Справа № 211/3925/14-а
Суддя: Бардін О. С.
Дата ухвалення: 2014-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 211/3925/14-а
Провадження № 2-а/211/98/14
П о с т а н о в а

і м е н е м У к р а ї н и

08 вересня 2014 року Довгинцівський
районний суд м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді
Бардін О. С.

при секретарі
Шириновій А.М.

за участю: представника
відповідача Авагян В.С.

за відсутності: позивача
ОСОБА_2

представника
позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі справу за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України в
Довгинцівському районі м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області про
визнання протиправною бездіяльності у
призначенні пенсії за віком,
зобов'язання призначити та виплачувати
пенсію за віком та надбавку,
встановлену для дітей війни,

в с т а н о в и в:

13 червня 2014 року позивач ОСОБА_2
звернулася до суду з позовом, вказавши,
що

вона є громадянином України згідно
паспорту громадянина України для
виїзду за кордон, з відміткою
консульського обліку в посольстві
України в державі Ізраїль, і свідченням
Посольства України в Ізраїлі від
04.04.2014р. про знаходження в живих і місці
постійного проживання. З 04.10.1993 року
вона постійно проживає в Ізраїлі, не
працює. Паспорт позивача був зданий в
органи МВС і знищений встановленим
порядком при оформленні виїзду на ПМП
за кордон. В Україні проживала за
адресою АДРЕСА_1. Трудовий стаж в
Україні становить близько 34 років.

Відповідно до ст.44 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003р. № 1058-IV і
Порядку подання та оформлення
документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 25.11.2005 № 22-1 позивач
28.05.2014 особисто звернулась до
відповідача з заявою про призначення
пенсії за віком з наданням оригіналів
необхідних документів, що засвідчують
особу позивача, місце постійного
проживання, документів про стаж і
заробітну плату, довідки ІПН,
реквізитів банківського рахунку.
Позивач також просила відповідача
призначити і виплачувати надбавку до
пенсії, встановлену для дітей війни
згідно Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» від 18.11.2004 року №
2195-IV та постанови КМУ від 28.12.2011 № 1381 у
розмірі 7% прожиткового мінімуму,
встановленого законом для осіб, які
втратили працездатність, з 28.05.2014 року.

Листом від 10.06.2014 № Ш-85 позивачу
повідомлено про відсутність законних
підстав для призначення пенсії за
віком та надбавки дітям війни через
неподання паспорта громадянина
України з відміткою про проживання в
Довгинцівському районі м. Кривого Рогу.

Позивач вважає бездіяльність
відповідача в призначенні пенсії за
віком неправомірною та зазначає, що
проживаючи за кордоном, позивач має
такі ж конституційні права, як і інші
громадяни України, так як Конституція
України (статті 21,22,24,25,46,64), міжнародне
право і пенсійне законодавство не
допускають обмеження права на
отримання пенсії за ознакою місця
проживання або залежно від укладення
міждержавної пенсійної Угоди.

Позивач зазначає, що
відмова у призначенні трудової пенсії
громадянам, які виїхали на постійне
проживання за межі України незаконна,
оскільки обмежує конституційне право
на соціальне забезпечення, гарантоване
ст.46 Конституції України.

Неправомірною, на думку позивача,
є і відмова у виплаті позивачу, як
дитині війни, підвищення до пенсії у
розмірі надбавки, встановленої для
учасників війни. При цьому позивач
посилається на те, що згідно зі ст.6
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» непрацездатні громадяни
мають право отримувати доплати,
надбавки та підвищення до пенсії в
порядку та за рахунок коштів,
визначених законодавством, а
відповідно до ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
позивачу, як дитині війни, повинно
щомісяця виплачуватися підвищення у
розмірі надбавки, встановленої для
учасників війни, тобто в розмірі 7%
прожиткового мінімуму, встановленого
законом для осіб, які втратили
працездатність (згідно постанови КМУ
від 28.12. 2011 № 1381).

Правомірність звернення до
відповідача позивач пояснює тим, що
управління Пенсійного фонду України в
Довгинцівському районі м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області є
територіальним органом ПФУ за місцем
проживання позивача до моменту її
виїзду з України.

Позивач просить суд:

- визнати протиправною
бездіяльність відповідача у
призначенні позивачу пенсії за віком;

- зобов'язати відповідача
призначити, виплачувати та індексувати
позивачу пенсію за віком та інші
пенсійні надбавки на підставах,
визначених пенсійним законодавством,
як непрацюючому громадянину, з
урахуванням наступних перерахунків по
стажу, заробітної платі і індексації
пенсії на зазначеній в заяві
банківській рахунок, починаючи з дати
звернення до відповідача - 28.05.2014р.;

- встановити і виплачувати
позивачу підвищення до пенсії у
розмірі надбавки, встановленої для
дітей війни відповідно до Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» від 18.11.2004 № 2195-IV та Постановою
КМУ від 28.12.2011 № 1381 у розмірі 7%
прожиткового мінімуму, встановленого
законом для осіб, які втратили
працездатність, на зазначений в заяві
банківський рахунок, з 28 травня 2014р.;

- з урахуванням того, що пенсія є
для позивача основним джерелом
існування, його похилого віку,
відповідно до п.1 ч.2 ст. 256 КАСУ,
допустити негайне виконання постанови
суду у повному обсязі заявлених
позовних вимог шляхом одноразового
стягнення всієї суми боргу, починаючи з
28.052014р.;

- згідно ч.1 ст. 257 КАСУ покласти
обов'язки щодо забезпечення виконання
рішення на УПФУ в Довгинцівському
районі м. Кривого Рогу;

- зобов'язати відповідача, згідно
п.4 ч.1 ст.163 КАСУ, у місячний термін
надати суду звіт про виконання
судового рішення.

В суд позивач не з'явилася, в
позовній заяві зазначила, що просить
розглядати справу у її відсутність та
відсутність її представника.

Представник відповідача Авагян
В.С. в судовому засіданні позов не
визнала, пояснивши, що позивач не
зареєстрована та не проживає на
території України, паспорт або інший
документ, що засвідчує особу, оригінал
документів про стаж та документ, якій
підтверджує статус позивача як дитини
війни, позивачем не надано.

Вислухавши представника
відповідача, дослідивши письмові
докази, всебічно та повно з'ясувавши
обставини справи, на яких ґрунтуються
позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, суд вважає позовні вимоги
такими, що підлягають задоволенню
частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2
народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 і є
громадянином України, що
підтверджується паспортом громадянина
України для виїзду за кордон номер
НОМЕР_1, виданим 05 листопада 2013 року та
дійсним до 05 листопада 2023 року (а.с.10-11).

Згідно з довідкою КП «ЖЕО № 45»
(Довгинцівського району) від 15 травня
2014 року позивач проживала у АДРЕСА_1 з 13
лютого 1975 року по 20 серпня 1993 року (а.с.
15).

В подальшому позивач виїхала з України
та проживає в Ізраїлі, що
підтверджується свідоцтвом від 04
квітня 2014 року, виданим аташе з
консульських питань Посольства
України в Державі Ізраїль (а.с. 12).

Відповідно до відомостей трудової
книжки загальний трудовий стаж
позивача, набутий до виїзду у державу
Ізраїль, складає 34 роки (а.с.24-26).

28 травня 2014 року позивач звернулась до
управління Пенсійного фонду України в
Довгинцівському районі м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області із заявою
про призначення їй пенсії за віком та
інших пенсійних надбавок, а також про
встановлення та виплату надбавки,
встановленої для дітей війни, з
виплатою на вказаний в заяві
банківський рахунок (а.с.16-18).

До заяви позивач додала паспорт
громадянина України для виїзду за
кордон, свідоцтво Посольства України в
Ізраїлі про знаходження в живих і місці
постійного проживання, довідку
державної міграційної служби про
документальне оформлення виїзду за
кордон та місце проживання в Україні,
довідку ЖЕО про місце проживання в
Україні, заяву про призначення пенсії,
свідоцтво про народження заявника,
свідоцтво про одруження, свідоцтва про
народження дітей заявника, картку
платника податків, довідку з єдиного
державного реєстру, трудову книжку,
довідку про заробітну плату 1958-1989 рр.,
заяву із зазначенням банківського
рахунку для перерахування належних
позивачу сум, нотаріально завірену
довіреність на представника.

Вказані документи були пред'явлені в
оригіналах та копіях. Відповідність
копій оригіналам засвідчено
представником УПФУ при прийомі заяви
про призначенні пенсії. Оригінали
повернені представнику заявника.

Подання позивачем зазначених
документів представником відповідача
у судовому засіданні не оспорюється.

Листом № Ш-85 від 10 червня 2014 року
відповідач повідомив позивача про те,
що відповідно до п.1 Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 25.11.2005 № 22-1, заява про
призначення пенсії подається
заявником особисто або через
представника, який діє на підставі
виданої йому довіреності, посвідченої
нотаріально, безпосередньо до органу,
що призначає пенсію, за місцем
проживання (реєстрації), або законним
представником відповідно до
законодавства за місцем проживання
(реєстрації) заявника. Для призначення
(перерахунку) пенсій особа, яка
звертається за пенсією, повинна
пред'явити паспорт (або інший документ,
що засвідчує цю особу, місце її
проживання (реєстрації) та вік).

Відповідач стверджує, що підстав для
прийняття документів для призначення
позивачу пенсії за віком немає,
оскільки заявником надано паспорт
громадянина України, який постійно
проживає за її межами, а саме - в
Ізраїлі, а документ, який би
підтверджував постійне проживання
заявника на території України не
наданий.

Суд вважає, що відповідач, відмовляючи
у призначенні пенсії з підстав
непроживання позивача на території
України, діяв неправомірно.

Статтею 24 Конституції України
передбачено, що громадяни мають рівні
конституційні права і свободи та є
рівними перед законом; не може бути
привілеїв чи обмежень за ознаками раси,
кольору шкіри, політичних, релігійних
та інших переконань, статі, етнічного
та соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими ознаками.

Статтею 25 Конституції України
передбачено, що громадянин України не
може бути позбавлений громадянства і
права змінити громадянство; громадянин
України не може бути вигнаний за межі
України або виданий іншій державі;
Україна гарантує піклування та захист
своїм громадянам, які перебувають за її
межами.

Статтею 46 Конституції України
встановлено, що громадяни мають право
на соціальний захист, що включає право
на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом, й це
право гарантується
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення; створенням
мережі державних, комунальних,
приватних закладів для догляду за
непрацездатними; пенсії, інші види
соціальних виплат та допомоги, що є
основним джерелом існування, мають
забезпечувати рівень життя, не нижчий
від прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» від 11.12.2003
№ 1382-IV: «Реєстрація місця проживання чи
місця перебування особи або її
відсутність не можуть бути умовою
реалізації прав і свобод,
передбачених Конституцією, законами чи
міжнародними договорами України, або
підставою для їх обмеження».

Згідно з п/п 3.3 п.3 Рішення
Конституційного Суду України у справі
за конституційним поданням Верховного
Суду України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
положень пункту 2 частини першої статті
49, другого речення статті 51 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від
07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009: «Виходячи
із правової, соціальної природи пенсій
право громадянина на одержання
призначеної йому пенсії не може
пов'язуватися з такою умовою, як
постійне проживання в Україні; держава
відповідно до конституційних
принципів зобов'язана гарантувати це
право незалежно від того, де проживає
особа, якій призначена пенсія, - в
Україні чи за її межами».

Отже, кожен громадянин України має
право на вибір місця свого проживання
із збереженням всіх конституційних
прав.

Відповідно до ст.9 ст.8 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» за рахунок
коштів Пенсійного Фонду в солідарній
системі призначається, серед інших
виплат, пенсія за віком.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» право на отримання пенсій
та соціальних послуг із солідарної
системи мають, зокрема, громадяни
України, які застраховані згідно із цим
Законом та досягли встановленого цим
Законом пенсійного віку чи визнані
інвалідами в установленому
законодавством порядку і мають
необхідний для призначення
відповідного виду пенсії страховий
стаж, а в разі смерті цих осіб - члени
їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього
Закону, та інші особи, передбачені цим
Законом.

Відповідно до ст.1 ст.8 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» застрахованою
особою є фізична особа, яка відповідно
до цього Закону підлягає
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню і сплачує
(сплачувала) та/або за яку сплачуються
чи сплачувалися у встановленому
законом порядку страхові внески на
загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування та до
накопичувальної системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування.

Статтею 26 цього Закону передбачено, що
особи мають право на призначення
пенсії за віком після досягнення віку 60
років та наявності страхового стажу
не менше 15 років.

Як встановлено судом та не
заперечується сторонами, позивач до
теперішнього часу є громадянином
України, народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 і має
трудовий стаж 34 роки, а відтак є
застрахованою особою в системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування та має право на
отримання пенсій та соціальних послуг
із солідарної системи.

Згідно з п.1 Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», затвердженого
Постановою правління Пенсійного фонду
України 25.11.2005р. №22-1 ( в редакції, що
діяла на день звернення позивача до
відповідача), заява про призначення
пенсії непрацюючим громадянам і членам
їх сімей подається заявником особисто
або через представника, який діє на
підставі виданої йому довіреності,
посвідченої нотаріально,
безпосередньо до органу, що призначає
пенсію, за місцем проживання
(реєстрації), або законним
представником відповідно до
законодавства за місцем проживання
(реєстрації) заявника.

Як встановлено судом, позивач
проживала у АДРЕСА_1, тобто у
Довгинцівському районі міста, й заяву
про призначення їй пенсії за віком та
інших пенсійних надбавок, а також про
встановлення та виплату надбавки,
встановленої для дітей війни, нею було
подано особисто до органу, що призначає
пенсію, за місцем проживання
(реєстрації) заявника - Управління
Пенсійного фонду України в
Довгинцівському районі м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області з наданням
необхідних документів, що були
передбачені п.7 Порядку, а відтак
позивачем було дотримано порядок
подання заяви про призначення пенсії.

Пунктом 1 статті 47 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено, що пенсія
виплачується щомісяця організаціями,
що здійснюють виплату і доставку
пенсій, у строк не пізніше 25 числа
місяця, за який виплачується пенсія,
виключно в грошовій формі за
зазначеним у заяві місцем фактичного
проживання пенсіонера в межах України
або перераховується на визначений
цією особою банківський рахунок у
порядку, передбаченому
законодавством.

Тому, твердження відповідача про те, що
законом передбачена виплата пенсії у
грошової формі за зазначеним у заяві
місцем фактичного проживання
пенсіонера в межах України, тобто
обмеження для позивача способу
отримання пенсії, є неправомірним.

Як встановлено судом, позивач
повідомила відповідача про відкритий
їй рахунок у банківській установі у
поданої нею заяві з відміткою
відповідної банківської установи
(а.с.28).

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування»: «Непрацездатні
громадяни крім пенсійних виплат із
системи пенсійного забезпечення мають
право отримувати доплати, надбавки та
підвищення до зазначених виплат,
додаткову пенсію в порядку таза
рахунок коштів, визначених
законодавством».

Відповідно до ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» дітям
війни (крім тих, на яких поширюється
дія Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту") до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, виплачується підвищення у
розмірі надбавки, встановленої для
учасників війни.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» від
18.11.2004 № 2195-IV: «дитина війни - особа, яка
є громадянином України та якій на

час закінчення (2 вересня 1945 року)
Другої світової війни було менше 18
років».

Законом України «Про соціальний захист
дітей війни» не передбачена видача
дітям війни документів, що
підтверджують їх статус. Їх право на
отримання підвищення до пенсії
залежить від дати народження і
наявності громадянства України, а
розмір підвищення визначається згідно
з постановою КМУ від 28.12.2011 № 1381.

Оскільки позивач є громадянином
України та народилася ІНФОРМАЦІЯ_1,
тобто відповідає критеріям,
встановленим Законом України «Про
соціальний захист дітей війни», вона
має право на отримання підвищення до
пенсії у розмірі надбавки,
встановленої для учасників війни.

Згідно п.4 постанови КМУ від 28.12.2011 № 1381
(в редакції зі змінами, внесеними
постановою КМУ № 112 від 25.03.2014р.) дітям
війни підвищення до пенсії
виплачується в твердій грошовій сумі -
66,43 гривні, а не 7% прожиткового
мінімуму, як просить позивач.

Позивач просить визнати неправомірною
бездіяльність відповідача у
призначенні їй пенсії. Суд вважає, що
неправомірною повинна бути визнана
відмова у призначенні пенсії, а не
бездіяльність, так як відповідач саме
відмовив позивачеві у призначені
пенсії.

Керуючись ст.ст. 8, 22, 24, 46 Конституції
України, ст.ст. 7, 8, 26, 44, 45 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», ст.ст. 1,6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», ст.ст. 159-163 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

позов ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Визнати протиправною відмову
управління Пенсійного фонду України в
Довгинцівському районі м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області в
призначенні пенсії за віком ОСОБА_2.

Зобов'язати управління
Пенсійного фонду України в
Довгинцівському районі м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області призначити
та виплачувати і індексувати ОСОБА_2
пенсію за віком з виплатою підвищення у
розмірі надбавки, встановленої для
учасників війни, передбаченої ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» з урахуванням наступних
перерахунків в зв'язку зі змінами, які
впливають на розмір пенсії, шляхом
перерахування сум пенсії на визначений
позивачем банківський рахунок.

Відповідно до пункту 4 частини 1
ст.163 КАС України зобов'язати
відповідача у місячний строк після
набрання постанови законної сили
надати суду звіт про виконання
постанови.

Відповідно до пункту 1 частини 1
ст.256 КАС України постанову в частині
виплати пенсії за один місяць
допустити до негайного виконання.

В іншій частині в позові
відмовити.

На постанову може бути подана
апеляційна скарга в адміністративний
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Довгинцівський районний
суд протягом десяти днів з дня її
проголошення.

У разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя: О. С. Бардін