Справа № 523/8388/14-а
Суддя: Аліна С. С.
Дата ухвалення: 2014-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 523/8388/14-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2014 р. Суворовський районний
суд м. Одеси у складі

головуючого судді - Аліна С.С.

при секретарі - Присяжний А.О.,

розглянувши в відкритому судовому в
місті Одесі адміністративний позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Суворовської
райадміністрації Одеської міської
ради третя особа ОСОБА_5 про визнання
недійсним та про скасування пункту 2
розпорядження Суворовської
райадміністрації Одеської міськради (
в частині оформлення на ім'я ОСОБА_3
ордеру), про визнання ордеру недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з
уточненим адміністративним позовом до
ОСОБА_3, Суворовської райадміністрації
Одеської міської ради третя особа
ОСОБА_5 про визнання неправомірним та
про скасування пункту 2 розпорядження
Суворовської райадміністрації
Одеської міськради за №57 від 10.02.2003
року ( в частині оформлення на ім'я
ОСОБА_3 ордеру), про визнання недійсним
ордеру №5636 серії СР від 11.02.2003 року,
який виданий Суворовською районною
адміністрацією виконавчого комітету
Одеської міської ради на ім'я
відповідачки ОСОБА_3.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що він зі своєю
родиною: матір'ю - ОСОБА_6, вітчимом
ОСОБА_7 з 1996 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 (до дня
смерті ОСОБА_7) проживав у спірному
житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2.

Після смерті ОСОБА_7, користуючись
тимчасовим не проживанням в спірному
житловому будинку відповідачка -
ОСОБА_3 вселилася в житловий будинок,
звернулася з заявою до Суворовської
районної адміністрації про прийняття
спірного житлового будинку в
експлуатацію, про його вилучення та про
видачу на її ім'я ордеру на вселення
спірний житловий будинок.

Позивач,вважає що розпорядження
Суворовської районної адміністрації
виконавчого комітету Одеської міської
ради (пункт 2) серії 000083, за № 57 від 10
лютого 2003 року і на підставі чого
видано ордер № 5636 серії СР від 11 лютого
2003 на ім'я відповідачки ОСОБА_3 на право
вселення в спірний житловий будинок є
незаконними і підлягають скасуванню,
оскільки розпорядження і ордер були
видані відносно фактично зайнятого
спірного житлового будинку, внаслідок
неправомірних дій відповідачки
ОСОБА_3, яка отримала ордер, та
Суворівської райадміністрації яка
видала незаконний ордер. При
постановлені розпорядження і ордеру
відповідачка ОСОБА_3 приховала відомий
їй факт, про те, що спірний житловий
будинок зайнятий родиною позивача, а
також про те,що у спірному житловому
будинку проживає сімя позивача, де
знаходяться їх особисті речі. При цьому
ОСОБА_3 надала неправдиві відомості про
своє проживання в спірному будинку.

Суворівська райадміністрація не
здійснювала перевірку наданих
відповідачкою ОСОБА_3 даних, не
витребувала та не перевіряла у
відповідачки ОСОБА_3 документів, які
підтверджували її права на спірний
житловий будинок, а видали ордер на
займаний сім'єю позивача спірний
житловий будинок.

Відомості про фактичне використання
житлового будинку сім'єю позивача були
відомі Суворовській райадміністрації,
оскільки його мати разом з чоловіком
ОСОБА_7 зверталися до юриста Ленінської
райадміністрації з проханням надати
допомогу в узаконенні самовільної
будови, надавши їй копії документів.
Дані обставини підтверджуються
письмовими поясненнями матері
позивача від 22.02.2004 року.

Факт проживання у спірному житловому
будинку позивача, та знаходження його
особистих речей в момент видачі ордеру
підтверджується письмовими
квитанціями, абонентськими книжками.

Спірний житловий будинок розташований
на земельній ділянці, яка в 1955 році була
виділена колгоспом ім. Мічуріна ОСОБА_9
для будівництва житлового будинку. У
1957 році ОСОБА_9 побудував на дільниці
однокімнатний житловий будинок, де
після розлучення в 1971 році з дружиною
ОСОБА_10, проживав зі своїм молодшим
сином - ОСОБА_11. Закріплення зазначеної
ділянки за ОСОБА_9 підтверджується
актом МБТІ від 26.03.68 року та довідкою
ім. Кірова від 20.12.99 року № 237.

В ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 помер. Після його
смерті, його брат ОСОБА_11 залишився
проживати в житловому будинку,
дозволив ОСОБА_7 і проживаючій з ним
ОСОБА_6, які надавали ОСОБА_11
матеріальну допомогу утриманням,
реконструкцію житлового будинку на
вказаній земельній ділянці з правом
спільного проживання і користування
земельною ділянкою.

За матеріальну допомогу та
реконструкцію житлового будинку
ОСОБА_11 заповідав ОСОБА_7 все своє майно
після його смерті. Про що був виданий
заповіт від 17.10.96 року, який посвідчений
державним нотаріусом Десятої Одеської
нотаріальної контори, який
зареєстрований в реєстрі за № 2-3736.

Між ОСОБА_11 і сім'єю ОСОБА_7 в період
спільного проживання склалися
довірительні відносини, тому значення
щодо оформленню документів на спірний
житловий будинок і користування
ділянкою він не придав. Тому, після
смерті ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3, спірний
житловий будинок залишився
неоформлений в установленому порядку,
тобто самовільною будовою.

Розпорядження Ленінської
райадміністрації від 02.12.2002 року №1072
спрямоване на вилучення спірного
житлового будинку до фонду місцевої
ради, а також видача Суворовською
районною адміністрацією щодо спірного
житлового будинку ордера на ім'я
відповідачки ОСОБА_3 підтверджують
згоду органу місцевого самоврядування
на експлуатацію спірного житлового
будинку та відсутність істотних
порушень будівельних

правил при його будівництві.
Проживаючи в спірному житловому
будинку позивач також користувався
земельною ділянкою. Обставини
порушення прав інших осіб при
будівництві будинку відсутні.

Позивач просить позовні вимоги
задовольнити посилаючись на
ст.ст.1,2,5,6,7,159,162 КАС України,
ст.ст.58,59,64,117,156 ЖК України, на ст.ст.16,376
ЦК України.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_15 підтримав
позовні вимоги, просив задовольнити з
наведених у позові підстав.

В судовому засіданні представники
відповідачки ОСОБА_3-ОСОБА_17, і ОСОБА_18
позовні вимоги не визнали та
заперечували проти задоволення
позовних вимог, посилаючись на те, що
ордер на вселення ОСОБА_3 виданий
відповідно до норм діючого
законодавства України.

В судовому засіданні представник
відповідача Суворовської районної
адміністрації Одеської міської ради
позовні вимоги не визнав та
заперечував проти задоволення
позовних вимог.

В судовому засіданні третя особа
ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_20
позовні вимоги не визнали та
заперечували проти задоволення,
посилаючись на те, що ордер на вселення
до спірного будинку виданий відповідно
до норм діючого законодавства України.

Ухвалою Суворовського районного суду
м.Одеси від 05 вересня 2014 року під час
розгляду адміністративної справи
закрито провадження в частині позовних
вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_21 до
Суворовської районної адміністрації
Одеської міської ради про визнання
права власності на спадкове майно в
порядку спадкування за законом;
позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3,
Суворовської районної адміністрації
Одеської міської ради про визнання
неправомірними дій райадміністрації
та про скасування розпоряджень
Суворовської районної адміністрації
виконкому Одеської міської ради № 1072
від 02.12.2002 року, № 57 від 10.02.2003 року, про
визнання недійсним ордеру № 5636 серії
СР від 11.02.2003 року, який виданий
Суворовською районною адміністрацією
виконавчого комітету Одеської міської
ради на ім'я ОСОБА_3, про виселення
ОСОБА_3 зі всіма проживаючими з
житлового будинку АДРЕСА_2 без надання
іншого житлового приміщення, про
визнання за ОСОБА_5 права власності на
житловий будинок АДРЕСА_2, про вселення
в будинок АДРЕСА_2,відповідно до п.2 ч.1
ст.157 КАС України.

Суд, вивчивши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін по справі,
дослідивши письмові докази по справі,
приходить до висновку, про те, що
позовні вимоги є не обґрунтованими, не
доказаними, тому задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, про те, що 11 лютого
2003 року на підставі розпорядження
Сувроровської районної адміністрації
№ 57 від 10.02.2003 року видано ордер на
житлове приміщення № 5636 серія СР на
ім`я ОСОБА_3, із сім`єю одна особа на
право заняття жилого приміщення жилою
площею 70,3 кв.м., що складається з
чотирьох кімнат, в житловому будинку,
який розташований за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до письмової довідки про
склад сім`ї та прописку відповідачка
ОСОБА_3 з 26 лютого 2003 року постійно
прописана та проживає у в житловому
будинку, який розташований за адресою:
АДРЕСА_2, яка видана директором КП ЖКС
Пересипський.

Відповідно до письмової довідки від
23.05.2013 року, яка надійшла до суду 25.07.2013
року, з КП БТІ ОМР право власності на
спірне домоволодіння АДРЕСА_2
зареєстровано не було.

02.10.1998 року КП БТІ та РОН виготовлений і
виданий технічний паспорт на ім'я
ОСОБА_3 та ОСОБА_7 на спірний житловий
будинок, житловою площею 70,3 кв.м. по
АДРЕСА_2, інвентаризаційний номер 20396.

Відповідно до Розпорядження
Суворовської районної адміністрації
виконавчого комітету Одеської міської
ради № 57 від 10 лютого 2003 року будинок
літера «А» житлової площі 70,3 кв. м. по
АДРЕСА_2 прийнято на баланс міської
ради та видано ордер на вселення ОСОБА_3
У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_15 визнав, що спірний
житловий будинок прийнятий на баланс
відповідно до діючого законодавства та
відповідно до Розпорядження
Суворовської районної адміністрації
виконавчого комітету Одеської міської
ради № 57 від 10 лютого 2003 року.

Відповідно до ст.58 ЖК України на
підставі рішення про надання
житлового приміщення в будинку
державного або суспільного житлового
фонду виконавчий комітет районної,
міської районної у місті, селищної,
сільської Ради народних депутатів
видає громадянинові ордер, який є
єдиною підставою для вселення в надане
житлове приміщення. Ордер може бути
видано лише на вільне жиле приміщення.

Відповідності до ст.9 КАС України
суд при вирішенні спору керується
принципом законності , відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування , їхні
посадові і службові особи зобовязані
діяти лише на підставі , в межах
повноважень та у спосіб , що
передбачені Конституцією України та
законами України.

16 квітня 2008 року колегією судів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Одеської області
залишено без змін рішення Київського
районного суду м.Одеси від 14 грудня 2007
року, яке набуло законної чинності 25
грудня 2007 року, яким відмовлено ОСОБА_2
у задоволені заяви про встановлення
факту його перебування на утриманні
ОСОБА_7. Судом встановлено, про те, що
позивач після листопада 2002 року
переїхав на постійне місце проживання
до іншої держави разом з батьком у
м.Одинцово Московської області, і в
даний час є громадянином Росії.

Із матеріалів справи вбачається про те,
що позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1,
народився у м.Рибница, був громадянином
Молдавской ССР до 01.10.2004 року.

01 жовтня 2004 року позивачу ОСОБА_2 видано
паспорт громадянина Російської
Федерації , код підрозділу НОМЕР_1,
серія НОМЕР_2, про що є відмітка
паспортно- візова служба МВС Росії.

Відповідно до письмової відмітки про
місце проживання позивача ОСОБА_2,
(ІНФОРМАЦІЯ_1) прописаний і проживає з 01
жовтня 2004 року, ( у віці 15 років) у
квартирі АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.107 ЖК Укріїни у разі
вибуття наймача і членів його сім`ї на
постійне проживання до іншого
населеного пункту або в інше жиле
приміщення у тому ж населеному пункті
договір найму житлового приміщення
вважається розірваним з дня вибуття.
Якщо з житлового будинку вибуває не вся
сім`я, то договір найму житлового
будинку не розривається, а колишній
член сім`ї, який вибув, втрачає право
користування цим житловим приміщенням
з дня вибуття.

Відповідно до ст.32 ЖК України громадяни
самостійно здійснюють право на
одержання жилого приміщення в
будинках державного і громадського
житлового фонду з настанням
повноліття, тобто після досягнення
вісімнадцятирічного віку, а такі, що
одружилися або влаштувалися на
роботу у передбачених законом
випадках до досягнення
вісімнадцятирічного віку, -
відповідно з часу одруження або
влаштування на роботу.

Інші неповнолітні (віком від
п'ятнадцяти до вісімнадцяти років)
здійснюють право на одержання жилого
приміщення за згодою батьків або
піклувальників.

Судом встановлено, про те, що позивач
ОСОБА_2 на момент видачі ордеру від
11.02.2003 року не був членом сім`ї
відповідачки ОСОБА_3, в спірному
житловому будинку разом з матір'ю
ОСОБА_6 та відчимом ОСОБА_7 не проживав,
не перебував на утриманні ОСОБА_7, був
неповнолітнім, і був громадянином
Республіки Молдова.

Ствердження представника позивача
ОСОБА_15 про проживання у спірному
житловому будинку позивача ОСОБА_2, та
знаходження його особистих речей з
моменту видачі ордеру на спірний
житловий будинок і на теперішній час
судом до уваги не приймаються, оскільки
вони спростовуються матеріалами
справи.

Суд розглянув справу в межах
позовних вимог, створивши учасникам
процесу усі необхідні умови для
надання, витребування доказів,
користуючись принципом змагальності
сторін.

Відповідно до ч.1 ст.11 КАС України,
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними до суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до ст.70 КАС України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Сторони мають право обґрунтувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Докази, одержані з
порушенням закону, судом при вирішення
справи не беруться до уваги.

Відповідно до ст.71 КАС України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Суд вважає, що позивач ОСОБА_2 не
надав суду письмових доказів про
визнання недійсним та про скасування
пункту 2 розпорядження Суворовської
райадміністрації Одеської міськради (
в частині оформлення на ім'я ОСОБА_3
ордеру), про визнання ордеру недійсним.

Також , суд вважає, що позивач
ОСОБА_2 не довів суду ті обставини, на
які він посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, тому
враховуючи викладене позовні вимоги
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Суворовської
райадміністрації Одеської міської
ради третя особа ОСОБА_5 про визнання
недійсним та про скасування пункту 2
розпорядження Суворовської рай
адміністрації Одеської міськради (в
частині оформлення на ім'я ОСОБА_3
ордеру), про визнання ордеру недійсним -
задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, та
керуючись ст.ст.8,9-11,69,70,71,159 - 163,167 КАС
України, ст.ст.32,58,107 ЖК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, Суворовської рай адміністрації
Одеської міської ради третя особа
ОСОБА_5 про визнання недійсним та про
скасування пункту 2 розпорядження
Суворовської рай адміністрації
Одеської міськради ( в частині
оформлення на ім'я ОСОБА_3 ордеру), про
визнання ордеру недійсним - відмовити.

Постанову може бути оскаржено до
Одеського адміністративного
апеляційного суду через Суворовський
районний суд м.Одеси ілляхом подачі
апеляційної' скарги в десятидневний
строк з дня отримання копії постанови.

Суддя
Аліна С.С.