення переліку поважності
причин несвоєчасного подання скарги
відповідно до вимог Кодексу України
про адміністративні правопорушення.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
16 червня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятою постановою
представник ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
винести нове рішення, яким позов
задовольнити в повному обсязі. В своїй
апеляційній скарзі апелянт
посилається на незаконність,
необґрунтованість та необ'єктивність
рішення суду, неповне з'ясування всіх
обставин, що мають значення для
вирішення справи, порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що є підставою для скасування судового
рішення

Відповідно до ч.1 ст.197 КАС України
апеляційний розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а постанову суду
слід залишити без змін, з наступних
підстав.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини справи, наданим
доказам дав правильну правову оцінку і
прийшов до обґрунтованого висновку про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_2 є власником транспортного
засобу Iveco типу Вантажний фургон-С,
повна маса якого згідно з технічними
характеристиками 12000кг, маса без
навантаження - 5900кг.

Вказаний транспортний засіб ОСОБА_2
здає в оренду ТОВ "Куля Транс Гру",
директором якого він являється.

30 грудня 2013 року відповідачем 1
винесено постанову №042250, якою на
позивача за неоформлення протоколу про
перевірку та адаптацію тахографа
накладено
адміністративно-господарський штраф у
розмірі 1700,00 грн., відповідальність за
яке передбачена ст.60 Закону України
«Про автомобільний транспорт».

Не погоджуючись з винесеною постановою
позивач звернувся до суду за захистом
своїх порушених прав та інтересів.

Суд першої інстанції відмовляючи в
задоволенні позовних вимог прийшов до
висновку, що позивач надавав послуги з
перевезення вантажів без оформлення
усіх документів, які передбачені для
автомобільного перевізника статтею 48
Закону № 2344-III, а тому допустив
порушення законодавства про
автомобільний транспорт і до нього
правомірно на підставі абзацу третього
частини першої статті 60 Закону № 2344-III
застосована санкція у вигляді штрафу в
розмірі ста неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян, тобто 1700,00
грн.

Колегія суддів погоджується з
висновком першої інстанції та зазначає
наступне.

Засади організації та діяльності
автомобільного транспорту визначені в
Законі України «Про автомобільний
транспорт» від 05.04.2001 року № 2344-III (далі -
Закон № 2344-III).

Відповідно до Положення «Про Державну
інспекцію України з безпеки на
наземному транспорті», затверджено
Указом Президента України від 6 квітня
2011 року № 387/2011 Державна інспекція
України з безпеки на наземному
транспорті (Укртрансінспекція) є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра інфраструктури
України.

Укртрансінспекція відповідно до
покладених на неї завдань проводить,
зокрема перевірку
транспортно-експедиційної
документації на здійснення перевезень
пасажирів і вантажів автомобільним
транспортом.

В розумінні статті 1 Закону № 2344-III
автомобільний перевізник - це фізична
або юридична особа, яка здійснює на
комерційній основі чи за власний кошт
перевезення пасажирів чи (та) вантажів
транспортними засобами.

Згідно зі статтею 34 Закону № 2344-III
автомобільний перевізник повинен
серед іншого виконувати вимоги цього
Закону та інших законодавчих і
нормативно-правових актів України у
сфері перевезення пасажирів та/чи
вантажів; забезпечувати умови праці та
відпочинку водіїв згідно з вимогами
законодавства.

Відповідно до вимог статті 48 Закону №
2344-III автомобільні перевізники, водії
повинні мати і пред'являти особам, які
уповноважені здійснювати контроль на
автомобільному транспорті та у сфері
безпеки дорожнього руху, документи, на
підставі яких виконують вантажні
перевезення. Документами для
здійснення внутрішніх перевезень
вантажів є: для автомобільного
перевізника - документ, що засвідчує
використання транспортного засобу на
законних підставах, інші документи,
передбачені законодавством; для водія -
посвідчення водія відповідної
категорії, реєстраційні документи на
транспортний засіб,
товарно-транспортна накладна або інший
визначений законодавством документ на
вантаж, інші документи, передбачені
законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
позивач належить до категорії
автомобільних перевізників, надає
послуги по перевезенню вантажів,
використовує працю найманого
працівника - водія, про що свідчить
трудовий договір від 01.06.2012 року,
укладений між позивачем та ОСОБА_4
Транспортний засіб Iveco типу Вантажний
фургон-С, повна маса якого згідно з
технічними характеристиками 12000кг,
маса без навантаження - 5900кг належить
ОСОБА_2, про що свідчить копія свідоцтва
про реєстрацію транспортного засобу.

Під час проведення 05.11.2013 р. державними
інспекторами управління
Укртрансінспекції у Вінницькій
області перевірки встановлено, що
водій, який керував транспортним
засобом марки Iveco, номерний знак НОМЕР_1,
повна маса якого згідно з технічними
характеристиками 12000кг, не мав усіх
необхідних документів, для виконання
перевезень передбачених ст. 48 Закону
України «Про автомобільний транспорт»
під час надання послуг з перевезення
вантажів згідно ТТН № РНК-000575 від 04.11.2013
року (постачальник - ПАТ «Цюрупинське»,
одержувач - ТОВ «ОЛМАР»), а саме
відсутній протокол перевірки та
адаптації тахографа до транспортного
засобу, наявність яких є обов'язковими
для здійснення вантажних перевезень.

Порядок установлення, технічного
обслуговування та використання
контрольних пристроїв (тахографів) на
автомобільних транспортних засобах
(крім таксі), які використовуються для
надання послуг з перевезення пасажирів
та вантажів, визначені в Інструкції з
використання контрольних пристроїв
(тахографів) на автомобільному
транспорті, затвердженої наказом
Міністерства транспорту та зв'язку
України від 24.06.2010 року № 385,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 20.10.2010 року за № 946/18241 (далі -
Інструкція).

Згідно з пунктом 1.4 даної Інструкції
контрольний пристрій (тахограф) -
обладнання, яке є засобом
вимірювальної техніки, призначене для
встановлення на транспортних засобах
для показу та реєстрації в
автоматичному чи напівавтоматичному
режимі інформації про рух таких
транспортних засобів та про певні
періоди роботи їхніх водіїв.

Відповідно до пунктів 2.5, 2.6 Інструкції
повірку тахографів здійснюють
повірочні лабораторії, які атестовані
відповідно до Закону України «Про
метрологію та метрологічну
діяльність». Повірка цифрових
контрольних пристроїв (тахографів)
здійснюється один раз на шість років,
аналогових контрольних пристроїв
(тахографів) - один раз на чотири роки;
ПСТ (пункт сервісу тахографів)
виконують перевірку та адаптацію
тахографів до транспортних засобів
відповідно до вимог ЄУТР (Європейської
угоди щодо роботи екіпажів
транспортних засобів, які виконують
міжнародні автомобільні перевезення)
періодично кожні два роки.

За результатами перевірки та
адаптування тахографа до
транспортного засобу ПСТ оформлює у
двох примірниках протокол перевірки та
адаптації тахографа до транспортного
засобу за формою, наведеною в додатку 1.
ПСТ надає один примірник зазначеного
протоколу перевізнику, протокол
перевірки та адаптації тахографа до
транспортного засобу зберігають
протягом трьох років з дати проведення
робіт (пункт 2.7 Інструкції).

Пунктами 3.3, 3.5 вказаної Інструкції
передбачено, що водій транспортного
засобу, обладнаного тахографом
зобов'язаний мати при собі: протокол
про перевірку та адаптацію тахографа
до транспортного засобу; заповнені
тахокарти у кількості, що передбачена
ЄУТР, або картку водія чи роздруківку
даних роботи тахографа у разі
обладнання транспортного засобу
цифровим тахографом. Перевізники
зберігають інформацію, отриману за
допомогою тахографа, кожного водія
протягом 12 місяців з дати останнього
запису, а протоколи перевірки та
адаптації тахографа до транспортного
засобу, свідоцтва про повірку -
протягом одного року з дати закінчення
терміну їх дії.

Як встановлено судом під час перевірки
позивач не мав належних доказів про
проведення повірки, перевірки та
адаптації тахографа, установленого в
транспортному засобі марки Iveco,
номерний знак НОМЕР_1, який належить
ОСОБА_2. При цьому, як вбачається з вимог
Інструкції з використання контрольних
пристроїв (тахографів) на
автомобільному транспорті,
затвердженої наказом Міністерства
транспорту та зв'язку України від 24.06.2010
року № 385, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 20.10.2010
року за № 946/18241, належним доказом, що
підтверджує повірку тахографа є
свідоцтво про повірку, а перевірку
тахографа - протокол про перевірку та
адаптацію тахографа до транспортного
засобу.

Також позивачем не надано під час
перевірки доказів наявності
контрольної книжки водія, ведення якої
передбачено пунктом 6.3 Положення про
робочий час і час відпочинку водіїв
колісних транспортних засобів для
водіїв, що керують транспортними
засобами, які не обладнані тахографом.

Разом з тим, Положенням про обов'язкове
особисте страхування від нещасних
випадків на транспорті, затверджено
постановою Кабінету Міністрів України
від 14 серпня 1996 р. № 959 (надалі -
Положення № 959) визначається порядок
здійснення обов'язкового особистого
страхування від нещасних випадків на
транспорті (далі - обов'язкове особисте
страхування), зокрема для працівників
транспортних підприємств незалежно
від форм власності та видів діяльності,
які безпосередньо зайняті на
транспортних перевезеннях (далі -
водії), а саме: водіїв автомобільного,
електротранспорту: машиністів і
помічників машиністів поїздів
(електровозів, тепловозів,
дизель-поїздів).

На підтвердження здійснення
страхування видається страховий поліс
обов'язкового особистого страхування.

Беручи до уваги викладене, страховий
поліс обов'язкового особистого
страхування є обов'язковим документом,
який повинен бути наявним у водіїв
автомобільного транспорту.

Між тим, позивачем не надано страхового
полісу обов'язкового особистого
страхування ані під час проведення
перевірки, ані під час розгляду справи.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції правомірно не прийняв до
уваги посилання позивача на той факт,
що абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III не
передбачено санкцію за порушення
закону лише для легкового автомобіля.

Дослідивши матеріали справи та
фактичні обставини справи у
сукупності, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позивач надавав послуги з
перевезення вантажів без оформлення
усіх документів, які передбачені для
автомобільного перевізника статтею 48
Закону № 2344-III, а тому допустив
порушення законодавства про
автомобільний транспорт і до нього
правомірно на підставі абзацу третього
частини першої статті 60 Закону № 2344-III
застосована санкція у вигляді штрафу в
розмірі ста неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян, тобто 1700,00
грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що позовні вимоги в частині скасування
постанови про застосування
адміністративно-господарського штрафу
№042250 від 30.12.2013 року задоволенню не
підлягає.

Разом з тим, щодо інших позовних вимог,
то суд першої інстанції правомірно
зазначає, що вони є похідними від
першої вимоги, а тому задоволенню також
не підлягають.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції дійшов до обґрунтованого
висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню

Посилання представника позивача на
неправомірне складення протоколу про
адміністративне правопорушення
відносно фізичної особи ОСОБА_2 та
винесення відносно нього постанови
колегія суддів не приймає до уваги, так
як з матеріалів справи вбачаєтсья, що
ОСОБА_2 є директором ТОВ "Куля Транс
Груп", відносно якого складено протокол
та винесено оскаржувану постанову,
саме тому це є незначним порушенням та
не може вважатись підставою для
скасування рішення суб'єкта владних
повноважень.

При цьому апеляційна скарга не містить
посилання на обставини, передбачені
статтями 202 - 204 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за яких рішення суду підлягає
скасуванню. Відповідно до ч.2 ст.200 КАС
України не може бути скасовано
правильне по суті рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Доводи, викладені заявником в
апеляційній скарзі були предметом
дослідження суду першої інстанції і не
знайшли свого належного підтвердження.

Вказані в апеляційних скаргах
процесуальні порушення не призвели до
неправильного вирішення справи і не є
підставою для скасування судового
рішення.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
вірно встановив фактичні обставини
справи, дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права, в зв'язку з чим
апеляційні скарги залишаються без
задоволення, а постанова суду першої
інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.4, 8-11, 160, 197, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 16 червня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, а якщо її було прийнято
за наслідками розгляду у письмовому
провадженні, - через п'ять днів після
направлення копій особам, які беруть
участь у справі (ч. 5 статті 254 КАС
України). Касаційна скарга на судові
рішення подається безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів після набрання законної
сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, крім випадків,
передбачених цим Кодексом.

Головуючий суддя:
Г.В.Земляна

Судді:
М.В. Межевич

Є.О. Сорочко

Головуючий суддя
Земляна Г.В.

Судді:
Межевич М.В.

Сорочко Є.О.