Справа № 820/14715/14
Суддя: Самойлова В.В.
Дата ухвалення: 2014-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

12 вересня 2014 р.
№ 820/14715/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі суду:

головуючий - суддя
Самойлова В.В.,

судді - Бадюков Ю.В.,
Спірідонов М.О., розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Державної міграційної служби
України, Головного управління
Державної міграційної служби України у
Харківській області про скасування
рішення, наказу та зобов"язання вчинити
певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду з
зазначеним позовом та просить суд про
скасування рішення відповідача-1 від
21.07.2014 р. № 25-14, наказу відповідача-2 від
16.15.2014 р. № 80 та зобов"язати останнього
прийняти рішення про оформлення
документів для вирішення питання про
визнання його біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту.

Позивач обгрунтовує свої вимоги
наступним чином.

Так, він посилається на те, що в даному
випадку відповідною стороною не
враховані ті обставини, що він не може
повернутися на батьківщину до
Республіки Конго, у зв'язку з наявністю
небезпеки в країні громадянської
належності, яка виникла через його
вільні релігійні погляди, за які він та
його родина переслідувались
радикально налаштованими шиїтами, що є
підставою для задоволення позову.

В судове засіданні позивач не прибув,
надавши заяву про вирішення справи за
його відсутності.

Представник відповідачів за
довіреністю Борисенко В.А. надав до
суду заяву про розгляд справи за його
відсутності та заперечення, згідно до
яких просив в позові відмовити з огляду
на законність та обгрунтованість
оскаржуваних рішень, оскільки
позивачем не надано достатніх доказів
щодо обставин, на які він посилався.

Суд вважає можливим розгляд справи за
відсутності вказаних осіб, на підставі
наявних доказів у ній, згідно до вимог
ст. 128 ч. 6 КАСУ.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, суд вважає, що позов не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Встановлено, що рішенням Головного
управління ДМС України від 21.07.2014 року
№ 25-14 було відхилено скаргу ОСОБА_1 на
рішення ГУ ДМС України в Харківській
області, прийнятого у вигляді наказу,
від 16.05.2014 року № 80 про відмову особі в
оформленні документів для вирішення
питання щодо визнання біженцем або
особою, що потребує додаткового
захисту.

При прийнятті оскаржуваного рішення
відповідач-1 врахував наступне.

ОСОБА_1, народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в
Республіці Конго, с. Лінзоло,
конголезець, сповідує християнство
(католик), неодружений, освіта середня,
громадянин Республіки Конго. З
документів, що посвідчують особу, має
національний паспорт терміном дії до
14.09.2009 р. Прибув в Україну 26.12.2006 р.,
легально, повітряним сполученням.

Із заявою про визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту він звернувся 23.04.2014 р. до
Головного управління ДМС у Харківській
області. Основною причиною звернення
за захистом зазначив побоювання
зазнати переслідування за ознаками
політичних переконань.

За наслідками розгляду цієї заяви
Головним управлінням ДМС у Харківській
області 16.05.2014 року № 80 було прийнято
рішення про відмову в оформленні таких
документів, з наступних підстав.

Так, встановлено, що позивач прибув до
України 26.12.2006 р. з метою навчання. 12.05.2009
р. компетентними органами встановлено,
що ОСОБА_1 проживає на території
України за недійсною реєстрацію, у
зв'язку з чим відносно нього були вжиті
заходи відповідно до Закону України
"Про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства", - а саме -прийнято
рішення про видворення з України та
заборону в'їзду строком на 5 років, про
що заявник був в установленому порядку
поінформований. Водночас, заявник у
порушення вимог законодавства не
здійснив виїзду з України та до
звернення за захистом проживав без
належної реєстрації. При цьому, суд
звертає увагу на ту обставину, що
позивач вперше звернувся за захистом
до УДМС у Чернігівській області лише
02.09.2011 р., утримуючись у Чернігівському
ІГГШ УМВС у Чернігівській області.

Вищенаведене дало підстави
відповідачу-2 прийти висновку, що заява
ОСОБА_1 не містить суб'єктивного
елементу обґрунтованості побоюванням
зазнати переслідування, оскільки
дійсними причинами звернення за
захистом є легалізація його
перебування на території України. При
цьому, непереборних обставин, які не
залежали від волевиявлення заявника і
унеможливлювали своєчасне звернення
його до органу міграційної служби, не
встановлено.

А від так, суд вважає, що ГУДМС у
Харківській області, приймаючи рішення
про відмову в оформленні документів
для вирішення питання щодо визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, дійшло
правильного висновку про те, що
інформація, надана позивачем є
суперечливою та логічно
невпорядкованою. Так, зокрема, оцінюючи
вірогідність вказаної інформації,
встановлено невідповідність у
твердженнях того щодо часу та місця
подій, що мають суттєве значення по
справі, причин залишення країни
громадянської належності, маршруту
слідування, політичного елементу
обґрунтованості побоюванням, тощо. У
зв'язку з цим, ДМС України погодилось з
думкою ГУДМС у Харківській області
відносно того, що докази, які позивач
надав у підтвердження обґрунтованості
його заяви у сукупності з
вищевказаними розбіжностями у його
твердженнях, мають низький ступінь
достовірності і не можуть бути взятими
до уваги.

Вищенаведені обставини разом з іншими
фактами, які містяться у матеріалах
справи 2014 КН 0017 говорять про те, що на
момент виїзду з країни громадянської
належності і до теперішнього часу
заявника можна кваліфікувати
мігрантом - особою, яка в силу певних
причин (сімейних, економічних, тощо)
свідомо та з власної волі перетинає
державний кордон своєї держави з метою
зміни місця проживання. Про вказане
свідчи також той факт, що заявник після
прибуття до України навчався деякий
час на підготовчому факультеті в
одному з вищих навчальних закладів
України, потім працевлаштувався,
створив сім'ю (шлюб не зареєстровано).
Причини залишення ОСОБА_1 Республіки
Конго та вказані обставини не можуть
вважатися такими, які створюють умови
для визнання його біженцем або особою,
яка потребує додаткового захисту.
Водночас, встановлення законності
перебування іноземця на території
України, у разі наявності у нього
певних економічних, соціальних чи
інших мотивів, є сферою правового
регулювання Законів України "Про
імміграцію", "Про правовий статусу
іноземців та осіб без громадянства" з
відповідним правовим статусом, який
набувається згідно з цими Законами.

Що стосується тверджень позивача про
можливість застосування відносного
нього тортур, нелюдського або такого,
що принижує гідність поводження чи
покарання, у разі повернення його до
країни громадянської належності, то
вони є недоведеними.

Як свідчать докази у справі,
територіальним органом ДМС України, де
розглядалася заява гр. ОСОБА_1 було
належним чином проаналізовано всі
подані ним відомості про його особу та
причини звернення за захистом,
інформація по країні походження і на
підставі статті 8 Закону України "Про
біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту"
та прийнято обґрунтоване рішення про
відмову в оформленні документів для
вирішення питання щодо визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту (наказ ГУ ДМС в
Харківській області від 16.05.2014 р. № 80).

Також, суд звертає увагу на те, що
відповідно до позиції УВКБ ООН "Про
обов'язки та стандарти доказів у заявах
біженців" від 1998 року факти в
підтвердження заяв біженців
визначаються шляхом надання
підтвердження або доказів викладеного.
Докази можуть бути як усні, так і
документальні. Загальними правовими
принципами доказового права обов'язок
доказу покладається на особу, яка
висловлює це твердження. Таким чином, у
заяві про визнання біженцем або особою,
яка потребує додаткового захисту
заявник повинен довести достовірність
своїх тверджень і точність фактів, на
яких ґрунтується його заява, а
працівник органу міграційної служби -
дослідити їх, проаналізувати у
сукупності та у контексті інформації
по країні походження і прийняти
обґрунтоване рішення. Аналіз
матеріалів особової справи 2014 КН 0017
показав, що посилання заявника на
можливість бути жертвою
переслідування чи серйозної шкоди, в
країні громадянської належності,
реального підґрунтя не мають.

ДМС України відповідно до вимог ст. ст.
3, 14 Європейської конвенції про захист
прав людини та основоположних свобод
1950 року, ст. 3 Конвенції ООН проти
катувань та інших жорстоких,
нелюдських або таких, що принижуючих
гідність, видів поводження та
покарання 1984 року, ст. 28 Конституції
України, ч. 2 ст. 19 Закону України "Про
міжнародні договори України", не
встановлено було фактів щодо
можливості застосування до заявника
смертної кари, виконання вироку про
смертну кару, тортур, нелюдського або
такого, що принижує гідність
поводження чи покарання в разі
повернення на батьківщину. За час
перебування заявника в Україні подій
для обгрунтованого побоювання щодо
умов, передбачених пунктами 1 чи 13
частини першої статті 1 Закону України
"Про біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту"
також не виникло.

Таким чином, з урахуванням приписів
частини п'ятої статті 12 Закону України
"Про біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту"
ДМС України було відхилено (рішення від
21.07.2014 року № 25-14) скаргу ОСОБА_1 на
рішення Головного управління ДМС у
Харківській області про відмову в
оформленні документів для вирішення
питання щодо визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, з чим суд погоджується з
огляду на викладене вище, а тому не
вбачає підстав для задоволення
адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 11, 128, 159, 160, 162 КАСУ,
суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_1 до
Державної міграційної служби України,
Головного управління Державної
міграційної служби України в
Харківській області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Харківський окружний адміністративний
суд шляхом подачі апеляційної скарги
протягом 10 днів з дня отримання копії
постанови.

Головуючий - суддя
Самойлова В.В.

Судді -

Бадюков Ю.В.

Спірідонов М.О.