Справа № 814/1484/14
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2014-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(вступна та резолютивна частини)

28 серпня 2014 року
Справа № 814/1484/14

м. Миколаїв

15:50

Миколаївський окружний
адміністративний суд у складі судді
Птичкіної В. В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Єрзікова
О. М.,

позивача: ОСОБА_1,

представників відповідача: Гави О.О.,
Замниборща В.Б., Лаврусенко С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом:Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, АДРЕСА_1 до
відповідача:Державної податкової
інспекції у Ленінському районі м.
Миколаєва Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області,
вул. Гмирьова, 1/1, м. Миколаїв, 54028
про:визнання протиправними і
скасування податкових
повідомлень-рішень від 21.05.2014 № ,
№ і рішення від 21.05.2014 № ,

Керуючись статтями 11, 71, 94, 158 - 163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправним і скасувати
податкове повідомлення-рішення №
, що було прийнято Державною
податковою інспекцією у Ленінському
районі м. Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області 21.05.2014.

3. Визнати протиправним і скасувати
податкове повідомлення-рішення №
, що було прийнято Державною
податковою інспекцією у Ленінському
районі м. Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області 21.05.2014.

4. Визнати протиправним і скасувати
рішення № про застосування
штрафних санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску, що було
прийнято Державною податковою
інспекцією у Ленінському районі м.
Миколаєва Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області
21.05.2014.

5. Присудити Фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_1 понесені ним судові витрати
(судовий збір) в сумі 182,70 грн. з
Державного бюджету України.

6. Стягнути з Державної податкової
інспекції у Ленінському районі м.
Миколаєва Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області на
користь держави судовий збір в сумі
1644,30 грн.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
В.В. Птичкіна

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2014 року
Справа № 814/1484/14

м. Миколаїв

15:50

Миколаївський окружний
адміністративний суд у складі судді
Птичкіної В. В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Єрзікова
О. М.,

позивача: ОСОБА_1,

представників відповідача: Гави О.О.,
Замниборща В.Б., Лаврусенко С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом:Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, АДРЕСА_1 до
відповідача:Державної податкової
інспекції у Ленінському районі м.
Миколаєва Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області ,
вул. Гмирьова, 1/1, м. Миколаїв, 54028
про:визнання протиправними і
скасування податкових
повідомлень-рішень від 21.05.2014 № ,
№ і рішення від 21.05.2014 № ,

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
(надалі - позивач) звернувся до суду з
адміністративним позовом, в якому
просив скасувати прийняті 21.05.2014
Державною податковою інспекцією у
Ленінському районі м. Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області (надалі - ДПІ або
відповідач) податкові
повідомлення-рішення № , №
і рішення № про застосування
штрафних санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску.

В обґрунтування вимог (з урахуванням
пояснень, т. с. 2, ар. 157-160) позивач вказав
на недоведеність відповідачем фактів
порушення позивачем вимог податкового
законодавства.

Відповідач надав письмові заперечення
проти адміністративного позову (т. с. 1,
ар. 31-33).

В судовому засіданні позивач вимоги
позову підтримав, представники
відповідача просили у задоволенні
позову відмовити.

28.08.2014 судом було оголошено вступну та
резолютивну частини постанови.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши письмові докази, суд

В С Т А Н О В И В:

З 31.03.2014 по 18.04.2014 ДПІ провела
документальну планову виїзну
перевірку позивача щодо своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податків і зборів за період з
01.01.2011 по 31.12.2013, дотримання
законодавства щодо укладення
трудового договору, оформлення
трудових відносин з працівниками,
правильності нарахування, обчислення
та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, виконання вимог
податкового та іншого законодавства за
період з 01.01.2011 по 31.12.2013, результати
якої оформила актом від 28.04.2014 №
1595/14-02-17-03- (надалі - Акт, т. с. 1, ар.
10-25).

Згідно з висновками Акта, позивач
порушив:

1. Підпункт 49.18.5 пункту 49.18 статті 49,
підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пункт
177.2, пункт 177.4 статті 177 Податкового
кодексу України, що призвело до
заниження суми податку на доходи
фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності за 2011 рік
на 7 734,60 грн.

2. Пункт 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України, що призвело до
заниження суми податку на додану
вартість на 26 581 грн. (вересень 2011 року - 2
562 грн., жовтень 2011 року - 485 грн., січень
2012 року - 1 813 грн., травень 2012 року - 2 115
грн., червень 2012 року - 3 196 грн., вересень
2012 року - 3 435 грн., листопад 2012 року - 545
грн., січень 2013 року - 524 грн., березень 2013
року - 2 858 грн., липень 2013 року - 4 100 грн.,
вересень 2013 року - 300 грн., жовтень 2013
року - 4 648 грн.).

3. Абзац 3 підпункту 1 пункту 1
статті 4, підпункт 1, підпункт 2 пункту 1
статті 6, підпункт 2 пункту 1 статті 7,
пункт 5 статті 8, абзац 3 пункту 8 статті 9
Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» (надалі - Закон
№ 2464), що призвело до заниження суми
єдиного внеску за 2011 рік на 19 419 грн.

Податковим повідомленням-рішенням від
21.05.2014 № (надалі - Рішення № 1, т. с.
1, ар. 7, 36) ДПІ збільшила суму грошового
зобов'язання позивача з податку на
доходи фізичних осіб від
підприємницької діяльності на 9 668,25
грн. (з яких 7 734,60 грн. - за основним
платежем, 1 933, 65 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями).

Податковим повідомленням-рішенням від
21.05.2014 № (надалі - Рішення № 2, т. с.
1, ар. 6, 36) ДПІ збільшила суму грошового
зобов'язання позивача з ПДВ на 33 226,25
грн. (з яких 26 581 грн. - за основним
платежем, 6 645,25 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями).

Рішенням від 21.05.2014 № (надалі -
Рішення № 3, т. с. 1, ар 8, 36) ДПІ,
посилаючись на пункт 3 частини 11 статті
25 Закону № 2464, застосувала до позивача
штрафні санкції в сумі 2 912,85 грн. (15% від
встановленої відповідачем суми
заниження єдиного внеску - 19 419 грн.), при
цьому зобов'язала позивача сплатити
суму 22 331,85 грн. (19 419 грн. + 2 912,85 грн.).

Підставою для донарахування податку на
доходи, отримані позивачем від
провадження господарської діяльності
(пункт 177.1 статті 177, пункт 167.1 статті 167
Податкового кодексу України), ДПІ
вказала факт завищення витрат в сумі 51
564 грн., наслідком чого став факт
заниження чистого оподатковуваного
доходу (стор. 13 Акта, т. с. 1, ар. 16). Ставка
податку - 15%, відповідно, сума податку - 7
734,60 грн. (Рішення № 1).

З урахуванням цього ДПІ визначила суму
єдиного внеску (Рішення № 3) - 19 419 грн.,
що становить 37,66% від 51 564 грн. (стор. 28
Акта, т. с. 1, ар. 23).

Таким чином, висновки відповідача про
заниження позивачем суми єдиного
внеску обґрунтовані висновками про
заниження суми чистого
оподатковуваного доходу.

Відповідно до викладеного в Акті (стор.
13-16), сума 51 564 грн. складається з:

15 235 грн. - вартість придбаних позивачем
у вересні 2011 року (12 811 грн.) та у жовтні
2011 року (2 424 грн.) паливно-мастильних
матеріалів (дизпалива), «… які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності …»;

36 329 грн. - «… витрати на ПММ за
здійснені вантажні перевезення
покупцям-замовникам, якими не
здійснено оплату за надані послуги …
станом на 31.12.2011 …».

На підтвердження вказаних порушень ДПІ
склала додаток № 1 до Акта (т. с. 1, ар. 25).

Підпунктом 49.18.5 пункту 49.18 статті 49
Податкового кодексу України
встановлений строк подання платником
податку на доходи фізичних осіб -
підприємців податкової декларації.
Інформації про недотримання позивачем
цієї норми Акт не містить. До того ж,
навіть за умови доведеності, цей факт
(виходячи з розрахунку до Рішення № 3)
не вплинув на суму грошового
зобов'язання.

У пункті 177.2 статті 177 Податкового
кодексу України зазначено, що об'єктом
оподаткування доходів, отриманих
фізичною особою - підприємцем від
провадження господарської діяльності,
є чистий оподатковуваний дохід, тобто
різниця між загальним оподатковуваним
доходом (виручка у грошовій та не
грошовій формі) і документально
підтвердженими витратами, пов'язаними
з господарською діяльністю такої
фізичної особи - підприємця.

Згідно з чинною з 01.10.2011 редакцією
пункту 177.4 статті 177 Податкового
кодексу України, до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом ІІІ цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України,
не включаються до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

На стор. 13 Акта (т. с. 1, ар. 16) ДПІ вказала,
що «… за даними декларації про доходи
за період з 01.01.2011 по 31.12.2011 валові
витрати (без урахування ПДВ) склали
741558,00грн. За даними перевірки, валові
витрати (без урахування ПДВ) за період з
01.01.2011 по 31.12.2011 складають 689994,00грн.
(згідно п. 177.4 ст. 177 … Податкового
кодексу України … до валових витрат
відносяться документально
підтверджені витратами, безпосередньо
пов'язані з одержанням доходу) …».

Суд вважає твердження ДПІ про
завищення позивачем витрат на 51 564 грн.
недоведеними.

Як вказано у пункті 4 розділу І Порядку
оформлення результатів документальних
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України від 22.12.2010 № (84 (надалі - Порядок
№ 984), акт документальної перевірки
повинен містити систематизований
виклад виявлених під час перевірки
фактів порушень норм законодавства;
факти виявлених порушень
законодавства викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів (пункт 6 розділу І Порядку № 984).

Відповідно до пункту 5.1 розділу ІІ
Порядку № 984, результати
документальної перевірки дотримання
податкового законодавства групуються
за окремими видами податків і зборів та
у розрізі податкових періодів. В цій
частині акта відображаються
задекларовані платником податків у
податковій та іншій звітності
показники, результати перевірки цих
показників та робиться відповідний
запис щодо встановлення або
невстановлення порушень. При цьому до
акта перевірки додаються відповідні
аналітичні таблиці.

У підпункті 5.2 пункту 5 розділу ІІ
Порядку № 984 зазначено, що у разі
встановлення перевіркою порушень
податкового законодавства за кожним
відображеним в акті фактом порушення
необхідно: чітко викласти зміст
порушення з посиланням на конкретні
пункти і статті законодавчих актів, що
порушені платником податків, зазначити
період (місяць, квартал, рік)
фінансово-господарської діяльності
платника податків та господарську
операцію, в результаті якої здійснено
це порушення, при цьому додати до акта
письмові пояснення посадових осіб
платника податків або його законних
представників щодо встановлених
порушень; зазначити первинні
документи, на підставі яких вчинено
записи у податковому та
бухгалтерському обліку, навести
регістри бухгалтерського обліку,
кореспонденцію рахунків операцій та
інші документи, пов'язані з обчисленням
і сплатою податків і зборів, та докази,
що підтверджують наявність факту
порушення; у разі відсутності
первинних документів або ненадання для
перевірки первинних та інших
документів, що підтверджують факт
порушення, зазначити перелік цих
документів; у разі відмови посадових
осіб платника податків або його
законних представників надати копії
документів посадовій (службовій) особі
органу державної податкової служби
така особа складає акт у довільній
формі, що засвідчує факт відмови, і факт
складання такого акта відображається в
акті документальної перевірки.

Як свідчить текст Акта, відповідач
вказаних вимог не дотримався, що, на
думку суду, позбавляє Акт доказової
сили.

Згідно з наданими в судовому засіданні
поясненнями представників
відповідача, що ґрунтуються на
інформації з Додатку № 1 до Акта (т. с. 1,
ар. 25), сума 15 235 грн. (12 810,83 грн. - вересень
2011 року, 2 424,90 грн. - жовтень 2011 року) була
визначена таким чином:

вересень

8 878,64 л - кількість закупленого
позивачем у вересні 2011 року дизпалива,
вартість складає 86 444,90 грн.,

5 399,70 л - кількість витраченого
позивачем у вересні 2011 року дизпалива,
вартість складає 52 572,98 грн.,

3 478,94 л - залишок дизпалива на кінець
місяця (8 878,64 л - 5 399,70 л),

1 900 л - ємкість баків,

1 578,94 л - ПММ не пов'язане зі здійсненням
господарської діяльності (3 478,94 л - 1 900
л), вартість складає 12 810,83 грн.

жовтень

8 768 л - кількість закупленого позивачем
у жовтні 2011 року дизпалива, вартість
складає 85 064,92 грн.,

5 399,70 л - кількість витраченого
позивачем у жовтні 2011 року дизпалива,
вартість складає 63 723,31 грн.,

2 199,96 л - залишок палива на кінець місяця
(8 768 л - 5 399,70 л),

1 900 л - ємкість баків,

299,96 л - ПММ не пов'язане зі здійсненням
господарської діяльності (2 199,96 л - 1 900л),
вартість складає 2 424,90 грн.

Як вказано вище, ані Акт, ані Додаток № 1
до Акта не містять жодного посилання на
первинні документи.

Доводи ДПІ про те, що позивач витратив
дизпалива більше, ніж було необхідно
для здійснення перевезень, і,
відповідно, зависив суму витрат
операційної діяльності, обґрунтовані
виключно розрахунками відповідача
(стор. 14-15 Акта, т. с. 1, ар. 16-17 і т. с. 2, ар.
210).

З приводу цих розрахунків суд зазначає
таке.

По-перше, позивач заперечив визначені
відповідачем кількість та вартість
придбаного палива (т. с. 2, ар. 157-161), в
Акті ж відсутні посилання на первинні
документи, що підтверджують ці
показники.

По-друге, згідно з поясненнями позивача
(т. с. 2, ар. 183), при визначенні витрат
палива він користувався наказом
Міністерства транспорту України від
10.02.1998 № 43 «Про затвердження Норм
витрат палива і мастильних матеріалів
на автомобільному транспорті».
Відповідно до цих Норм (т. с. 2, ар. 164),
базова лінійна норма на пробіг
автомобілів Volvo FH12 залежить від марки
двигуна і варіюється від 16,5 до 19,4 л/100 км
(м3/100 км). Для розрахунку ДПІ
безпідставно застосувала показник 16,5
(мінімальний), при тому, що, згідно з
поясненнями позивача (т. с. 2, ар. 158), в
одному автомобілі - двигун d12a (норма -
19,4), - в іншому - двигун d12c (норма - 19,0).

По-третє, як вказано на стор. 14 Акта,
дані про пробіг автомобілів ДПІ
зазначила на підставі наданих
позивачем актів виконаних робіт і
таблиці відстані між населеними
пунктами та обласними центрами
України. Позивач заперечив визначений
відповідачем пробіг автомобілів (т. с. 2,
ар. 159), в Акті ж відсутні посилання на
результати дослідження відповідачем
первинних документів (актів виконаних
робіт).

По-четверте, на стор. 14-15 Акта вказана
формула та її показники, проте,
результати розрахунків за формулою
відсутні.

Враховуючи викладене, суд не визнав
розрахунки ДПІ і, відповідно, дійшов
висновку про безпідставність
тверджень відповідача про завищення
позивачем суми витрат на 15 235 грн.

Твердження ДПІ про завищення суми
витрат на 36 329 грн. (стор. 13-14 Акта, т. с. 1,
ар. 16) обґрунтовані тим, що до витрат у
2011 році позивачем «… включено витрати
на ПММ за здійснені вантажні
перевезення покупцям-замовникам, якими
не здійснено оплату за надані послуги
… станом на 31.12.2011 року:

- ПАТ «Новокаховський завод
плавлених сирків» … не оплачено за
послуги 22700,00 грн.; витрати ПММ на
здійснення зазначених неоплачених
послуг складають 9598,70 грн.;

- ТОВ «Компанія ТЕТРА ТРЕЙДІНГ» …
не оплачено за послуги 23900,00 грн.;
витрати ПММ на здійснення зазначених
неоплачених прослуг складають 12185,26
грн.;

- ТОВ «Триалтранс» … не оплачено
за послуги 27900,00 грн.; витрати ПММ на
здійснення зазначених неоплачених
послуг складають 14545,04 грн».

У запереченнях проти
адміністративного позову (т. с. 1, ар. 31-33)
ДПІ вказала, що позивач не дотримався
пункту 138.4 статті 138 Податкового
кодексу України.

Суд зазначає, що ані у висновках Акта,
ані у Рішенні № 1 відсутні вказівки на
порушення позивачем вказаної норми.

Відповідно до чинної у 2011 році редакції
пункту 138.4 статті 138 Податкового
кодексу України, витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, крім
нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно з поясненнями представників
відповідача, суть порушення полягає в
тому, що наявність станом на 31.12.2011
дебіторської заборгованості вказаних
вище осіб перед позивачем за надані ним
послуги з перевезення вантажів (тобто
неотримання позивачем доходів у 2011
році) унеможливлювала декларування
позивачем витрат на паливно-мастильні
матеріали, що були придбані та
використані для таких перевезень.

ДПІ надала розрахунки на підтвердження
завищеної позивачем суми витрат (т. с. 2,
ар. 211-213).

Суд з доводами відповідача не
погодився.

По-перше, з підстав, що викладені вище,
суд не визнав доведеними висновки про
витрачену позивачем для перевезення
кількість ПММ і про вартість ПММ.

По-друге, ДПІ не довела, що до витрат за
підсумками 2011 року позивач включив в
повному обсязі вартість ПММ, що були
використані для перевезення у грудні
2011 року вантажів на замовлення ПАТ
«Новокаховський завод плавлених
сирків», ТОВ «Компанія ТЕТРА ТРЕЙДІНГ»,
ТОВ «Триалтранс». Цю обставину позивач
заперечив (т. с. 2, ар. 158).

По-третє, розрахунки ДПІ є
суперечливими та незрозумілими.

По-четверте, використаний відповідачем
алгоритм не передбачений нормами
Податкового кодексу України.

Враховуючи це, суд визнав
безпідставним висновок відповідача
про завищення позивачем суми витрат на
36 239 грн.

Рішення № 2 (ПДВ) ДПІ обґрунтувала
порушенням позивачем пункту 198.3 статті
198 Податкового кодексу України (стор.
18-24 Акта, т. с. 1, ар. 18-22). Згідно з цією
нормою, податковий кредит звітного
періоду складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Необхідно зазначити, що відповідна
частина Акта не містить інформації ані
про господарські операції позивача,
ані про первинні документи, на підставі
яких був сформований податковий
кредит, ані про суть допущених
позивачем порушень.

Згідно з поясненнями представників
відповідача, що були надані під час
розгляду справи, ДПІ визнала
неправомірним включення позивачем до
податкового кредиту відповідних
податкових періодів частки ПДВ,
сплаченого постачальникам у складі
вартості дизельного палива. За
твердженнями відповідача, вартість
«ПММ не пов'язаного зі здійсненням
господарської діяльності» (остання
графа Додатку № 1, т. с. 1, ар. 25) - 132 905,10
грн. Відповідно, сума ПДВ - 26 581 грн.

З тих підстав, що наведені вище
(обґрунтування висновків суду про
недоведеність відповідачем факту
завищення позивачем суми витрат на 15 235
грн.), суд визнав незаконним збільшення
відповідачем суми податкового
зобов'язання позивача з ПДВ на 26 581 грн.

Доводи ДПІ про заниження позивачем
суми єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (Рішення № 3)
прямо пов'язані з доводами про
заниження суми чистого
оподатковуваного доходу, тому, з
урахуванням викладеного вище, судом
відхилені як безпідставні.

Крім того, суд вважає за необхідне
зазначити таке. Частиною 3 статті 9
Закону № 2464 встановлено, що обчислення
єдиного внеску органами доходів і
зборів у випадках, передбачених цим
Законом, здійснюється на підставі
актів перевірки правильності
нарахування та сплати єдиного внеску,
звітності, що подається платниками до
органів доходів і зборів,
бухгалтерських та інших документів, що
підтверджують суми виплат (доходу), на
суми яких (якого) відповідно до цього
Закону нараховується єдиний внесок.

Як вказано у пункті 6.3 розділу VI
Інструкції про порядок нарахування і
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, затвердженої
наказом Міністерства доходів і зборів
України від 09.09.2013 № 455, донарахування
сум єдиного внеску органами доходів і
зборів за результатами документальних
перевірок результатів діяльності
платника про суми доходу (прибутку)
фізичної осіб-підприємця здійснюється
шляхом направлення платнику
повідомлення-розрахунку, де визначено
суму єдиного внеску, яка підлягає
доплаті, і вимоги про сплату недоїмки.

Доказів направлення позивачу
повідомлення-рахунку на суму 19 419 грн. і
відповідної вимоги про сплату недоїмки
відповідач не надав.

За таких обставин суд вважає
неправомірною вимогу ДПІ у Рішенні № 3
про сплату позивачем суми 22 331,85 грн. (19
419 грн. - єдиний внесок, 2 912,85 грн. - штраф),
тим більше, що форма такого рішення
(додаток 10 до вказаної вище Інструкції),
власне, як і його назва, не передбачають
стягнення суми єдиного внеску.

Однією з підстав для скасування Рішень
позивач вказав порушення відповідачем
пункту 6 підрозділу 10 розділу ХХ
Податкового кодексу України,
відповідно до якого не застосовуються
фінансові санкції до платників податку
на прибуток підприємств та платників
податків, що перейшли на загальну
систему оподаткування, за порушення
податкового законодавства за
наслідками діяльності у другому -
четвертому кварталах 2011 року.

В матеріалах справи відсутні докази
того, що ФОП ОСОБА_1 перейшов у 2011 році
на загальну систему оподаткування, в
зв'язку з чим суд не погоджується з
доводами позивача про недотримання
відповідачем вказаної вище норми.

В силу пункту 57.4 статті 57 Податкового
кодексу України штрафні санкції,
нараховані на суму грошового
зобов'язання, скасовану за
результатами судового оскарження,
також підлягають скасуванню.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку про протиправність Рішень і
про задоволення позову.

Керуючись статтями 11, 71, 94, 158 - 163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправним і скасувати
податкове повідомлення-рішення №
, що було прийнято Державною
податковою інспекцією у Ленінському
районі м. Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області 21.05.2014.

3. Визнати протиправним і скасувати
податкове повідомлення-рішення №
, що було прийнято Державною
податковою інспекцією у Ленінському
районі м. Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області 21.05.2014.

4. Визнати протиправним і скасувати
рішення № про застосування
штрафних санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску, що було
прийнято Державною податковою
інспекцією у Ленінському районі м.
Миколаєва Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області
21.05.2014.

5. Присудити Фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_1 понесені ним судові витрати
(судовий збір) в сумі 182,70 грн. з
Державного бюджету України.

6. Стягнути з Державної податкової
інспекції у Ленінському районі м.
Миколаєва Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області на
користь держави судовий збір в сумі
1644,30 грн.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
В.В. Птичкіна

Постанова оформлена у відповідності до
статті160 КАС України

та підписана суддею 01 вересня 2014 року