Справа № 817/1330/14
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Нор
Суддя-доповідач:Капустинський М.М.
УХВАЛА

іменем України

"09" вересня 2014 р.
Справа № 817/1330/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Капустинського М.М.

суддів:
Мацького Є.М.

Шидловського В.Б.,

при секретарі
Волянській О.В. ,

за участю представника Відповідача,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги ОСОБА_3,
Державної казначейської служби
України на постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
"13" червня 2014 р. у справі за позовом
ОСОБА_3 до Державної казначейської
служби України про визнання дій
неправомірними і зобов'язання вчинити
дії ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до Рівненського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
казначейської служби України про
визнання дій Державної казначейської
служби України щодо невиконання
рішення Сарненського районного суду
Рівненської області від 24.05.2013 року у
справі №572/199/13-ц незаконними та
зобов'язати здійснити дії щодо
виконання зазначеного судового
рішення. Зокрема, зобов'язати Державну
казначейську службу України
відповідно до частини 1 статті 4 Закону
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень» нарахувати
та виплатити компенсацію в розмірі
трьох відсотків річних від несплаченої
суми, починаючи з 22.04.2014 року. Крім того,
просила суд стягнути з відповідача
10000,00 грн. моральної шкоди.

Також, у відповідності до ч.1 ст.267 КАС
України, просила зобов'язати Державну
казначейську службу України подати до
суду звіт про виконання судового
рішення протягом одного місяця з дня
набрання ним законної сили.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суд від 13.06.2014 року
позов задоволено частково.

Визнано дії Державної казначейської
служби України щодо невиконання
рішення Сарненського районного суду
Рівненської області від 24.05.2013 року у
справі №572/199/13-ц протиправними та
зобов'язати здійснити дії щодо
виконання зазначеного судового
рішення.

Зобов'язано Державну казначейську
службу України відповідно до ч.1 ст.4
Закону України "Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень"
нарахувати та виплатити ОСОБА_3
компенсацію в розмірі трьох відсотків
річних від несплаченої суми, починаючи
з 22.04.2014 року до моменту виконання
рішення Сарненського районного суду
Рівненської області від 24.05.2013 року у
справі №572/199/13-ц.

Стягнуто з Державної казначейської
служби України на користь ОСОБА_3 1000,00
грн. моральної шкоди.

Зобов'язано Державну казначейську
службу України подати до суду звіт про
виконання цього судового рішення
протягом одного місяця з дня набрання
ним законної сили.

Присуджено на користь позивача ОСОБА_3
із Державного бюджету судові витрати у
розмірі 225,00 грн..

Не погодившись з прийнятим судовим
рішенням, сторонами у справі подано до
суду апеляційні скарги в яких,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
Позивач просила змінити постанову в
частині стягнення моральної шкоди.
Ухвалити в цій частині нове рішення -
про повне задоволення її вимоги. В
решті постанову залишити без змін;
Відповідач просив скасувати постанову
суду першої інстанції та прийняти нову
- про відмову в задоволенні позову в
повному обсязі.

Вислухавши пояснення представника
Відповідача, перевірівши матеріали
справи та доводи апеляційних скарг
колегія суддів вважає, що апеляційні
скарги задоволенню не підлягають з
огляду на таке.

Так встановлено, що 24.05.2013 року
Сарненським районним судом
Рівненської області прийнято
постанову по справі №572/199/13-ц, якою з
Державної казначейської служби
України стягнуто шляхом списання
коштів з єдиного казначейського
рахунку на користь ОСОБА_3 20000,00 грн.
моральної шкоди.

На підставі вказаного рішення
Сарненським районним судом
Рівненської області видано виконавчий
лист від 05.09.2013 року, відповідно до
якого, датою вступу постанови від 24.05.2013
року є 30.07.2013 року.

11 грудня 2013 року позивач звернулася до
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Рівненській області із заявою про
виконання рішення Сарненського
районного суду Рівненської області від
24.05.2013 року, на підставі якого видано
виконавчий лист від 05.09.2013 року, додавши
оригінал виконавчого листа, копії
судових рішень, копію паспорта, копію
ідентифікаційного коду, документ банку
про відкриття рахунку.

Як вбачається з матеріалів справи, 13
січня 2014 року надані ОСОБА_3 документи
Головним управлінням Державної
казначейської служби України в
Рівненській області направлені на
виконання до Державної казначейської
служби України (а.с.7).

Листом №5-13/1091-3573 від 11.02.2014 року
відповідач повідомив позивача, що
22.01.2014 року до Державної казначейської
служби України на виконання надійшла
заява ОСОБА_3 (а.с.8).

22.04.2014 року позивачка звернулась з
листом до Державної казначейської
служби України, у якому містилося
прохання повідомити про причини
невиконання судового рішення, вирішити
питання щодо негайного його виконання
з нарахуванням і виплатою компенсації
за несвоєчасний розрахунок.

Листом від 28.04.2014 року №5-13/4334-10254
Державна казначейська служба України
повідомила ОСОБА_3, що виконавчим
листом від 05.09.2013 №572/199/13-ц на користь
позивача стягнено моральну шкоду у
розмірі 20000,00 грн. за рахунок коштів
державного бюджету, проте державний
бюджет не є державним органом, а тому
стягнення коштів за зазначеним
виконавчим листом не підлягає під дію
Закону України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень». Також
повідомлено, що Законом України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» не встановлено
строку виконання судових рішень щодо
стягнення моральної та матеріальної
шкоди за рахунок коштів державного
бюджету та не передбачено виплату
компенсації в розмірі трьох відсотків
річних, тому у відповідача відсутні
правові підстави для нарахування та
виплати компенсації в розмірі трьох
відсотків річних.(а.с.9).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з наступного.

Законом України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень» та
Постановою КМУ «Про внесення змін до
постанови Кабінету Міністрів України
від 03.08.2011 року №845 про затвердження
порядку виконання рішень про стягнення
коштів державного та місцевого
бюджетів або боржників у редакції
постанови Кабінету Міністрів України
від 15.04.2013 року, №267 (далі - Порядок)
визначено механізм виконання рішень
про стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників,
прийнятих судами, а також іншими
державними органами (посадовими
особами), які відповідно до закону
мають право приймати такі рішення.

Відповідно до ст.6 Порядку у разі
прийняття рішення про стягнення коштів
стягувач подає органові Казначейства в
установлений зазначеним органом
спосіб:

- заяву про виконання такого рішення із
зазначенням реквізитів банківського
рахунка, на який слід перерахувати
кошти, або даних про перерахування
коштів у готівковій формі через банки
або підприємства поштового зв'язку,
якщо зазначений рахунок відсутній;

- оригінал виконавчого документа;

- судові рішення про стягнення коштів (у
разі наявності);

До заяви можуть додаватися інші
документи, які містять відомості, що
сприятимуть виконанню рішення про
стягнення коштів (довідки та листи
органів, що контролюють справляння
надходжень бюджету, або органів
місцевого самоврядування, рішення
органів досудового розслідування та
прокуратури тощо).

Як вже зазначалося вище, 11 грудня 2013
року позивач звернулася до Головного
управління Державної казначейської
служби України в Рівненській області
із заявою про виконання судового
рішення на підставі якого видано
виконавчий лист від 05.09.2013 року, додавши
оригінал виконавчого листа, копії
судових рішень, копію паспорта, копію
ідентифікаційного коду, документ банку
про відкриття рахунку.

Ні Головним управлінням Державної
казначейської служби України в
Рівненській області, ні Державною
казначейською службою України не
зазначалось про недоліки у поданих
позивачем документах або ж відомостей
про їх неподання у повному обсязі.

Відповідно до ст.124 Конституції
України, судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Як вбачається з статті 129 Конституції
України основними засадами
судочинства є обов'язковість рішень
суду.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
від 04.11.1950 року, яка є частиною
національного законодавства України,
гарантує кожному право на звернення до
суду з позовом стосовно будь-яких його
цивільних прав та обов'язків. Таким
чином, ця стаття проголошує «право на
суд», одним з аспектів якого є право на
доступ, тобто право подати позов з
приводу цивільно-правових питань до
суду. Проте, як зауважує Європейський
Суд з прав людини, це право було б
ілюзорним, якби правова система
держави допускала, щоб остаточне
судове рішення, яке має обов'язкову
силу, не виконувалося на шкоду одній зі
сторін (рішення від 20.07.2004 року у справі
«Шматько проти України», заява 60750/00).

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

За наведених обставин, суд дійшов
висновку, про незаконність дій
Державної казначейської служби
України щодо невиконання рішення
Сарненського районного суду
Рівненської області від 24.05.2013 року у
справі №572/199/13-ц та про необхідність
зобов'язати відповідача здійснити дії
щодо виконання зазначеного судового
рішення.

Крім того, боржником згідно даного
виконавчого листа є саме Державна
казначейська служба України.

В зв'язку з набранням чинності з 01.01.2013
року, Закону України «Про гарантії
Держави щодо виконання судових рішень»
виконання рішень суду про стягнення
коштів, боржником за якими є державний
орган, здійснюється Державною
казначейською службою України в межах
відповідних бюджетних призначень
шляхом списання коштів з рахунків
такого державного органу, а в разі
відсутності у зазначеного державного
органу відповідних призначень - за
рахунок коштів, передбачених за
бюджетною програмою для забезпечення
виконання рішень суду.

Суд зазначив, що у даному випадку таким,
що підлягає застосуванню, є саме Закон
України «Про гарантії Держави щодо
виконання судових рішень», оскільки
він є спеціальним у сфері гарантування
державою виконання судових рішень та
виконавчих документів, визначених
Законом України «Про виконавче
провадження».

Тому твердження відповідача, що
державний бюджет не є державним
органом, а тому стягнення коштів за
зазначеним виконавчим листом не
підлягає під дію Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень», є безпідставними.

Крім того, згідно ст.3 Закону України
«Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень» перерахування коштів
стягувачу здійснюється у тримісячний
строк з дня надходження до Державної
казначейської служби України
необхідних для цього документів та
відомостей.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень» у разі якщо
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, протягом трьох
місяців не перерахувала кошти за
рішенням суду про стягнення коштів,
крім випадку, зазначеного в частині
четвертій статті 4 цього Закону,
стягувачу виплачується компенсація в
розмірі трьох відсотків річних від
несплаченої суми за рахунок коштів,
передбачених за бюджетною програмою
для забезпечення виконання рішень
суду.

Згідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» компенсація за
порушення строку перерахування коштів
за рішенням суду про стягнення коштів з
державного органу нараховується
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів.

Як вбачається з матеріалів справи, на
день розгляду справи Державною
казначейською службою України не
виконано обов'язку, передбаченого ст.3
Закону України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень» щодо
перерахування коштів стягувачеві
згідно виконавчого листа від 05.09.2013
року граничний термін перерахування
яких збіг 22.04.2014 року.

За наведених обставин, колегія суддів
вважає, що позовні вимоги позивача щодо
нарахування та виплатити компенсації в
розмірі трьох відсотків річних від
несплаченої суми, починаючи з 22.04.2014
року підлягають задоволенню.

Окрім того, суд дійшов висновку, що
невиконанням судового рішення, ОСОБА_3
спричинена моральна шкода, яка полягає
в її душевних стражданнях с приводу
невиконання рішення суду, але не в сумі
10000,00 грн., яку вона оцінила, а в сумі 1000,00
грн., сума якої, на думку суду,
відповідатиме ступеню моральних
страждань позивачки.

Колегія суддів погоджується з доводами
суду першої інстанції.

Так, статтею 56 Конституції України
передбачено, що кожен має право на
відшкодування за рахунок держави чи
органів місцевого самоврядування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

У Постанові Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» зазначено, що під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній особі незаконними діями або
бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ст.86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Колегія суддів вважає, що поряд з
виплатою позивачу компенсації в
розмірі трьох відсотків річних від
несплаченої суми, починаючи з 22.04.2014
року, виплата 1000,00 грн. моральної шкоди
буде саме тією сорозмірною сумою
відшкодування моральних страждань
позивачки.

Відповідно до ч.1 ст.267 КАС України, суд,
після ухвалення судового рішення в
адміністративній справі, має право
зобов'язати суб'єкта владних
повноважень, не на користь якого
ухвалене судове рішення, подати у
встановлений судом строк звіт про його
виконання. Контроль за виконанням
судового рішення здійснюється судом
першої інстанції шляхом зобов'язання
надати відповідний звіт.

За таких підстав, зобов"язальна вимога
суду першої інстанції, щодо подання
Відповідачем відповідного звіту,
грунтується на вимозі законодавства.

Питання судових витрат також судом
вирішено вірно, відповідно до ч.1 ст.94
КАС України.

За таких підстав, доводи апеляційних
скарг не спростовують висновки суду
першої інстанції, тому постанова судом
апеляційної інстанції залишається без
змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_3, Державної
казначейської служби України залишити
без задоволення, а постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від "13" червня
2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
М.М. Капустинський

судді:
Є.М. Мацький

В.Б. Шидловський

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ М.М. Капустинський

Повний текст cудового рішення
виготовлено "10" вересня 2014 р.

Роздруковано та надіслано: (рек. з пов.
про вруч.)

1- в справу:

2 - позивачу ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу Державна казначейська
служба України вул.Бастіона,
6,м.Київ,01601

- ,