Справа № К/9991/25291/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2014 року м.
Київ К/9991/25291/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Лиски Т.О., Стародуба О.П., -

розглянувши в касаційній інстанції в
порядку письмового провадження справу
за позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду (далі - УПФ)
України у Червонозаводському районі
міста Харкова про захист прав,
зобов'язання перерахунку та виплати
соціальної допомоги дитині війни, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
апеляційного суду Харківської області
від 22 березня 2011 року, -

встановив:

У квітні 2010 року ОСОБА_4 звернулася в
суд із позовом до УПФ України у
Червонозаводському районі міста
Харкова про нарахування недоплаченої
щомісячної державної соціальної
допомоги. Свої вимоги мотивувала тим,
що вона відноситься до категорії «діти
війни» і відповідно до ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» має право на щомісячну державну
соціальну допомогу в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком. Оскільки
належна допомога їй не виплачувалась,
просила визнати неправомірними дії УПФ
України у Червонозаводському районі
міста Харкова та зобов'язати
відповідача здійснити відповідні
перерахунки за період з
01.01.2008р. по дату винесення рішення суду,
а також призначити їй щомісячне
підвищення до пенсії відповідно до
вказаного закону.

Рішенням Червонозаводського районного
суду міста Харкова від 17.06.2010р. позов
задоволено частково. Зобов'язано УПФ
України у Червонозаводському районі
міста Харкова нарахувати доплату до
пенсії ОСОБА_4 з підвищенням її на 30%
мінімальної пенсії за віком з розміру,
встановленого ч.1 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», і провести
відповідні виплати за періоди з 22.05.2008р.
по 31.12.2008р., з 01.01.2009р. по 31.12.2009р. та з
01.01.2010р. по 21.04.2010р. з урахуванням
виплачених сум. У задоволенні інших
позовних вимог відмовлено. Стягнуто з
Державного бюджету України на користь
ОСОБА_4 витрати зі сплати судового
збору у розмірі 8,50грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в сумі 37грн.

Даний позов подано та розглянуто судом
першої інстанції за правилами
цивільного судочинства.

Постановою апеляційного суду
Харківської області від 22.03.2011р.
рішення Червонозаводського районного
суду міста Харкова від 17.06.2010р. змінено.
Позовні вимоги ОСОБА_4 до УПФ України у
Червонозаводському районі міста
Харкова про зобов'язання здійснити
перерахунок та виплату недоплаченої
щомісячної державної соціальної
допомоги дитині війни за період з
22.05.2008р. по 21.04.2009р. залишено без
розгляду. В частині задоволення позову
за період з 22.04.2009р. по 21.04.2010р. рішення
суду першої інстанції залишено без
змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення норм права,
просить скасувати постанову
апеляційного суду Харківської області
від 22.03.2011р. та залишити в силі рішення
Червонозаводського районного суду
міста Харкова від 17.06.2010р.

Касаційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» від
18.11.2004р. №2195-IV дітям війни пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищуються на 30% мінімальної пенсії
за віком.

Судами встановлено, що позивач ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, є дитиною війни в
розумінні ст.1 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» і має
право на державну соціальну підтримку,
зокрема, відповідно до ст.6 цього Закону
- на підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком.

Згідно пп.2 п.41 розділу ІІ Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від
28.12.2007р. №107-VI текст ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»
викладено в наступній редакції: «Дітям
війни (крім тих, на яких поширюється дія
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту») до пенсії або щомісячного
довічного грошового утримання чи
державної соціальної допомоги, що
виплачується замість пенсії,
виплачується підвищення у розмірі
надбавки, встановленої для учасників
війни. Ветеранам війни, які мають право
на отримання підвищення до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, відповідно до цього Закону та
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» дане підвищення провадиться
за їх вибором згідно з одним із
законів».

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008р. №10-рп/2008 визнано такими, що
не відповідають Конституції України (є
неконституційними), зокрема, положення
пп.2 п.41 розділу II Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України».

Зазначене рішення Конституційного
Суду України є обов'язковим до
виконання на території України,
остаточним і не може бути оскаржене,
крім того, воно має преюдиціальне
значення для судів загальної
юрисдикції при розгляді ними позовів у
зв'язку з правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей
зазначеного закону, що визнані
неконституційними.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції
України, закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Таким чином, з ухваленням
Конституційним Судом України рішення
щодо неконституційності пп.2 п.41
розділу ІІ Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» указані
правові норми втратили чинність і
застосуванню не підлягали, а тому
відповідач з 22.05.2008р. по 31.12.2008р. повинен
був нараховувати та виплачувати
позивачеві підвищення до пенсії,
передбачене ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Статтями 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2009 рік»
від 26.12.2008р. №835-VI та 70 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2010
рік» від 27.04.2010р. №2154-VI Кабінету
Міністрів України було надано право у
2009 та 2010 роках встановлювати розміри
соціальних виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.

Варто звернути увагу, що названі норми
передбачають встановлення в
абсолютних сумах розмірів лише тих
виплат, вихідним критерієм розрахунку
яких є розмір мінімальної заробітної
плати. Відповідно їхня дія не
поширюється на спірні відносини,
оскільки розмір зазначених соціальних
виплат згідно із Законом про
соціальний захист дітей війни залежить
від розміру мінімальної пенсії за
віком, а не від розміру мінімальної
заробітної плати.

Отже, нарахування та виплата у 2009 та 2010
роках дітям війни підвищення до пенсії
повинні були здійснюватися в розмірі,
встановленому відповідно до ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Вирішуючи даний спір та приймаючи
17.06.2010р. за правилами Цивільного
процесуального кодексу України
рішення про часткове задоволення
позовних вимог за період з 22.05.2008р. суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
з того, що позивач дотрималася строку
звернення до суду.

Суд апеляційної інстанції ухвалюючи
рішення вірно погодився із висновком
суду першої інстанції, що позовні
вимоги ОСОБА_4 підлягають задоволенню з
22.05.2008р., однак залишаючи їх без
розгляду в частині періоду з 22.05.2008р. по
21.04.2009р. помилково виходив з того, що
застосуванню підлягають строки,
передбачені ч.2 ст.99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, не врахувавши, що з даним
позовом ОСОБА_4 звернулася до суду в
порядку цивільного судочинства та
справа розглянута судом першої
інстанції за правилами Цивільного
процесуального кодексу України.

Крім того, залишаючи без змін рішення
суду першої інстанції в частині
задоволення позову за період з 22.04.2009р.
по 21.04.2010р. апеляційний суд не звернув
уваги та не врахував вимогу позивача
про продовження їй зазначених виплат
надалі при нарахуванні пенсії.

Пенсія - щомісячна пенсійна виплата в
солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом (ст.1
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV).

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» непрацездатні
громадяни крім пенсійних виплат із
системи пенсійного забезпечення мають
право отримувати доплати, надбавки та
підвищення до зазначених виплат,
додаткову пенсію в порядку та за
рахунок коштів, визначених
законодавством.

Таким чином, пенсія є періодичним
платежем, виплата якої, за загальним
правилом, не обмежена у часі.

Підвищення до пенсії, яке є додатковою
виплатою особі, яка визнана такою, що
має на нього право, нерозривно
пов'язано з виплатою пенсії і також має
не визначений у часі граничний термін
виплати.

Отже, вирішуючи питання про
зобов'язання нарахувати та виплатити
відповідні періодичні платежі дітям
війни, суди, у разі відсутності спору
про право особи на отримання
підвищення до пенсії або встановлення
такого права в судовому порядку, не
мають підстав обмежувати орган,
відповідальний за здійснення їх
нарахування і виплати, певним часовим
проміжком, якщо не відбулося змін у
законодавстві.

Станом на дату ухвалення судового
рішення ніяких змін у законодавстві
щодо нарахування та виплати дітям
війни підвищення до пенсії не
відбулося, а тому підстав обмежувати
виплати конкретною датою не було.

Разом з тим, суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку в частині
стягнення судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного
процесуального кодексу України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Водночас, ч.2 вказаної статті
передбачено, якщо обидві сторони
звільнені від оплати судових витрат,
вони компенсуються за рахунок держави
у порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Відповідно до п.34 ч.1 ст.4 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
державне мито», в редакції станом на
час розгляду та вирішення спору в суді
першої інстанції, від сплати
державного мита звільняються у тому
числі ПФ України, його підприємства,
установи й організації.

Згідно пп. «д» п.1 ст.3 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про державне мито»
вимоги немайнового характеру
позивачеві потрібно було оплачувати в
розмірі 8,50грн.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Про затвердження Порядку оплати
витрат з інформаційно-технічного
забезпечення судових процесів,
пов'язаних з розглядом цивільних та
господарських справ, та їх розмірів»
від 21.12.2005р. №1258 було передбачено, що
розмір витрат з
інформаційно-технічного забезпечення
судових процесів, пов'язаних з розгляду
позовної заяви немайнового характеру,
складає 37грн.

Звільнення відповідача від сплати
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу ні ст.81
Цивільного процесуального кодексу
України, ні вказаною постановою
Кабінету Міністрів України від 21.12.2005р.
№1258, не передбачено.

Враховуючи вищевикладене, суд першої
інстанції помилково стягнув з
Державного бюджету України на користь
позивача судові витрати в розмірі
45,50грн.

Суд апеляційної інстанції на зазначене
порушення уваги не звернув та не
виправив його.

Згідно п.4 ч.1 ст.223 Кодексу
адміністративного судочинства
України суд касаційної
інстанції за наслідками розгляду
касаційної скарги має право змінити
судове рішення суду першої інстанції,
скасувавши судове рішення суду
апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.225 Кодексу
адміністративного судочинства
України суд касаційної
інстанції має право змінити судове
рішення, якщо у справі немає
необхідності досліджувати нові докази
або встановлювати обставини, а судове
рішення, яке змінюється, є помилковим
тільки в частині.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 225, 230, 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 -
задовольнити частково.

Постанову апеляційного суду
Харківської області від 22 березня
2011 року - скасувати.

Рішення Червонозаводського районного
суду міста Харкова від 17 червня 2010 року
- змінити, абзаци другий та четвертий
резолютивної частини рішення викласти
в наступній редакції: «Зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України у
Червонозаводському районі міста
Харкова здійснити перерахунок пенсії
ОСОБА_4 відповідно до статті 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» з підвищенням її на
30% мінімальної пенсії за віком з
розміру, встановленого частиною 1
статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», і провести відповідні
виплати за період з 22 травня 2008 року з
урахуванням здійснених виплат.
Стягнути на користь ОСОБА_4 з
Управління Пенсійного фонду України у
Червонозаводському районі міста
Харкова витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в сумі 37
гривень та з Державного бюджету
України витрати із сплати судового
збору в сумі 8 гривень 50 копійок». В
іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Лиска Т.О.

Стародуб О.П.