Справа № 2а-8196/10/0870
Суддя: Бухтіярова І.О.
Дата ухвалення: 2014-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2014 року м.
Київ К/800/29201/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі Бухтіярової І.О., Блажівської
Н.Є., Приходько І.В.,розглянувши у
попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Заводському районі м.
Запоріжжя Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області

на постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 13.05.2014 року

у справі № 2а-8196/10/0870

за позовом закритого державного
підприємства «Кремнійполімер» (далі -
позивач, ЗДП «Кремнійполімер»)

до Державної податкової інспекції у
Заводському районі м. Запоріжжя (далі -
відповідач-1, ДПІ у Заводському районі
м. Запоріжжя)

та Головного управління Державного
казначейства України в Запорізькій
області (далі - відповідач-2, ГУ ДКУ в
Запорізькій області)

про стягнення бюджетної
заборгованості з податку на додану
вартість, -

ВСТАНОВИЛА:

ЗДП «Кремнійполімер» звернулось у
жовтні 2010 року до суду з позовом до
відповідачів про стягнення з
Державного бюджету України на користь
позивача суму бюджетної
заборгованості з податку на додану
вартість у розмірі 1 435 601,69 гривня.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 09.03.2011 року
в задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 13.05.2014 року апеляційну скаргу ЗДП
«Кремнійполімер» задоволено частково.
Позов задоволено частково: стягнуто з
Державного бюджету України на користь
ЗДП «Кремнійполімер» суму бюджетної
заборгованості з податку на додану
вартість у розмірі 1 069 255,00 гривень за
періоди: серпень, листопад, грудень 2009
року, січень-березень 2010 року. В
задоволенні решти позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, відповідач-1
подав касаційну скаргу, в якій просить
касаційну скаргу задовольнити,
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та прийняти нове судове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити в повному обсязі. Вважає, що
рішення суду апеляційної інстанції
прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а саме ст. 159 Кодексу адміністративного
судочинства України, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Відповідач-2 заяву про приєднання до
касаційної скарги відповідача-1 або
заперечень на касаційну скаргу не
надав.

Заперечення на касаційну скаргу від
позивача не надходили, що не
перешкоджає її розгляду по суті.

Справу розглянуто у попередньому
судовому засіданні відповідно до ст. 2201
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
про обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, дослідивши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
судові рішення, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що за розрахунком
позивача заявлена ним сума податку на
додану вартість до бюджетного
відшкодування в загальному розмірі 1 435
601,69 гривня складається із сум: 1 069 255,00
гривень - бюджетне відшкодування по
деклараціям з податку на додану
вартість за серпень, листопад, грудень
2009 року, січень-березень 2010 року; 366 346,69
гривень - бюджетне відшкодування за
січень, березень-жовтень 2007 року згідно
судових рішень, які набрали законної
сили.

Як встановлено судами та
підтверджується матеріалами справи,
відповідно до декларації з податку на
додану вартість за серпень 2009 року
позивачем заявлено суму, що підлягає
бюджетному відшкодуванню, на рахунок
платника у банку в розмірі 133 266,00
гривень.

Довідкою Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у м.
Запоріжжі № 120/08-03/00203625 від 16.11.2009 року
частково підтверджено бюджетне
відшкодування за серпень 2009 року в сумі
63 137,00 гривень, відносно суми бюджетного
відшкодування в розмірі 70 129,00 гривень
вказано, що її неможливо підтвердити у
зв'язку з ненадходженням відповіді на
запит на проведення зустрічної
перевірки з питань правових відносин
основного постачальника позивача.

Відповідно до декларації з податку на
додану вартість за листопад 2009 року
позивачем заявлено суму, що підлягає
бюджетному відшкодуванню, на рахунок
платника у банку в розмірі 190 360,00
гривень.

Довідкою відповідача-1 № 248/23-023/00203625 від
19.02.2010 підтверджено бюджетне
відшкодування за листопад 2009 року в
сумі 190 360,00 гривень та одночасно
вказано про неможливість
підтвердження цієї суми бюджетного
відшкодування, що пов'язано з
неотриманням матеріалів зустрічних
перевірок з питань правових відносин з
основними постачальниками позивача.

Відповідно до декларації з податку на
додану вартість за грудень 2009 року
позивачем заявлено суму, що підлягає
бюджетному відшкодуванню в розмірі 175
174,00 гривні.

За висновком у акті відповідача-1 №
492/23-023/00203625 від 17.03.2010 року перевіркою
підтверджено відображене
підприємством у декларації за грудень
2009 року бюджетне відшкодування в сумі
175 174,00 гривні.

У податковій декларації з податку на
додану вартість за січень 2010 року
позивачем заявлена сума, що підлягає
бюджетному відшкодуванню, на рахунок
платника у банку в розмірі 2 599 902,00
гривні.

Актом відповідача-1 № 492/23-023/00203625 від
17.03.2010 року підтверджено бюджетне
відшкодування за січень 2010 року в сумі
426 934,00 гривні, щодо решти суми зроблено
висновок про завищення суми бюджетного
відшкодування за січень 2010 року в
розмірі 2 172 968,00 гривень.

Відповідно до податкової декларації з
податку на додану вартість за лютий 2010
року позивачем заявлена сума, що
підлягає бюджетному відшкодуванню, на
рахунок платника у банку в розмірі 18
006,00 гривень.

Довідкою відповідача-1 № 884/23-023/00203625 від
21.05.2010 року підтверджено бюджетне
відшкодування за лютий 2010 року в сумі 18
006,00 гривень та одночасно зазначено про
неможливість підтвердження цієї суми
бюджетного відшкодування, що пов'язано
з неотриманням матеріалів зустрічних
перевірок з питань правових відносин з
основними постачальниками позивача.

Відповідно до податкової декларації з
податку на додану вартість за березень
2010 року позивачем заявлена сума, що
підлягає бюджетному відшкодуванню, на
рахунок платника у банку в розмірі 188
652,00 гривні.

Довідкою відповідача-1 № 1108/23-023/00203625
від 29.06.2010 року підтверджено бюджетне
відшкодування за березень 2010 року в
сумі 188 652,00 гривні та одночасно
зазначено про неможливість
підтвердження цієї суми бюджетного
відшкодування, що пов'язано з
неотриманням матеріалів зустрічних
перевірок з питань правових відносин з
основними постачальниками позивача.

Отже загальна сума бюджетного
відшкодування, що заявлена позивачем в
податкових деклараціях за період
серпень, листопад, грудень 2009 року,
січень-березень 2010 року та
підтверджена податковим органом за
результати проведених перевірок,
становить 1 069 255,00 гривень.

Сума бюджетного відшкодування в
розмірі 366 346,69 гривень є сумою
бюджетного відшкодування, що була
зменшена відповідачем-1 з наступним
прийняттям податкових
повідомлень-рішень, які судовими
інстанціями в наступному були
скасовані в повному обсязі.

Так, постановою господарського суду
Запорізької області від 14.08.2007 року у
справі № 3/261/07-АП, яка залишена без змін
ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 11.06.2008 року, скасовано податкове
повідомлення-рішення № /0 від
27.03.2007 року, яким зменшено позивачу суму
бюджетного відшкодування в розмірі 15
127,00 гривень.

Постановою господарського суду
Запорізької області від 01.02.2008 року у
справі № 23/480/07-АП-6/609/07-АП-23/32/08-АП,
залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 19.11.2008 року,
скасовано податкове
повідомлення-рішення № /0 від
27.06.2007 року, яким зменшено позивачу суму
бюджетного відшкодування в розмірі 85
793,16 гривні.

Постановою господарського суду
Запорізької області від 10.10.2007 року у
справі № 9/447/07-АП скасовано податкове
повідомлення-рішення №/0 від
25.05.2007 року, яким зменшено позивачу суму
бюджетного відшкодування у розмірі 37
363,00 гривні.

Постановою господарського суду
Запорізької області від 24.09.2007 року у
справі № 3/404/07-АП скасовано податкове
повідомлення-рішення № /0 від
30.07.2007 року, яким зменшено позивачу суму
бюджетного відшкодування в розмірі 66
211,00 гривень.

Постановою господарського суду
Запорізької області від 03.07.2007 року у
справі № 11/323/07-АП, яка залишена без змін
ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 09.08.2008 року, скасовано податкове
повідомлення-рішення № /0 від
28.09.2006 року, яким зменшено позивачу суму
бюджетного відшкодування в розмірі 107
246,67 гривень.

Постановою господарського суду
Запорізької області від 06.02.2008 року у
справі № 5/2/08-АП скасовані податкові
повідомлення-рішення: № /0 від
29.08.2007 року, яким зменшено позивачу суму
бюджетного відшкодування в розмірі 18
873,00 гривні, № /0 від 28.09.2007 року,
яким зменшено позивачу суму бюджетного
відшкодування в розмірі 20 408,86 гривень
та № /0 від 27.11.2007 року, яким
зменшено позивачу суму бюджетного
відшкодування в розмірі 17 045,00 гривень.

Отже, розмір бюджетного відшкодування,
визначений за наслідками оскарження
позивачем податкових
повідомлень-рішень, становить 366 346,69
гривень.

Відповідно до листа відповідача-1 №
4014/10-16-141 від 09.07.2010 року вищеозначені
судові рішення переглядаються судом
касаційної інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не вірно визначено спосіб
захисту порушених прав.

Колегія суддів касаційної інстанції
вважає такий висновок суду першої
інстанції помилковим та погоджується з
висновками суду апеляційної інстанції,
який скасовуючи рішення суду першої
інстанції та частково задовольняючи
позовні вимоги, виходив з наступного.

Відповідно до п. 1.8 ст. 1 Закону України
«Про податок на додану вартість»
бюджетне відшкодування - це сума, що
підлягає поверненню платнику податку з
бюджету у зв'язку з надмірною сплатою
податку у випадках, визначених цим
Законом.

Пунктом 7.7 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість»
встановлений порядок визначення суми
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або відшкодуванню з Державного
бюджету України (бюджетному
відшкодуванню), та строки проведення
розрахунків.

Відповідно до вказаного порядку сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пп. 7.7.1 цього
пункту, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
цього податку, що виник за попередні
податкові періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до закону), а при його
відсутності - зараховується до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Якщо у наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з пп. 7.7.1 цього
пункту, має від'ємне значення, то: а)
бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів (послуг)
у попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів (послуг);
б) залишок від'ємного значення після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду.

За правилами пп. 7.7.4 п. 7.7 ст. 7 вказаного
Закону платник податку, який має право
на одержання бюджетного відшкодування
та прийняв рішення про повернення
повної суми бюджетного відшкодування,
подає відповідному податковому органу
податкову декларацію та заяву про
повернення такої повної суми
бюджетного відшкодування, яка
відображається у податковій
декларації. При цьому платник податку в
п'ятиденний термін після подання
декларації податковому органу подає
органу Державного казначейства
України копію декларації, з відміткою
податкового органу про її прийняття,
для ведення реєстру податкових
декларацій у розрізі платників.

До декларації додаються розрахунок
суми бюджетного відшкодування, копії
погашених податкових векселів
(податкових розписок), у разі їх
наявності, та оригіналів п'ятих
основних аркушів (примірників
декларанта) вантажних митних
декларацій, у разі наявності
експортних операцій.

Форма заяви про відшкодування та форма
розрахунку суми бюджетного
відшкодування визначаються за
процедурою, встановленою центральним
податковим органом.

Відповідно до пп. 7.7.5 пп. 7.7 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» протягом 30 днів, наступних за
днем отримання податкової декларації,
податковий орган проводить
документальну невиїзну перевірку
(камеральну) заявлених у ній даних. За
наявності достатніх підстав вважати,
що розрахунок суми бюджетного
відшкодування було зроблено з
порушенням норм податкового
законодавства, податковий орган має
право протягом такого ж строку
провести позапланову виїзну перевірку
(документальну) платника для
визначення достовірності нарахування
такого бюджетного відшкодування.

Податковий орган зобов'язаний у
п'ятиденний термін після закінчення
перевірки надати органу державного
казначейства висновок із зазначенням
суми, що підлягає відшкодуванню з
бюджету.

Відповідно до пп. 7.7.6 п. 7.7. ст. 7 цього
Закону на підставі отриманого висновку
відповідного податкового органу орган
державного казначейства надає
платнику податку зазначену у ній суму
бюджетного відшкодування шляхом
перерахування коштів з бюджетного
рахунку на поточний банківський
рахунок платника податку в
обслуговуючому банку протягом п'яти
операційних днів після отримання
висновку податкового органу.

На підставі отриманого висновку
відповідного податкового органу орган
державного казначейства надає
платнику податку зазначену у ній суму
бюджетного відшкодування шляхом
перерахування коштів з бюджетного
рахунку на поточний банківський
рахунок платника податку в
обслуговуючому банку протягом п'яти
операційних днів після отримання
висновку податкового органу (пп. 7.7.6 п.
7.6 ст. 7 цього Закону).

Якщо за наслідками документальної
невиїзної (камеральної) або
позапланової виїзної перевірки
(документальної) податковий орган
виявляє невідповідність суми
бюджетного відшкодування сумі,
заявленій у податковій декларації, то
такий податковий орган відповідно до
пп.7.7.7 п. 7.7 ст. 7 цього ж Закону надсилає
платнику податку відповідне податкове
повідомлення: а) у разі заниження
заявленої платником податку суми
бюджетного відшкодування щодо суми,
визначеної податковим органом
унаслідок таких перевірок - податкове
повідомлення, в якому зазначаються
сума такого заниження та підстави для
її вирахування. У цьому випадку
вважається, що платник податку
добровільно відмовляється від
отримання такої суми заниження як
бюджетного відшкодування та враховує
її згідно з пп. 7.7.3 цього пункту у
зменшення податкових зобов'язань з
цього податку наступних податкових
періодів; б) у разі перевищення
заявленої платником податку суми
бюджетного відшкодування над сумою,
визначеною податковим органом
внаслідок проведення таких перевірок, -
податкове повідомлення, в якому
зазначаються сума такого перевищення
та підстави для її вирахування; в) у
разі з'ясування внаслідок проведення
таких перевірок факту, за яким платник
податку не має права на отримання
бюджетного відшкодування, - податкове
повідомлення, в якому зазначаються
підстави відмови у наданні бюджетного
відшкодування.

У разі, коли за результатами перевірки
сум податку, заявлених до
відшкодування, платник податку або
податковий орган розпочинає процедуру
адміністративного оскарження,
податковий орган не пізніше наступного
робочого дня за днем отримання
відповідного повідомлення від
платника або ухвали суду про порушення
справи зобов'язаний повідомити про це
орган державного казначейства. Орган
державного казначейства призупиняє
процедуру відшкодування в частині
оскаржуваної суми до прийняття
остаточного рішення з
адміністративного або судового
оскарження.

Після закінчення процедури
адміністративного або судового
оскарження податковий орган протягом
п'яти робочих днів, наступних за днем
отримання відповідного рішення,
зобов'язаний надати органу державного
казначейства висновок із зазначенням
суми податку, що підлягає
відшкодуванню з бюджету (пп. 7.7.8. п. 7.7 ст.
7 Закону України «Про податок на додану
вартість»).

Судом апеляційної інстанції
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що відповідачем-1
не заперечується право позивача на
бюджетне відшкодування в розмірі 1 069
255,00 гривень за період серпень,
листопад, грудень 2009 року,
січень-березень 2010 року, з огляду на
підтвердження вказаних сум належним
чином оформленими податковими
деклараціями з податку на додану
вартість, розрахунками сум бюджетного
відшкодування. В ході проведених
відповідачем-1 перевірок за вказані
періоди порушень підприємством щодо
визначення сум податкових зобов'язань
та податкового кредиту з податку на
додану вартість, заниження або
завищення задекларованих суб'єктом
господарювання показників не виявлено.

Разом з тим, судом апеляційної
інстанції зазначено, що в
установленому порядку висновок про
завищення позивачем суми бюджетного
відшкодування або відсутність права на
отримання бюджетного відшкодування по
означеним вище деклараціям
відповідачем-1 за результатами
проведених перевірок не зроблений.

З огляду на фактичні обставини справи,
судом апеляційної інстанції вірно
встановлено, що відповідачем-1 не
доведена правомірність його дій щодо
відмови у відшкодуванні податку на
додану вартість, ненадання висновку
про відшкодування заявлених позивачем
сум податку на додану вартість в
податкових деклараціях з податку на
додану вартість за вказані вище
періоди.

Виходячи з положень пп. 7.7 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», сума бюджетного
відшкодування напряму залежить від
правильності визначення суми
податкових зобов'язань та податкового
кредиту. При цьому на позивача
обов'язок доведення факту сплати
податку на додану вартість до бюджету
нормами чинного законодавства не
покладається.

Згідно з положеннями Закону України
«Про податок на додану вартість» сума
податку на додану вартість, включена до
складу ціни товару, послуги, є
податковим зобов'язанням продавця
товару (послуги), а отже саме він і несе
відповідальність по сплаті цього
податку до бюджету.

Згідно з пп. «а» пп. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» в редакції на момент
виникнення спірних правовідносин якщо
у наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з пп. 7.7.1 цього
пункту, має від'ємне значення, то
бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів (послуг)
у попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів (послуг).

Вказана норма закону, окрім умови
сплати податку на додану вартість
отримувачем (покупцем) товару саме
постачальникові (продавцеві) товару, не
ставить додаткових умов для отримання
покупцем бюджетного відшкодування
від'ємного значення, зокрема, не
передбачає таку умову, як сплата
податку на додану вартість
постачальником товару до бюджету.

Згідно з пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається дата
здійснення першої з подій: або дата
списання коштів з банківського рахунку
платника податку в оплату товарів
(робіт, послуг), дата виписки
відповідного рахунку (товарного чека) -
в разі розрахунків з використанням
кредитних дебетових карток або
комерційних чеків; або дата отримання
податкової накладної, що засвідчує
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг).

Відповідно до пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» не дозволяється включення до
податкового кредиту будь-яких витрат
по сплаті податку, що не підтверджені
податковими накладними.

Виходячи з наявних в матеріалах справи
доказів в їх сукупності, судом
апеляційної інстанції вірно зазначено,
що суми, заявлені позивачем до
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість у загальному розмірі 1
069 255,00 гривень, підтверджені
відповідачем, сумнівів щодо
правильності їх визначення та
достовірності під час перевірки у
податкового органу не виникало. Факт
сплати позивачем податку на додану
вартість в складі вартості товару
(послуг) у загальному розмірі 1 069 255,00
гривень, як зазначено у відповідних
Розрахунках суми бюджетного
відшкодування (додаток 3 до податкової
декларації з податку на додану
вартість), відповідачем-1 також не
спростований.

Закон України «Про податок на додану
вартість» не ставить право платника на
віднесення до складу податкового
кредиту сплаченого ПДВ при придбанні
товару (послуг) у залежність від
отримання документального
підтвердження належного виконання
постачальниками своїх податкових
зобов'язань та сплати ними сум податків
до державного бюджету.

Суд апеляційної інстанції, з наявних в
матеріалах справи доказів у їх
сукупності, дійшов вірного висновку, що
всі законодавчо встановлені умови для
отримання бюджетного відшкодування,
заявленого в податкових деклараціях з
податку на додану вартість за серпень,
листопад, грудень 2009 року,
січень-березень 2010 року, позивачем
дотримані, дані податкової декларацій
з податку на додану вартість за вказані
звітні податкові періоди відповідають
стану фінансово-господарської
діяльності позивача. Позивачем подані
всі необхідні для здійснення
відшкодування документи, що
передбачені чинним законодавством
України.

Колегія суддів касаційної інстанції
погоджується з судом апеляційної
інстанції, який правомірно не
погодився з висновком суду першої
інстанції про те, що, оскільки належним
способом захисту права позивача на
бюджетне відшкодування є позовні
вимоги про визнання протиправною
бездіяльності податкового органу та
зобов'язання його прийняти рішення
відповідно до результатів проведених
перевірок платника податків, то
позивачем не вірно визначено спосіб
захисту порушеного права на бюджетне
відшкодування, з огляду на наступне.

Суд апеляційної інстанції вірно
зазначив, що сам факт прийняття
відповідачем-1 рішення про бюджетне
відшкодування не призведе до отримання
платником податків такого
відшкодування, зважаючи на те, що
відшкодування здійснюється органами
державного казначейства України у
порядку, передбаченому пп. 7.7.5. п. 7.7. ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість». Відтак, належним способом
захисту порушеного права на бюджетне
відшкодування є саме стягнення
грошових коштів з Державного бюджету
України.

Відповідно до наведеної норми
процедура бюджетного відшкодування
встановлює обов'язок податкового
органу подати висновок із зазначенням
суми, що підлягає відшкодуванню, до
Держказначейства, яке протягом 5
операційних днів після отримання
висновку перераховує таку суму на
рахунок платника.

Згідно Порядку відшкодування податку
на додану вартість, затвердженого
Наказом Державної податкової
адміністрації України та Державного
казначейства України 02.07.1997 року № 209/72,
який втратив чинність згідно з наказом
ДПА України, Державного казначейства
України від 21.12.2010 року № 960/495,
бюджетною заборгованістю з податку на
додану вартість є суми, не відшкодовані
платнику протягом визначених
законодавством термінів
відшкодування.

Суми, не відшкодовані платнику податку
протягом визначених у розділі 3 цього
Порядку термінів, п. 6.1, п. 6.2, вважаються
бюджетною заборгованістю. Платник
податку має право в будь-який момент
після виникнення бюджетної
заборгованості звернутися до суду з
позовом про стягнення коштів бюджету
та притягнення до відповідальності
посадових осіб, винних у несвоєчасному
відшкодуванні надмірно сплачених
податків.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції, відповідно до даних поданої
позивачем податкових декларації з
податку на додану вартість за вказані
вище періоди позивачем заявлена до
бюджетного відшкодування сума шляхом
перерахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок платника у
банку. На час вирішення спору в суді
вказана сума 1 069 255,00 гривень позивачеві
з Державного бюджету України не
відшкодована. Докази здійснення
відповідачами відповідних дій,
направлених на відшкодування вказаної
суми, в матеріалах справи відсутні.

З огляду на викладене, колегія суддів
касаційної інстанції погоджується з
висновком суду апеляційної інстанції
про обґрунтованість позовних вимог про
стягнення з Державного бюджету України
на користь позивача суму бюджетної
заборгованості з податку на додану
вартість у розмірі 1 069 255,00 гривень.

Щодо бюджетного відшкодування суми
податку на додану вартість у розмірі 366
346,69 гривень, то колегія суддів
касаційної інстанції погоджується з
судом апеляційної інстанції, який
вірно зазначив наступне.

Підставою для отримання платником
податку сум бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість є подання
податковому органу - податкової
декларації та заяви про повернення
такої повної суми бюджетного
відшкодування, а органу Державного
казначейства України - копії
декларації з відміткою про її
прийняття податковим органом з
відповідним розрахунком суми
бюджетного відшкодування та копій
погашених податкових векселів
(податкових розписок) й оригіналів
п'ятих основних аркушів (примірників
декларанта) вантажних митних
декларацій (у разі їх наявності).

До того ж, Порядком заповнення та
подання податкової декларації з
податку на додану вартість,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації № 166 від
30.05.1997 року, визначено, що якщо в
наступному звітному податковому
періоді різниця між сумою податкових
зобов'язань і податкового кредиту, з
урахуванням залишку такого від'ємного
значення минулого (звітного)
податкового періоду, що включається до
складу податкового кредиту поточного
звітного (податкового) періоду, має
від'ємне значення, то платником податку
разом з податковою декларацією
подається Розрахунок суми бюджетного
відшкодування (додаток № 3 до
податкової декларації з податку на
додану вартість).

Також в податковій декларації з
податку на додану вартість платник
податку визначає самостійно напрямок
бюджетного відшкодування - на рахунок
платника у банку або у зменшення
податкових зобов'язань з ПДВ наступних
податкових періодів.

Дослідивши надані до матеріалів справи
докази, суд апеляційної інстанції
вірно зазначив, що на підтвердження
правомірності формування суми
бюджетного відшкодування у розмірі 366
346,69 гривень, заявленого згідно з
поданими судовими рішеннями, позивачем
не надано жодного із документів,
передбачених Законом України «Про
податок на додану вартість», Порядком
№ 166, не надано документів, які б
підтверджували волевиявлення платника
податку та звернення його до
податкового органу про надання
бюджетного відшкодування на рахунок
платника у банку. Подані позивачем
копії відповідних судових рішень,
якими встановлені певні обставини щодо
висновків податкового органу про
завищення сум бюджетного
відшкодування, не є достатніми
доказами на підтвердження вимог
позивача.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що постанови
господарського суду Запорізької
області та ухвали Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду,
на які в якості доказів наявного права
на бюджетне відшкодування посилається
позивач, вирішують питання
правомірності віднесення позивачем до
податкового кредиту сум податку на
додану вартість, сплаченого при
здійсненні господарських операцій з
контрагентами, а не правомірність
визначення сум, що підлягають
бюджетному відшкодуванню за певні
періоди.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов
вірного висновку, що факт скасування
вищезазначеними судовими рішеннями
податкових повідомлень-рішень, якими
позивачу зменшено суму бюджетного
відшкодування, не є безумовним доказом
права позивача на отримання визначеної
ним суми бюджетного відшкодування
шляхом стягнення цієї суми з
Державного бюджету.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
дійшов обґрунтованого висновку щодо
наявності підстав для часткового
задоволення позову.

Відповідно до п. 3 ст. 2201 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах
касаційної скарги порушень судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому касаційну скаргу слід
відхилити, а оскаржуване судове
рішення залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 220-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Заводському районі м.
Запоріжжя Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області -
відхилити.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 13.05.2014 року у справі № 2а-8196/10/0870 -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути
переглянута з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236-238
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя: підпис (підпис)
І.О. Бухтіярова Судді: підпис
(підпис) Н.Є. Блажівська міик судді
підпис (підпис) І.В. Приходько