Справа № 808/4079/14
Суддя: Горобцова Ярослава Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2014 року о/об 10год. 35 хв.Справа №
808/4079/14 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Горобцової Я.В., за участю секретаря
судового засідання Ярошенко А.С.,

за участю представників:

від позивача: - ОСОБА_1,

від відповідача - О.Р. Малої,

від третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору - не
прибув

розглянувши у місті Запоріжжі у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3

до Прокуратури Запорізької області

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору Головне
управління Державної казначейської
служби у Запорізькій області

про визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії, -

ОБСТАВИНИ
СПРАВИ:

ОСОБА_3 звернувся до Запорізького
окружного адміністративного суду з
позовом до Прокуратури Запорізької
області, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору
Головне управління Державної
казначейської служби України в
Запорізькій області, в якому, з
наступними уточненнями, просить суд:
визнати дії відповідача щодо відмови у
задоволенні вимоги від 20.05.2014 про
нарахування та виплату вихідної
допомоги згідно з ч.16 ст. 50-1 Закону
України «Про прокуратуру»
протиправними; стягнути з відповідача
на користь позивача компенсацію за
затримку кінцевого розрахунку у сумі 8
803,86грн., зобов'язати відповідача
нарахувати та виплатити суму грошової
допомоги у розмірі місячного
заробітку, з якого обчислена пенсія за
кожен повний рік роботи прокурором,
слідчим прокуратури.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
зміни ч. 16 ст. 50-1 Закону України «Про
прокуратуру» набрали чинності з 01
травня 2014 року, а не з 01 квітня 2014 року, а
відтак, враховуючи те, що позивач
звільнений 09 квітня 2014 року, він має
право на отримання грошової допомоги у
розмірі місячного заробітку, з якого
обчислена пенсія за кожен повний рік
роботи прокурором, слідчим
прокуратури. Крім того, позивач
зазначає, що остаточний розрахунок з
ним було проведено 14.04.2014, тобто через
п'ять днів після звільнення, а
враховуючи, що останні кошти було
перераховано 20.05.2014, тобто із затримкою
у 39 дні, компенсація має становити 8
803,86грн.

Заперечуючи проти позову з підстав,
викладених у письмових запереченнях,
відповідач зазначив, що документи на
сплату кінцевого розрахунку подано до
органів Державної казначейської
служби України у Запорізькій області 11
квітня 2014 року, що призвело до затримки
виплати при звільненні на 2 календарні
дні. Відповідно до наказу прокурора від
15 травня 2014 року №163ц ОСОБА_3 нараховано
середній заробіток за 2 дні затримки в
сумі 451,48грн. та з урахуванням утриманих
податків і зборів залишок коштів у сумі
383,76грн. перерахований позивачу 20.05.2014
на картковий рахунок. Крім того,
враховуючи те, що з 01.04.2014 частину
шістнадцяту статті 50-1 Закону України
«Про прокуратуру» виключено на
підставі Закону України «Про
запобігання фінансової катастрофи та
створення передумов для економічного
зростання в Україні», підстави для
виплати грошової допомоги відповідно
до ч. 16 ст. 50-1 Закону України «Про
прокуратуру» відсутні.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору - Головне
управління Державної казначейської
служби України у Запорізькій області в
поясненнях до адміністративного
позову зазначило, що Головне
управління забезпечує здійснення
розрахунково-касових операцій за
платіжними дорученнями клієнта -
прокуратури Запорізької області.
Рішення про витрачання коштів клієнт
приймає самостійно, Головне управління
здійснює лише розрахунково-касове
обслуговування відповідача, а не
розпоряджається коштами, що
знаходяться на його рахунках.

Ухвалою Запорізького окружного
адміністративного суду від 26 червня 2014
року відкрито провадження у справі та
призначено справу до розгляду.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги та
просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечив проти задоволення
позову та просив суд відмовити у
задоволенні позову у повному обсязі.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору в судове засідання не прибув, на
адресу суду надіслав клопотання про
розгляд справи за відсутності
повноваженого представника.

На підставі частини третьої статті 160
КАС України в судовому засіданні 08
серпня 2014 року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши думку
представників позивача та відповідач,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов та заперечення проти
позову, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Наказом Прокуратури Запорізької
області №123ц від 09 квітня 2014 року
звільнено радника юстиції ОСОБА_3 з
посади старшого слідчого відділу
прокуратури області та з органів
прокуратури Запорізької області за
власним бажанням у зв'язку з виходом на
пенсію за вислугу років відповідно до
ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру»
(ст. 38 КЗпП України). Вказаним наказом
також зобов'язано бухгалтерію сплатити
компенсацію за 40 календарних днів в
період з 09.11.2012 по 08.11.2013 включно та 17
календарних днів в період з 09.11.2013 по
09.04.2014 включно невикористаної
відпустки.

Документи на сплату кінцевого
розрахунку подано до органів
казначейської служби України в
Запорізькій області 11 квітня 2014 року
про що свідчить платіжна відомість
№9/141 від 11 квітня 2014 року та платіжне
доручення №603 від 11.04.2014.

Наказом Прокуратури Запорізької
області №163ц від 15 травня 2014 року у
зв'язку із затримкою виплати кінцевого
розрахунку при звільненні раднику
юстиції ОСОБА_3 на 2 дні відповідно до
ст. 117 КЗпП України бухгалтерії
наказано сплатити позивачу середній
заробіток за 2 дні затримки.

Надаючи правову оцінку спірним
відносинам, що виникли між сторонами у
справі, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 116 Кодексу законів
про працю України при звільненні
працівника виплата всіх сум, що
належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Відповідно до довідки-розрахунку
№18-358вих14 від 22.05.2014 про нараховані суми
належні до виплати при звільненні
позивачу нараховано посадовий оклад,
надбавку за вислугу років (30%), доплату
за вислугу років на посадах слідчих (20%),
надбавку за виконання особливо
важливої роботи (70%), компенсацію за
невикористану відпустку та враховано
індексацію грошових доходів.

Щодо позовних вимог позивача про
нарахування і виплату вихідної
допомоги згідно ч. 16 ст. 50-1 Закону
України «Про прокуратуру», суд
зазначає, що підставою для такого
нарахування є норми Закону України
«Про прокуратуру», які діяли на момент
звільнення позивача. Так, зі змісту
Закону України «Про прокуратуру» в
редакції, яка була чинна на час
звільнення позивача (09.04.2014),
вбачається, що частина 16 статті 50-1
виключена, а відтак посилання позивача
на те, що з аналізу та порівняння норм
Закону України «Про запобігання
фінансової катастрофи та створення
передумов для економічного зростання в
Україні» вбачається, що зміни до ч.16 ст.
50-1 «Про прокуратуру» набирають
чинності з 01 травня 2014 року, а не з 01
квітня 2014 року є необґрунтованими, з
огляду на що позовні вимоги в цій
частині задоволенню не підлягають.

Щодо затримки розрахунків при
звільненні слід зазначити наступне.

За змістом п. 11.1 Порядку казначейського
обслуговування державного бюджету за
витратами, затвердженого Наказом
Міністерства фінансів України №1407 від
24.12.2012 (далі - Порядок №1407), органи
Казначейства здійснюють
розрахунково-касове обслуговування
розпорядників бюджетних коштів шляхом
проведення платежів з реєстраційних,
спеціальних реєстраційних рахунків
розпорядників бюджетних коштів та
рахунків одержувачів бюджетних коштів,
відкритих в органах Казначейства,
відповідно до кошторисів, планів
асигнувань загального фонду
державного бюджету (за винятком
надання кредитів з державного бюджету),
планів надання кредитів із загального
фонду державного бюджету, планів
спеціального фонду державного бюджету
(за винятком власних надходжень
бюджетних установ та відповідних
видатків) або планів використання
бюджетних коштів та помісячних планів
використання бюджетних коштів.

Відповідно до п. 11.3 Порядку №1407 органи
Казначейства здійснюють платежі на
підставі платіжних доручень (додаток 31
до цього Порядку) за дорученнями
розпорядників бюджетних коштів та
одержувачів бюджетних коштів у разі
наявності в обліку відповідного
бюджетного зобов'язання та бюджетного
фінансового зобов'язання у межах
залишків на рахунках для обліку
відкритих асигнувань.

За приписами п. 11.7 подані
розпорядниками бюджетних коштів та
одержувачами бюджетних коштів
платіжні доручення перевіряються
органами Казначейства щодо наявності
всіх необхідних реквізитів,
відповідності підписів відповідальних
посадових осіб і відбитка печатки
установи зразкам. За правильність
оформлення та достовірність
інформації, наведеної у платіжному
дорученні, відповідає розпорядник
бюджетних коштів (одержувач бюджетних
коштів). У разі невідповідності дати
подання даті платіжного доручення у
полі «Одержано банком» платіжного
доручення на всіх примірниках
обов'язково проставляються дата
подання та підпис казначея.

З матеріалів справи, а саме з платіжної
відомості №9/141 від 11 квітня 2014 року та
платіжного доручення №603 від 11.04.2014
вбачається, що останні подані до
органів державної казначейської
служби 11 квітня 2014 року. Вказане також
підтверджується листом №09.1-08/435-5197 від
16.05.2014 Головного управління Державної
казначейської служби України у
Запорізькій області, в якому зазначено,
що 11.04.2014 о 10:30 прокуратурою області
було надано до Головного управління
платіжне доручення від 11.04.2014 №603, яке
оплачено головним Управлінням 14.04.2014.
Таким чином, затримка розрахунків при
звільненні позивача становить 2 (два)
календарних дні.

Відповідно до ст. 117 Кодексу законів про
працю України в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в статті 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

З матеріалів справи вбачається та не
заперечується позивачем, що наказом
Прокуратури Запорізької області №163ц
від 15 травня 2014 року у зв'язку із
затримкою виплати кінцевого
розрахунку при звільненні раднику
юстиції ОСОБА_3 на 2 дні відповідно до
ст. 117 КЗпП України виплачено позивачу
середній заробіток за 2 дні затримки.

Водночас за правилами п. 3.9 Інструкції
по статистиці заробітної плати,
затвердженої наказом Держкомстату
України від 13.01.2004 №5, суми, нараховані
працівникам за час затримки розрахунку
при звільненні не належать до фонду
оплати праці. З огляду на викладене, суд
зазначає про хибність позиції позивача
про те, що остаточний розрахунок з ним
було здійснено 20.05.2014, а відтак затримка
розрахунків при звільненні з 09.04.2014
склала 39 днів.

Враховуючи те, що відповідачем
виплачено ОСОБА_3 середній заробіток за
2 дні затримки виплати кінцевого
розрахунку, у суду відсутні підстави
для стягнення компенсації у розмірі 8
803,86грн.

Стосовно коштів у розмірі 640,00 грн., що
надійшли на картковий рахунок позивача
28.04.2014, останні нараховані позивачу в
якості преміювання відповідно до
наказу Прокуратури Запорізької
області №143ц від 28.04.2014, а відтак не є
складовою нарахованих сум належних до
виплати при звільненні.

Частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлені критерії, якими керується
адміністративний суд при перевірці
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень. Відповідність
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень передбаченим
частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям перевіряється судом з
урахуванням закріпленого статтею 9
Кодексу адміністративного судочинства
України принципу законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

У відповідності до п. 2 ст. 71 КАС України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, особливістю
адміністративного судочинства є те, що
обов'язок доказування в спорі
покладається на відповідача - орган
публічної влади, який повинен надати
суду всі матеріали, які свідчать про
його правомірні дії.

Відтак виходячи з меж заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень чинного законодавства
України та матеріалів справи, суд
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення позовних
вимог.

Керуючись ст. ст. 69-71, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 -
відмовити.

Постанова набирає законної сили
відповідно до частини першої статті 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 КАС України.

Суддя
Я.В.
Горобцова