Справа № 2а-1147/11/2770
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2014-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/36670/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Мороз Л.Л.

розглянувши у порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами адміністративну справу за
касаційною скаргою Севастопольської
міської ради на постанову
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 04 квітня 2012
року у справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю "СГС ПЛЮС"
до Севастопольської міської ради,
треті особи - Головне управління
житлово-комунального господарства
Севастопольської міської ради,
Севастопольське міське територіальне
управління Антимонопольного комітету
України, про визнання протиправним та
скасування рішення,

в с т а н о в и л а:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "СГС ПЛЮС" звернулось
до суду з позовом до Севастопольської
міської ради, треті особи - Головне
управління житлово-комунального
господарства Севастопольської міської
ради, Севастопольське міське
територіальне управління
Антимонопольного комітету України, про
визнання протиправним та скасування
пункту 1 рішення Севастопольської
міської ради від 22.02.2011 №424 "Про
визнання такими, що втратили чинність,
окремих положень рішення міської Ради
від 04.07.2006 №382 "Про реалізацію тарифної
політки в сфері теплопостачання та
гарячого водопостачання".

В обґрунтування позову позивачем
зазначено про відсутність у
відповідача повноважень на визнання
такими, що втратили силу, раніше
встановлених тарифів на
житлово-комунальні послуги без
затвердження нових.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста
Севастополя від 04 жовтня 2011 року у
задоволенні позову відмовлено.

Постановою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 04 квітня 2012 року постанову
Окружного адміністративного суду
міста Севастополя від 04 жовтня 2011 року
скасовано; прийнято нову, якою позов
задоволено: визнано протиправним та
скасовано пункт 1 рішення
Севастопольської міської ради від
22.02.2011 №424 "Про визнання такими, що
втратили чинність, окремих положень
рішення міської Ради від 04.07.2006 №382 "Про
реалізацію тарифної політки в сфері
теплопостачання та гарячого
водопостачання" з дня прийняття
відповідного рішення.

У поданій касаційній скарзі
Севастопольська міська рада із
посиланням на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просила скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та матеріалами справи
підтверджено, що пунктом 1 рішення
Севастопольської міської ради від
22.02.2011 №424 "Про визнання такими, що
втратили чинність, окремих положень
рішення міської Ради від 04.07.2006 №382 "Про
реалізацію тарифної політки в сфері
теплопостачання та гарячого
водопостачання" з 01.02.2011 визнано такими,
що втратили силу підпункти 1.1, 1.2, 1.3, 2.1,
3.1 додатку №2 до рішення міської ради
від 04.07.2006 №382, а саме: скасовано тарифи
на послуги з централізованого опалення
для населення, підприємств,
організацій та установ, що
фінансуються з державного і місцевого
бюджету, та інших споживачів.

Підставою для прийняття спірного
рішення Севастопольська міська рада
визначила необхідність створення
правових умов для виконання постанови
Національної комісії регулювання
енергетики України від 14.12.2010 №1723 "Про
затвердження тарифів на теплову
енергію КП "Севтеплоенерго"
Севастопольської міської ради". Так,
Севастопольська міська рада вважає, що
органи місцевого самоврядування з
моменту набрання чинності Закону
України "Про Національну комісію
регулювання ринку комунальних послуг
України" не мають повноважень на
затвердження тарифів на послуги
теплопостачання, централізованого
водопостачання та водовідведення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
оскільки для товариства з обмеженою
відповідальністю "СГС ПЛЮС"
встановлено тарифи на теплову енергію
постановою Національної комісії
регулювання електроенергетики України
від 31.03.2011 №472, то Севастопольська
міська рада на момент судового
розгляду спору не вправі, відповідно до
закону, встановлювати для товариства з
обмеженою відповідальністю "СГС ПЛЮС"
тарифи на теплову енергію або
спонукати товариство застосовувати у
своїй діяльності в сфері
теплопостачання будь-які інші тарифи
на теплову енергію.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позов, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що встановлення тарифів на надання
комунальних послуг з централізованого
опалення та постачання гарячої води
відноситься до компетенції саме
органів місцевого самоврядування, у
той час як Національна комісія
регулювання електроенергетики України
встановлює тарифи на теплову енергію,
який є сумою тарифів на виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії, та тариф на
централізоване водопостачання та
водовідведення. Також судом
апеляційної інстанції зазначено, дії
відповідача щодо прийняття
оскаржуваного рішення позбавляють
суб'єкта природних монополій -
позивача, можливості здійснення
господарської діяльності із надання
послуг з централізованого опалення
споживачам м. Севастополя взагалі,
оскільки інших, окрім скасованих
тарифів, не встановлено. Додатково,
судом апеляційної інстанції в
обґрунтування судового рішення
вказано на недотримання відповідачем
при прийнятті оскаржуваного рішення
вимог щодо порядку розроблення,
прийняття та оприлюднення
регуляторного акту, визначеного
Законом України "Про засади державної
регуляторної політики у сфері
господарської діяльності".

Колегія суддів, виходячи з меж
касаційного перегляду, встановлених
статтею 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, погоджується із
вказаними висновками суду апеляційної
інстанції, з огляду на наступне.

Пунктом 1 спірного рішення
Севастопольської міської Ради від
22.02.2011 з 01.02.2011 скасовані тарифи на
послуги з централізованого опалення
для населення, підприємств,
організацій та установ, що
фінансуються з державного і місцевого
бюджету, та інших споживачів.

Відповідно до статті 13 Закону України
"Про житлово-комунальні послуги"
послуги з центрального опалення
належать до житлово-комунальних
послуг.

За змістом статті 1 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
комунальні послуги - це результат
господарської діяльності, спрямованої
на задоволення потреби фізичної чи
юридичної особи у забезпеченні
холодною та гарячою водою,
водовідведенням, газо- та
електропостачанням, опаленням, а також
вивезення побутових відходів у
порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до пункту 4 Порядку
формування тарифів на теплову енергію,
її виробництво, транспортування та
постачання, послуги з централізованого
опалення і постачання гарячої води,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 01.06.2011 №869, тарифи
на надання послуг з централізованого
опалення - це вартість надання одиниці
послуги з централізованого опалення
відповідної якості, розрахована на
основі економічно обґрунтованих
планованих витрат з урахуванням
планованого прибутку.

У свою чергу відповідно до статті 1
Закону України «Про теплопостачання»
тариф (ціна) на теплову енергію - це
грошовий вираз витрат на виробництво,
транспортування, постачання одиниці
теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням
рентабельності виробництва,
інвестиційної та інших складових, що
визначаються згідно із методиками,
розробленими центральним органом
виконавчої влади у сфері
теплопостачання.

Так, відповідно до пункту 2 частини
першої статті 7 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" до
повноважень органів місцевого
самоврядування у сфері
житлово-комунальних послуг належить
встановлення цін/тарифів на
житлово-комунальні послуги відповідно
до закону.

Відповідно до положень Закону України
«Про державне регулювання у сфері
комунальних послуг» Національною
комісією, що здійснює державне
регулювання у сфері комунальних послуг
(Національною комісією регулювання
ринку комунальних послуг України)
встановлюється тариф на теплову
енергію, який є сумою тарифів на
виробництво, транспортування та
постачання теплової енергії та тариф
на централізоване водопостачання та
водовідведення.

Національною комісією, що здійснює
державне регулювання у сфері
комунальних послуг (Національною
комісією регулювання ринку
комунальних послуг України)
встановлюється саме тариф на теплову
енергію, який є сумою тарифів на
виробництво, транспортування та
постачання теплової енергії, та тариф
на централізоване водопостачання та
водовідведення, а регулювання тарифів
на комунальні послуги для кінцевих
споживачів з централізованого
опалення та постачання гарячої
води, відповідно до пункту 2 частини
першої статті 7 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги",
відноситься саме до компетенції
органів місцевого самоврядування,
тобто до компетенції Севастопольської
міської Ради.

Відповідно до статті 28 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
до власних (самоврядних) повноважень
виконавчих органів сільських,
селищних, міських рад належить
встановлення в порядку і межах,
визначених законодавством, тарифів на
побутові, комунальні (крім тарифів на
теплову енергію, централізоване
водопостачання та водовідведення, які
встановлюються Національною комісією
регулювання ринку комунальних послуг
України), транспортні та інші послуги.

Відповідно до статті 31 Закону України
"Про житлово-комунальні послуги" при
встановленні цін/тарифів на послуги,
які виробляються суб'єктами природних
монополій, діяльність яких регулюється
Національною комісією, що здійснює
державне регулювання у сфері
комунальних послуг, та Національною
комісією, що здійснює державне
регулювання у сфері енергетики,
відповідно до законодавства,
повноваження органів місцевого
самоврядування поширюються виключно
на тариф (складову тарифу), який (яка) не
підлягає встановленню цими
національними комісіями.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
погоджується із позицією суду
апеляційної інстанції в частині того,
що встановлення тарифів на надання
комунальних послуг з централізованого
опалення та постачання гарячої води
відноситься до компетенції органів
місцевого самоврядування.

У свою чергу, колегія суддів вказує на
необґрунтованість доводів
Севастопольської міської ради щодо
правомірності оскаржуваного рішення з
мотивів наявності у відповідача як у
органу місцевого самоврядування,
уповноваженого на встановлення
тарифів на надання житлово-комунальних
послуг, виключної компетенції на зміну
чи скасування встановлених тарифів.
Так, у даному випадку реалізація
відповідачем як органом місцевого
самоврядування права на скасування
раніше прийнятих рішень фактично
призводить до самоусунення
відповідача від виконання
владно-управлінських функцій,
покладених на нього Законом України
"Про місцеве самоврядування" та Законом
України "Про житлово-комунальні
послуги" щодо встановлення тарифів, що,
у свою чергу, унеможливлює виконання
позивачем як суб'єктом, який надає
відповідні послуги, т взятих на себе
договірних зобов'язань.

Також колегія суддів погоджується із
позицією суду апеляційної інстанції
щодо недотримання відповідачем при
прийнятті оскаржуваного рішення вимог
щодо порядку розроблення, прийняття та
оприлюднення регуляторного акту,
визначеного Законом України "Про
засади державної регуляторної
політики у сфері господарської
діяльності".

Відповідно до Закону України «Про
засади державної регуляторної
політики у сфері господарської
діяльності» регуляторний акт - це
прийнятий уповноваженим регуляторним
органом нормативно-правовий акт, який
або окремі положення якого спрямовані
на правове регулювання господарських
відносин, а також прийнятий
уповноваженим регуляторним органом
інший офіційний письмовий документ,
який встановлює, змінює чи скасовує
норми права, застосовується
неодноразово та щодо невизначеного
кола осіб і який або окремі положення
якого спрямовані на правове
регулювання господарських відносин,
незалежно від того, чи вважається цей
документ відповідно до закону, що
регулює відносини у певній сфері,
нормативно-правовим актом.

За своїм змістом оскаржуване рішення
прийняте уповноваженим регуляторним
органом, скасовує норми права, що мають
локальний характер і розраховані на
широке коло осіб та застосовувались
неодноразово, тобто за своїми ознаками
є нормативно-правовим актом, положення
якого спрямовані на правове
регулювання господарських відносин.

Таким чином, оскаржуване рішення є
регуляторним актом, що мав бути
розроблений, розглянутий, прийнятий та
оприлюднений у порядку, встановленому
Законом України «Про засади державної
регуляторної політики у сфері
господарської діяльності».

У той же час, як встановлено судом
апеляційної інстанції, в порушення
вимог статей 9 та 13 Закону України «Про
засади державної регуляторної
політики у сфері господарської
діяльності» проект оскаржуваного
рішення та аналізу регуляторного
впливу у друкованих засобах масової
інформації чи на офіційній сторінці
відповідача в мережі Інтернет не
оприлюднено.

Враховуючи викладене, зважаючи на
обставини, встановлені судом
апеляційної інстанції на підставі
доказів, досліджених під час судового
розгляду справи, колегія суддів
погоджується із позицією суду
апеляційної інстанції щодо
протиправності пункту 1 рішення
Севастопольської міської ради від
22.02.2011 №424 "Про визнання такими, що
втратили чинність, окремих положень
рішення міської Ради від 04.07.2006 №382 "Про
реалізацію тарифної політки в сфері
теплопостачання та гарячого
водопостачання" та, відповідно,
наявності підстав для задоволення
позову.

Доводи касаційної скарги висновків
суду апеляційної інстанції не
спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин
справи судом апеляційної інстанції
дана вірно, порушень норм
матеріального чи процесуального права
при ухваленні оскаржуваного судового
рішення судом не допущено.

Згідно з частиною першою статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 222, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Севастопольської
міської ради залишити без задоволення,
а постанову Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 04 квітня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута в порядку
ст.ст.235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: