Справа № 826/5052/14
Суддя: Ганечко О.М.
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/5052/14
1-й інстанції: Іщук І.О.
Суддя-доповідач: Ганечко О.М.
У Х В А Л А

Іменем України

11 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Ганечко О.М.,

суддів:
Коротких А.Ю., Літвіна Н.М.,

розглянувши в письмовому провадженні
апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 06.06.2014 року у справі за
позовом Дочірнього підприємства
«Артек» до Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів про визнання
протиправним рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів про визнання протиправним
рішення.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
06.06.2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову, якою відмовити в
задоволені позову в повному обсязі,
посилаючись на незаконність,
необ'єктивність, необґрунтованість
рішення, порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права.

У засідання учасники процесу не
з'явилися, будучи належним чином
повідомленими, що не перешкоджає
слуханню спірного питання відповідно
до вимог ч. 4 ст. 196 КАС України.

Відповідно до ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41 КАС
України, у випадку неявки в судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі під час судового розгляду
повне фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не відбувається.

Дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційних скарг, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС
України - за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції, суд апеляційної
інстанції має право залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін.

Як вбачається з матеріалів справи,
21.05.2013 р. між Дочірнім підприємством
«Артек» (Покупець) та Компанією «MAER&CO
Beschlage GmbH» (м. Зальцбург, Австрія)
(Постачальник) укладено контракт на
поставку товарів № АМ 0513, відповідно до
умов якого, Постачальник постачає, а
Покупець приймає товар на умовах,
визначних цим договором, а саме: товари
- «фурнітура з арматурою та аналогічні
вироби з недорогоцінних металів,
виробник MAER&CO Beschlage GmbH, країна
виробництва Австрія, торговельна марка
Maco».

ДП «Артек» подано до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів,
М/п «Столичний» вантажну митну
декларацію № 100270000.2013.185585 від 27.11.2013 р.
та була заявлена митна вартість товару,
яка була визначена декларантом на
підставі основного методу визначення
митної вартості за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються.

Митним органом 27.11.2013 р. було прийнято
рішення про коригування митної
вартості товарів № 100270000/2013/300486/2.
Передумовою для прийняття зазначеного
рішення стало те, що надані декларантом
позивача документи містять неповні
відомості.

Згідно з пунктом 2 параграфу (а) статті
VII Генеральної угоди з тарифів і
торгівлі 1994 року, оцінка імпортованого
товару для митних цілей повинна
базуватися на дійсній вартості
імпортованого товару, на який
розраховується мито або аналогічного
товару і не повинна базуватися на
вартості товару національного
походження чи на довільній або
фіктивній вартості.

Відповідно до пункту 2 параграфу (b)
статті VII Генеральної угоди з тарифів і
торгівлі 1994 року, під «дійсною
вартістю» слід розуміти ціну, за яку,
під час та в місці, визначеними
законодавством імпортуючої країни,
такий чи аналогічний товар продається
або пропонується до продажу при
звичайному ході торгівлі за умов
повної конкуренції.

Згідно з пунктом 2 параграфу (с) статті
VII Генеральної угоди з тарифів і
торгівлі 1994 року, якщо дійсна вартість
не може бути визначена відповідно до
параграфу (b) цього параграфа, оцінка
для митних цілей повинна базуватися на
найближчому еквіваленті такої
вартості, який можна визначити.

Згідно з частиною першою статті 246
Митного кодексу України, метою митного
оформлення є забезпечення дотримання
встановленого законодавством України
порядку переміщення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення через митний кордон
України, а також забезпечення
статистичного обліку ввезення на митну
територію України, вивезення за її межі
і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 Митного кодексу
України, митне оформлення
розпочинається з моменту подання
митному органу декларантом або
уповноваженою ним особою митної
декларації або документа, який
відповідно до законодавства її
замінює, та документів, необхідних для
митного оформлення, а в разі
електронного декларування - з моменту
отримання митним органом від
декларанта або уповноваженої ним особи
електронної митної декларації або
електронного документа, який
відповідно до законодавства замінює
митну декларацію.

Згідно із ч. 1 ст. 257 Митного кодексу
України, декларування здійснюється
шляхом заявлення за встановленою
формою (письмовою, усною, шляхом
вчинення дій) точних відомостей про
товари, мету їх переміщення через
митний кордон України, а також
відомостей, необхідних для здійснення
їх митного контролю та митного
оформлення. При застосуванні письмової
форми декларування можуть
використовуватися як електронні
документи, так і документи на
паперовому носії.

Відповідно до ч. 6 ст. 264 Митного кодексу
України, митна декларація приймається
для митного оформлення, якщо вона
подана за встановленою формою,
підписана особою, яка її подала, і
перевіркою цієї декларації
встановлено, що вона містить всі
необхідні відомості і до неї додано всі
документи, визначені цим Кодексом. Факт
прийняття митної декларації
засвідчується посадовою особою
митного органу, яка її прийняла, шляхом
проставлення на ній відбитка
відповідного митного забезпечення та
інших відміток (номера декларації, дати
та часу її прийняття тощо), у тому числі
з використанням інформаційних
технологій.

Відповідно до частини першої статті 337
Митного кодексу України, перевірка
документів та відомостей, які
відповідно до статті 335 цього Кодексу,
подаються митним органам під час
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України,
здійснюється візуально, із
застосуванням інформаційних
технологій (шляхом проведення
формато-логічного контролю, контролю
співставлення, контролю із
застосуванням системи управління
ризиками) та в інші способи,
передбачені цим Кодексом.

Митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, в силу приписів статті 49
Митного кодексу України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Частиною 1 ст. 51 Митного кодексу
України, встановлено, що митна вартість
товарів, що переміщуються через митний
кордон України, визначається
декларантом відповідно до норм цього
Кодексу.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 52 Митного
кодексу України, декларант або
уповноважена ним особа, які заявляють
митну вартість товару, зобов'язані
подавати органу доходів і зборів
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню.

У випадках, визначених цим Кодексом,
для заявлення митної вартості товарів,
що переміщуються через митний кордон
України відповідно до митного режиму
імпорту, органу доходів і зборів, який
проводить митне оформлення цих
товарів, разом з митною декларацією та
іншими необхідними для митного
оформлення зазначених товарів
документами в установленому порядку
подається декларація митної вартості
(ч. 4 ст. 52 МК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Митного кодексу
України, визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо
ідентичних товарів; б) за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів; в) на основі віднімання
вартості; г) на основі додавання
вартості (обчислена вартість); ґ)
резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

При цьому, кожний наступний метод
застосовується лише у разі, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу відповідно до норм
цього Кодексу (ч. ч. 2-3 ст. 57 Митного
кодексу України).

Відповідно до положень ч.4 та ч. 5 ст. 58
Митного кодексу України, визначено, що
митною вартістю товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту, є ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за товари, якщо вони продаються
на експорт в Україну, скоригована в
разі потреби з урахуванням положень
частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів продавцю або на
користь продавця через третіх осіб
та/або на пов'язаних із продавцем осіб
для виконання зобов'язань продавця.

Розрахунки згідно із цією статтею
робляться лише на основі об'єктивних
даних, що підтверджуються
документально та піддаються
обчисленню (ч. 9 ст. 58 МК України).

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 58 Митного
кодексу України, метод визначення
митної вартості за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту,
застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав
покупця (імпортера) на використання
оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи
запроваджуються органами державної
влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у
якому товари можуть бути перепродані
(відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на
вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або
їх ціни відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу, розпорядження
або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не буде
зроблено відповідне коригування з
урахуванням положень частини десятої
цієї статті;

4) покупець і продавець не пов'язані між
собою особи або хоч і пов'язані між
собою особи, однак ці відносини не
вплинули на ціну товарів.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 58 Митного
кодексу України, метод визначення
митної вартості товарів за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються, не застосовується, якщо
використані декларантом або
уповноваженою ним особою відомості не
підтверджені документально або не
визначені кількісно і достовірні
та/або відсутня хоча б одна із
складових митної вартості, яка є
обов'язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути
визначена за основним методом,
застосовуються другорядні методи,
зазначені у пункті 2 частини першої
статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 53 Митного
кодексу України, у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
органу доходів і зборів документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є: 1) декларація
митної вартості, що подається у
випадках, визначених у частинах п'ятій
і шостій статті 52 цього Кодексу, та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; 2)
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; 7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Забороняється вимагати від декларанта
або уповноваженої ним особи будь-які
інші документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті (ч. 5 ст. 57 цього
Кодексу).

З аналізу наведених вище правових норм
вбачається, що Митним кодексом України
передбачено вичерпний перелік
документів, що подається декларантом
митному органу для підтвердження
заявленої митної вартості товарів та
обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з
положеннями статті 318 Митного кодексу
України, якою встановлено, що митний
контроль має передбачати виконання
митними органами мінімуму митних
формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи.

Частиною 3 ст. 53 Митного кодексу
України, передбачено обов'язок
декларанта подавати додаткові
документи (за наявності) до визначеного
частиною другою цієї статті загального
переліку. При цьому такий обов'язок
виникає у декларанта виключно у разі,
якщо документи, зазначені у частині
другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

У такому випадку декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності): 1) договір (угоду, контракт)
із третіми особами, пов'язаний з
договором (угодою, контрактом) про
поставку товарів, митна вартість яких
визначається; 2) рахунки про здійснення
платежів третім особам на користь
продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Згідно з частинами 4 та 5 ст. 54 Митного
кодексу України, митний орган під час
здійснення контролю правильності
визначення митної вартості товарів
зобов'язаний, зокрема, здійснювати
контроль заявленої декларантом або
уповноваженою ним особою митної
вартості товарів шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості, наявності в поданих
зазначеними особами документах усіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у ч. 1 ст. 58 цього Кодексу (ч. 2 ст. 54 МК
України).

Послідовність дій посадових осіб
митного органу при здійсненні контролю
за правильністю визначення митної
вартості товарів під час здійснення їх
митного контролю та митного оформлення
визначено Методичними рекомендаціями
щодо роботи посадових осіб митних
органів з аналізу, виявлення та оцінки
ризиків при здійсненні контролю
правильності визначення митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України,
затвердженими наказом Державної
митної служби України від 13.07.2012 № 362
(далі - Методичні рекомендації).

Згідно з приписами пункту 6 Розділу ІІ
вказаних Методичних рекомендацій, при
перевірці розрахунку, здійсненого
декларантом або уповноваженою ним
особою при визначенні митної вартості
товарів за основним методом, та
чисельного значення заявленої митної
вартості, зокрема, аналізується:
включення всіх складових митної
вартості; включення всіх платежів, які
відповідають вимогам, встановленим
частинами п'ятою - восьмою статті 58
Кодексу, до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті;
наявність помилок при перенесенні
відомостей з документів, які
підтверджують митну вартість товарів,
до митної декларації та/або до
декларації митної вартості; наявність
арифметичних помилок в митній
декларації, декларації митної вартості
або документах, які підтверджують
митну вартість товарів; наявність
помилок при перерахунку сум в
іноземній та/або національній валютах;
наявність помилок при здійсненні
нарахувань (наприклад, знижок);
наявність помилок при перерахуванні
одиниць виміру оцінюваного товару на
одиниці виміру товару відповідно до
Митного тарифу України.

При перевірці розрахунку та числового
значення заявленої митної вартості
товарів здійснюється перевірка
наявності у підтверджуючих документах
всіх відомостей в кількісному виразі,
використаних при обчисленні митної
вартості, а саме: ДМВ (якщо ДМВ
подається); митній декларації графи 12,
20, 22, 31 (в частині зазначення
характеристик товару, які впливають
виключно на рівень його митної
вартості), 42, 43, 44 (в частині наявності
реквізитів документів, які
підтверджують митну вартість товарів),
45, 46; документах, поданих для здійснення
митного контролю та митного оформлення
товарів, для декларування яких не
застосовується митна декларація (в
частині зазначення характеристик
товару, які впливають виключно на
рівень його митної вартості);
рахунку-фактурі або іншому документі,
який визначає вартість товару (пункт 7
Розділу ІІ Методичних рекомендацій).

Отже, митні органи мають виключну
компетенцію в питаннях перевірки,
контролю правильності обчислення
декларантом та визначення митної
вартості.

Відповідно до ч. 6 ст. 54 Митного кодексу
України, митний орган може відмовити у
митному оформленні товарів за
заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі: невірно
проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості; неподання декларантом
або уповноваженою ним особою
документів згідно з переліком та
відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
Главі 9 цього Кодексу; надходження до
митного органу документально
підтвердженої офіційної інформації
митних органів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

Аналіз положень частини третьої статті
53, частин другої, четвертої - шостої
статті 54, статті 58 Митного кодексу
України та пунктів 6, 7 Методичних
рекомендацій надає підстави для
висновку про те, що митний орган при
здійсненні контролю за правильністю
визначення митної вартості
зобов'язаний перевірити складові
числового значення митної вартості,
правильність розрахунку, здійсненого
декларантом, упевнитись в
достовірності та точності заяв,
документів чи розрахунків, поданих
декларантом, а також відсутності
обмежень для визначення митної
вартості за ціною договору, наведених у
статті 58 Митного кодексу України.

При цьому, митний орган має право
відійти від наведених вище
законодавчих обмежень, пов'язаних з
перевіркою основного переліку
документів, які підтверджують митну
вартість товарів, та витребувати від
декларанта додаткові документи лише у
тому випадку, якщо надані декларантом
документи містять розбіжності, наявні
ознаки підробки або ці документи не
містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, тобто не
дозволяють митному органу законно
здійснити визначений законом мінімум
митних формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи для розмитнення
задекларованого товару.

Частиною 3 ст. 54 Митного кодексу
України, встановлено, що за
результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів митний орган визнає
заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

Прийняте митним органом письмове
рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів має містити,
зокрема, обґрунтування причин, через
які заявлену декларантом митну
вартість не може бути визнано та
обґрунтування числового значення
митної вартості товарів, скоригованої
митним органом, та фактів, які вплинули
на таке коригування (частина друга
статті 55 МК України).

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачем до митного оформлення товару
було подано наступні документи:
контракт № АМ 0513 від 21.05.2013 р. з
додатковою угодою № 1 від 26.11.2013 р.;
рахунок № 30107100 від 21.11.2013 р.; CMR № 2111
від 21.11.2013 р.; договір
транспортного експедирування № 03/01-13
від 03.01.2013 р.; довідку про транспортні
витрати б/н від 25.11.2013 р., заявку на
транспортне обслуговування № 20/11
від 20.11.2013 р.; акт надання послуг № 222 від
28.11.2013 р.; податкова накладна № 17 від
28.11.2013 р. та виписку з банківського
рахунку за 28.11.2013 р.

Однак, незважаючи на надані документи,
митний орган здійснив коригування
митної вартості товару, шляхом
прийняття рішення № 100270000/2013/300486/2 від
27.11.2013 р.

Позивач здійснив випуск у вільний обіг
таких товарів під гарантійні
зобов'язання підприємства, згідно із
митною вартістю товарів, визначеною
митним органом згідно декларації
митної вартості з ВМД № 100270000/2013/185624 від
27.11.2013 р.

Разом з тим, декларантом було додатково
надані документи, що підтверджують
митну вартість товару безпосередньо
позивачем, а саме: ВМД країни
відправлення № 13АТ700000EVIQGUR4
від 21.11.2013 р.; платіжне доручення № 31 від
25.11.2013 р. із заявою про закупівлю
іноземної валюти № 50 від 25.11.2013 р. і
виписку із рахунку за 25.11.2013 р.; платіжне
доручення № 32 від 02.12.2013 р. із заявою про
закупівлю іноземної валюти № 51 від
29.11.2013 р. і виписку із рахунку за 02.12.2013
р.; прайс-лист від 01.09.2013 р.;
бухгалтерські накладні ДП «Артек» №
389/н від 13.09.2013 р.; № 396 від 18.09.2013 р., № 00519Д
від 29.08.2013 р., № 1693 від 05.09.2013 р., № 1795 від
17.09.2013 р., № 1452 від 12.08.2013 р.; експортний
висновок ДП «Держзовнішінформ» № 12/619
від 25.12.2013 р. та інформацію щодо цін до
подібних товарів.

Проте, Київська міжрегіональна митниця
Міндоходів листом від 28.01.2014 р. вих. №
1160/1/26-70-63-04 повідомила про відсутність
підстав про перегляд та скасування
рішення про коригування митної
вартості товарів № 100270000/2013/300486/2 від
27.11.2013 р.

Як вбачається з матеріалів справи
позивачем заявлено до митного
оформлення товар за основним методом -
ціною договору.

Як вже зазначалось підставою для
прийняття оскаржуваного рішення стало
те, що документи надані декларантом для
підтвердження заявленої митної
вартості товарів, відповідно до ч. 2 ст.
53 Митного кодексу України, містять
неповні дані (розбіжності). З рішення
про коригування митної вартості
товарів вбачається, що митна вартість
товару визначена із застосуванням
методу 2г (резервний метод). Попередні
методи не застосовувалися.

Процедура консультацій між митним
органом та декларантом проведена.

Так, основний метод - за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції), не був
застосований на підставі того, що
використані декларантом відомості не
підтверджені документально та за
наявності сумнівів щодо правильності
визначення декларантом заявленої
митної вартості товару.

Методи визначення митної вартості за
ціною договору щодо ідентичних
товарів, за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів не
використовувалися у зв'язку із
відсутністю цінової інформації у
митного органу щодо митної вартості
ідентичних та подібних (аналогічних)
товарів, які продаються на експорт в
Україну з тієї ж країни і час експорту
яких збігається з часом експорту
оцінюваних товарів або є максимально
наближеним до нього.

Для використання методу визначення
митної вартості на основі віднімання
вартості у митного органу була
відсутня інформація щодо ціни одиниці
товару, за якою оцінювані ідентичні чи
подібні товари продаються найбільшою
партією на території України або у час,
максимально наближений до часу
ввезення, або на найбільш ранню дату
після ввезення товарів, які оцінюються,
але до сплину 90-денного строку.

Метод визначення митної вартості на
основі додавання вартості не був
використаний у зв'язку з тим, що
позивачем не були надані документи на
основі яких можливо застосувати даний
метод: вартості матеріалів та витрат,
понесених виробником при виробництві
оцінюваних товарів, обсягу прибутку та
загальних витрат, витрат на
завантаження, розвантаження та обробку
оцінюваних товарів, витрат на
страхування цих товарів та інших
витрат, пов'язаних із ввезенням цих
товарів в Україну.

Таким чином, митницею був застосований
резервний метод визначення митної
вартості.

Так, в рішенні про коригування митної
вартості товарів
№ 100270000/2013/300486/2 від 27.11.2013 р.,
митний орган підставою для
відповідного коригування зазначає, що
згідно з п. 2.3 Контракту на поставку
товарів № АМ 0513 від 21.05.2013 р. ціна товару
включає в себе вартість експертної
упаковки, але в інвойсі №
30107100 від 21.11.2013 р. відсутня інформація
про дану складову вартості товару.

Однак, колегія суддів не може
погодитись з таким висновком, оскільки
відповідно до п. 2.3 Контракту на
поставку товарів № АМ 0513 від 21.05.2013 р.,
визначено, що ціна товару формується з
урахуванням вартості експертної
упаковки. Така вартість експертної
упаковки, згідно умов вищезазначеного
контракту, є невід'ємною складовою
вартістю товару.

За таких умов в інвойсі № 30107100 від
21.11.2013 р. вартість товару зазначена вже
з урахуванням вартості експертної
упаковки. В зв'язку з цим, та згідно умов
Контракту відсутня необхідність
окремо зазначати у інвойсі вартість
експертної упаковки, що в свою чергу,
ніяким чином не може вплинути на
формування митної вартості товару.

Окрім цього, митний орган зазначає, що в
платіжному дорученні № 31 від 25.11.2013 р. і
№ 32 від 02.12.2013 р. не зазначено
реквізитів проформи-інвойсу або іншого
документу, відповідно до якого
здійснювалась оплата за оцінюваний
товар, а вказано лише контракт № AM 0513
від 21.05.2013 р.

З таким висновком митного органу не
можна погодитися, оскільки, як вже
зазначалось, на підтвердження
заявленої митної вартості декларантом
було надано платіжне доручення № 31 від
25.11.2013 р. із заявою про закупівлю
іноземної валюти № 50 від 25.11.2013 р. та
виписку з рахунку за 25.11.2013 р. і платіжне
доручення № 32 від 02.12.2013 р. із заявою про
закупівлю іноземної валюти № 51 від
29.11.2013 р. та виписку з рахунку за 02.12.2013 р.

Митним органом було проігноровано той
факт, що переказ грошових коштів в
рамках контракту № AM 0513 від 21.05.2013 р.
(шляхом оформлення відповідних
платіжних доручень), здійснювався на
підставі заяв про закупівлю іноземної
валюти № 50 від 25.11.2013 р. та № 51 від 29.11.2013
p., що є обов'язковою вимогою чинного
законодавства для валютних операцій.
Так, декларант повинен перед
здійсненням валютних розрахунків
зазначити підстави для придбання
валюти та умови, за якими такі
розрахунки будуть здійснюватися.

Як вбачається із заяви про закупівлю
іноземної валюти № 50 від 25.11.2013 р. у
графі підстава для купівлі іноземної
валюти на МВРУ чітко визначено:
«Попередня оплата згідно контракту № AM
0513 від 21.05.2013 р., рахунок-фактура № 30107100
від 21.11.2013 р.», аналогічного висновку
суд приходить також і відносно заяви
про закупівлю іноземної валюти № 51 від
29.11.2013 р.

Окрім того, у виписках з рахунку за
25.11.2013 р. та 02.12.2013 р. повністю
відображена послідовність всіх дій з
моменту придбання валюти до моменту її
переказу Постачальнику, що, в свою
чергу, підтверджує всі вищенаведені
обставини.

Також, Відповідач зазначив ряд
недоліків у експертному висновку
«Держзовнішінформ» № 12/619 від 25.12.2013 p., а
саме: при складенні висновку експерт
посилався на інформацію отриману від
«MAER&CO Beschlage GmbH», не врахована
кон'юнктура ринку, тобто експерт
послався виключно на цінову політику
фірми-виробника.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України
від 02.12.1997 року №671/97-ВР «Про
торгово-промислові палати в Україні»,
методичні та експертні документи,
видані торгово-промисловими палатами в
межах їх повноважень, є обов'язковими
для застосування на всій території
України.

Крім того, митний орган вказує, що
наданий прайс-лист виробника не
містить інформації щодо умов оплати, до
яких можуть застосовуватись вказані
ціни на продукцію, одиниць виміру
товару, характеру тари і упаковки та на
аркушах прайс-листа не зазначено
посаду та прізвище особи, що засвідчила
документ.

Однак суд не погоджується з таким
висновком відповідача, оскільки як
вбачається з матеріалів справи, на
сторінці № 9 прайс-листа стоїть
печатка, посада прізвище особи, що
засвідчила документ.

Окрім того, прайс - листи продукції
складаються виробником товару у
процесі здійснення його господарської
діяльності та не є технічними,
товаросупровідними документами або
документами, що засвідчують якість
товару. Відповідно, відомості на які
посилається митний орган, взагалі не
мають міститься у прайс-листі.
Обов'язкової вимоги щодо отримання від
суб'єкта зовнішньоекономічної
діяльності виробника товару вказаної
вище документації чинним
законодавством, що регулює порядок
виконання зовнішньоекономічних
операцій, не передбачено.

Таким чином, відомості, наведені в
прайс-листах фірми - виробника товару,
не мають імперативного характеру, а,
отже, можуть прийматися митними
органами лише до уваги як додаткове
джерело інформації для прийняття
рішення щодо правильності визначення
митної вартості.

Також, відповідач зазначає, що митна
декларація країни відправлення не
містить відбиток митних органів країни
відправлення.

На це необхідно зауважити наступне,
оформлення вантажу проходило в
електронному вигляді за допомогою
електронної пошти, і відбиток митних
органів не є обов'язковим.

Разом з цим, митний орган,
обґрунтовуючи коригування митної
вартості, посилається на митну
вартість товару, подібного за якісними
характеристиками, митне оформлення
якого уже здійснено за митними
деклараціями від 22.10.2013 р. №
/2013/074693.

Однак, слід зазначити, що наявність в
автоматизованій системі аналізу та
управління ризиками інформації про те,
що товар, який задекларовано ДП
«Артек», іншими особами розмитнювався
за іншою вартістю, за відсутності інших
визначених законом підстав, що
обумовлюють межі і способи здійснення
митним органом контролю митної
вартості, не утворює підстав для
відмови у визнанні заявленої
декларантом митної вартості за
основним методом, оскільки торгові
відносини є різноманітними,
здійснюються на принципах вільного
волевиявлення та свободи договору, при
цьому безліч обставин можуть впливати
на їх ціну (характеристика товару,
виробник, торгова марка, умови і обсяги
поставок, наявність знижок тощо).

Враховуючи, що автоматизована система
аналізу та управління ризиками з
об'єктивних причин не містить усієї
інформації, що стосується суб'єктів
зовнішньоекономічної діяльності,
товарів і умов їх продажу, такі дані не
можуть мати першочергового значення у
порівнянні з наданими декларантом
первинними документами про товар.

Тобто, відповідачем не зазначено
жодного джерела інформації, яке стало
підставою для коригування митної
вартості товару, передбаченого
Правилами заповнення рішення про
коригування митної вартості товарів,
затверджених наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.2012 р. № 598.

Приймаючи рішення про визначення
митної вартості імпортованого
позивачем товару за другорядним
методом 2 г (резервний ), митний орган не
вказав, яким чином митна вартість
товару була визначена саме в такому
розмірі, які складові вплинули на
формування такої вартості, та не
наведено жодних розрахунків, за якими
митним органом було визначено таку
вартість товару, що є порушенням ст. 55
Митного кодексу України.

Отже, ненадання декларантом всіх
запитуваних документів, за відсутності
обґрунтування неможливості визначення
митної вартості товару за першим
методом, не є достатнім для висновку
про наявність підстав для застосування
митним органом коригування митної
вартості.

Разом з тим, відповідач, застосувавши 6
(резервний) метод визначення митної
вартості, не надав будь-яких фактичних
даних щодо застосування попередніх 2-5
методів визначення митної вартості,
зокрема, не навів жодних відповідних
аргументів.

Беручи до уваги вищенаведене, суд
приходить до висновку, що відповідачем
не доведено неможливість застосування
методів 1-5 та безпідставно визначено
декларанту митну вартість за резервним
методом.

Отже, переконливих аргументів, які б
викликали обґрунтовані сумніви в
достовірності проведеного позивачем
розрахунку митної вартості товару за
ціною договору, відповідачем не
наведено.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інтсанції, що подані
декларантом позивача основні та
додаткові документи необхідно вважати
належними та достатніми для
підтвердження та визначення митної
вартості товару.

Отже, подані позивачем основні та
додаткові документи, що підтверджують
митну вартість товару містять усю
необхідну інформацію про вартість
товару та транспортних послуг, а також
реквізити, необхідні для ідентифікації
товару.

Разом з тим, відповідачем не доведено
та не надано жодних переконливих
доказів того, що документи, подані
позивачем до митного оформлення є
недостатніми чи такими, що у своїй
сукупності викликають сумнів у
достовірності наданої інформації.

Враховуючи викладене вище, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що висновок митного
органу про неможливість визначення
митної вартості товару за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються (вартості операції), суд
вважає необґрунтованим, а застосування
резервного методу є неправомірним.

За таких обставин, апеляційна скарга є
необґрунтованою, її доводи не знайшли
свого підтвердження під час судового
розгляду, не спростовують висновків
суду першої інстанції, а тому у її
задоволенні необхідно відмовити, а
рішення суду першої інстанції підлягає
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів -
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 06.06.2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядок і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:
О.М. Ганечко

Судді:
А.Ю. Коротких

Н.М. Літвіна

Повний текст ухвали виготовлений 12.09.2014
року.

.

Головуючий суддя
Ганечко О.М.

Судді:
Коротких А. Ю.

Літвіна Н. М.