Справа № 807/4023/13-а
Суддя: Матковська З.М.
Дата ухвалення: 2014-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2014 р.

Справа № 876/3703/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді:
Матковської З.М.,

суддів:
Затолочного В.С., Каралюса В.М.,

при секретарі судового засідання:
Корнієнко О.А.

з участю представників: позивача
ОСОБА_1, відповідачів Ліуша Б.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 04 березня
2014 року у адміністративній справі
№807/4023/13-а за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного
управління Міндоходів у Закарпатській
області, Державної податкової
інспекції у м. Ужгороді Головного
управління Міндоходів у Закарпатській
області про визнання протиправним та
скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3
звернувся в суд з позовом до Головного
управління Міндоходів у Закарпатській
області, Державної податкової
інспекції у місті Ужгороді Головного
управління Міндоходів у Закарпатській
області про визнання протиправними дій
та скасування рішень відповідачів.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 04.03.2014 р. в
задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції, позивачем подана
апеляційна скарга, в якій вказує на те,
що постанова суду першої інстанції є
незаконною та необґрунтованою,
прийнятою з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Зазначає, що судом невірно застосовано
ст.ст. 75, 94 Податкового кодексу України
та невірно встановлено обставини у
справі, оскільки позивач не відмовив
відповідачу у проведенні
інвентаризації та вказав, що таку
неможливо провести з огляду на те, що
він перебуває на спрощеній системі
оподаткування. Просить постанову суду
першої інстанції скасувати та прийняти
нову постанову про задоволення позову
в повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційного
розгляду справи представник позивача
апеляційну скаргу підтримав з підстав,
вказаних скарзі, просив постанову суду
першої інстанції скасувати та прийняти
нову постанову, якою позов
задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідачів в судовому
засіданні апеляційного розгляду
справи проти апеляційної скарги
заперечив, просив скаргу залишити без
задоволення, а постанову суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджується наступне. На
підставі наказу від 06.11.2013р. №217
виданого головним управлінням
Міндоходів у Закарпатській області
призначено проведення фактичної
перевірки фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 на предмет дотримання норм
законодавства з питань регулювання
обігу готівки, порядку здійснення
розрахункових операцій, ведення
касових операцій, оформлення трудових
відносин з працівниками.

Головне управління Міндоходів у
Закарпатській області звернулося до
позивача з листом від 07.11.2013
№217/Б/07-16-22-02-12, яким вимагалося 07.11.2013р.
організувати проведення
інвентаризації товарно - матеріальних
цінностей, що знаходяться на місці
здійснення господарської діяльності.

Позивач надав відповідь на вказаний
лист у якому зазначив про те, що
оскільки не веде бухгалтерський облік,
проведення інвентаризації є
неможливим за своєю правовою суттю.
Одночасно наголошувалося у листі на
тому, що питання перевірки залишків
товарно - матеріальних цінностей не
належить до предмету фактичної
перевірки.

Головне управління Міндоходів у
Закарпатській області звернулося до
позивача з листом від 12.11.2013
№221/Б/07-16-22-02-12 у якому повторно просив
надати документи, зокрема, книгу обліку
доходів та документи, які оформлялися
на отримання, переміщення та
зберігання ТМЦ (акти приймання -
передачі, тощо). Цим же листом
сформульовано вимогу до позивача
організувати 12.11.2013 проведення
інвентаризації (зняття залишків)
товарно - матеріальних цінностей, що
знаходяться на місці здійснення
господарської діяльності.

Позивач надав відповідь на вказаний
лист, у якій в тому числі зазначив про
незаконність та безпідставність
вимоги про надання документів та
проведення інвентаризації в тому числі
з огляду на відсутність об'єктів
інвентаризації. Вказану відповідь
позивач вручив перевіряючим 12.11.2013р.

12.11.2013 працівники, які проводили
перевірку з участю позивача склали Акт
про не допуск до проведення
інвентаризації, яким зафіксовано, що
позивач надав договори оренди та
відповідального зберігання та
одночасно зафіксовано відмову
позивача від проведення
інвентаризації (зняття залишків)
товарно - матеріальних цінностей.

13.11.2013 за №1/10/07-01-10 Державною податковою
інспекцією у м. Ужгороді Головного
управління Міндоходів у Закарпатській
області прийнято Рішення про
застосування умовного
адміністративного арешту майна
фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, що
перебуває (розміщене, зберігається) у м.
Ужгород, пл. Театральна, 7, магазин
«Мегаспорт».

Рішення про застосування
адміністративного арешту активів
мотивовано тим, що позивач після
отримання листа відповідача 1
№221/Б/07-16-22-02-12 від 12.11.2013 з вимогою
надати документи та організувати
проведення інвентаризації ТМЦ
відмовився від проведення такої
інвентаризації та від допуску до
зняття залишків товарно - матеріальних
цінностей за місцем провадження
господарської діяльності в магазині
«Мегаспорт».

Суд першої інстанції в задоволенні
позову відмовив з тих підстав, що
відповідачами доведено законність та
обґрунтованість своїх дій та рішення.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з висновками суду першої
інстанції, вважає їх вірними, такими, що
відповідають нормам матеріального
права та обставинам справи з огляду на
наступне.

Відповідно до п. 75.1 ст.75 Податкового
кодексу України, контролюючі органи
мають право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки.

Підпунктом 75.1.3 п.75.3 ст.75 цього ж Кодексу
визначено, що фактичною вважається
перевірка, що здійснюється за місцем
фактичного провадження платником
податків діяльності, розташування
господарських або інших об'єктів права
власності такого платника. Така
перевірка здійснюється контролюючим
органом щодо дотримання норм
законодавства з питань регулювання
обігу готівки, порядку здійснення
платниками податків розрахункових
операцій, ведення касових операцій,
наявності ліцензій, патентів, свідоцтв,
у тому числі про виробництво та обіг
підакцизних товарів, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами).

Згідно підпункту 20.1.9 п.20.1 ст.20 ПК
України контролюючі органи мають право
вимагати під час проведення перевірок
від платників податків, що
перевіряються, проведення
інвентаризації основних засобів,
товарно-матеріальних цінностей,
коштів, зняття залишків
товарно-матеріальних цінностей,
готівки. У разі відмови платника
податків (його посадових осіб або осіб,
які здійснюють готівкові розрахунки
та/або провадять діяльність, що
підлягає ліцензуванню, патентуванню
та/або сертифікації) від проведення
такої інвентаризації або ненадання для
перевірки документів, їх копій (за
умови наявності таких документів)
застосовуються заходи, передбачені
статтею 94 цього Кодексу.

Пунктом 177.10 ст.177 ПК України
установлено, що фізичні особи -
підприємці зобов'язані вести Книгу
обліку доходів і витрат та мати
підтверджуючі документи щодо
походження товару.

Таким чином, аналіз вищенаведених норм
законодавства свідчить про те, що саме
у випадку відмови від проведення
інвентаризації платником, який
здійснює готівкові розрахунки,
застосовуються заходи згідно із ст.94
Податкового кодексу України, тобто
нормативно встановлено особливий вид
відповідальності за не проведення
інвентаризації платником, що здійснює
готівкові розрахунки, які є предметом
фактичної перевірки.

Крім цього, реалізація контролюючим
органом права вимагати проведення
інвентаризації, положеннями
Податкового кодексу України не
ставиться у залежність від виду
перевірки та обраного платником
способу оподаткування його доходів.

Положеннями статті 94 ПК України
передбачено накладення
адміністративного арешту майна
платника податків, який може бути
повним або умовним.

Перелік обставин за яких може бути
застосовано адміністративний арешт
майна визначено пунктом 3.1 Порядку
застосування адміністративного арешту
майна платника податків, який
затверджено наказом Міністерства
доходів і зборів України від 10.10.2013 №568
та зареєстровано у Міністерстві
юстиції України за №1839/24371 від 31.10.2013р.
Згідно підпункту 8 пункту 3.1 цього
Порядку, арешт майна може бути
застосовано у разі відмови платника
податків (його посадових осіб або осіб,
які здійснюють готівкові розрахунки
та/або провадять діяльність, що
підлягає ліцензуванню та/або
патентуванню) від проведення
інвентаризації основних засобів,
товарно-матеріальних цінностей, коштів
(зняття залишків товарно-матеріальних
цінностей, готівки), передбаченої
підпунктом 20.1.9 пункту 20.1 статті 20
розділу I Кодексу, або ненадання для
перевірки документів, їх копій (за
умови наявності таких документів).

Передбачене пп.20.1.9 п.20.1 ст.20
Податкового Кодексу України право
контролюючого органу не ставиться у
залежність від виду перевірки, форми
податкового обліку та особи платника
податку.

Застосування адміністративного арешту
майна як заходу передбаченого ст.94 ПК
України з урахуванням Порядку №568
рівною мірою є можливим як у випадку
відмови платника податків від
проведення інвентаризації так і у
випадку відмови платника податків від
зняття залишків товарно - матеріальних
цінностей.

З цих підстав суд відхиляє доводи
позивача про неможливість проведення
інвентаризації з підстав неведення
бухгалтерського обліку як
обґрунтовану відмову контролюючому
органу, оскільки у випадку фізичної
особи - підприємця, з урахуванням
особливостей обліку, здійснюється
зняття залишків товарно - матеріальних
цінностей, а відмова платника у знятті
залишків є нормативно визначеною
підставою для застосування
адміністративного арешту майна.

Повідомлення позивачем про існування
договору відповідального зберігання з
ТОВ «МС 6», про зберігання
товарно-матеріальних цінностей за
місцем здійснення позивачем своєї
господарської діяльності, а також не
здійснення господарської діяльності
із власними товарами не є підставою для
звільнення позивача від виконання
законної вимоги контролюючого органу
про проведення інвентаризації та
оформлення її результатів.

Право вимагати проведення
інвентаризації не ставиться законом у
залежність від певних обставин, а тому
така вимога контролюючого органу у
процесі перевірки є законною вимогою.

Не виключає обов'язок виконання
позивачем вимоги про проведення
інвентаризації і факт перебування
позивача на спрощеній системі
оподаткування обліку та звітності його
доходів, а також доводи апелянта у цій
частині з посиланням на положення
пп.296.1.1 п.296.1 ст.296 ПК та Порядок ведення
книги обліку доходів платників єдиного
податку першої і другої груп та
платників єдиного податку третьої
групи, які не є платниками податку на
додану вартість. Норми на які
покликається позивач у цій частині
регулюють ведення обліку платником з
метою застосування спрощеної системи
оподаткування обліку та звітності. При
цьому, відсутність у платника обов'язку
вести облік товарів (товарних залишків)
у зв'язку з перебуванням на спрощеній
системі оподаткування не обмежує
контролюючий орган у реалізації права
вимагати проведення інвентаризації
товарів під час проведення перевірки.

Враховуючи наведене вище, колегія
суддів апеляційного суду погоджується
з висновками суду першої інстанції про
те, що заявляючи вимогу про проведення
інвентаризації (зняття залишків)
товарно - матеріальних цінностей при
проведенні фактичної перевірки
податковий орган діяв у відповідності
до пп. 20.1.9 п. 20.1 ст. 20 ПК України та
правомірно виніс рішення про
застосування адміністративного
арешту майна позивача.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводами апеляційної скарги висновки,
викладені в судовому рішенні, не
спростовуються і підстав для його
скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи,
висновку суду не спростовують, а
зводяться до переоцінки доказів та
незгоди з ними.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167, 195, 196, 198, 200,
205, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 - залишити без
задоволення, а постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 04 березня
2014 року у адміністративній справі
№807/4023/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції, а у разі
складення в повному обсязі відповідно
до ч. 3 ст. 160 КАС України - з дня
складення в повному обсязі.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді В.С. Затолочний

В.М. Каралюс

Повний текст ухвали складено 02.09.2014 р.