Справа № 683/1937/13-а
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2014-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 683/1937/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Цимбалюк О.
Суддя-доповідач: Сушко О.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Сушка О.О.

суддів: Матохнюка Д.Б. Смілянця Е. С.

при секретарі: Бондаренко С.А.

за участю представників сторін:

Представник позивача:ОСОБА_2

Представник відповідача: Рокіцький І.
П.

Представник відповідача: Кравчук Ю. Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на
постанову Старокостянтинівського
районного суду Хмельницької області
від 18 червня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_5 до
Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Старокостянтинівської
міської ради про визнання протиправною
бездіяльність в частині ненадання
інформації та зобов'язання вчинити дію
, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Хмельницького окружного
адміністративного суду знаходилась
адміністративна справа за позовом
ОСОБА_5 до управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету
Старокостянтинівської міської ради
про визнання протиправною
бездіяльності та зобов'язання вчинити
дії.

Хмельницький окружний
адміністративний суд постановою від
18.06.2014 року у задоволенні вказаного
позову відмовив повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду першої інстанції, позивачем
подано апеляційну скаргу з підстав
невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, у
зв'язку з чим, апелянт просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог
апелянт наголошує, що внаслідок
протиправної бездіяльності
відповідача, перевізники
недоотримують дві третини компенсації
за пільгові перевезення пасажирів,
оскільки замовник послуг не коригує
об'єм наданих послуг з бюджетним
асигнуванням. Таким чином, на думку
скаржника, судом першої інстанції
помилково не взято до уваги той факт, що
вказані дії відповідача призводять до
значних втрат перевізника, що в свою
чергу не дозволяє якісно надавати
послуги, закупівлю нової техніки, та її
поточний ремонт.

У судовому засіданні представник
апелянта вимоги апеляційної скарги
підтримав у повному обсязі та просив
суд їх задовольнити.

Представники відповідачів проти
задоволення апеляційної скарги
заперечили та просили суд у її
задоволенні відмовити, окремо суду
пояснивши, що апелянту здійснювалось
відшкодування по перевезенню
пільгових пасажирів в межах виділеної
субвенції з Державного бюджету
України, що передбачено укладеними
договорами, та відповідно до
щомісячних актів звіряння розрахунків
із позивачем.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а рішення
суду першої інстанції без змін,
виходячи з наступного.

Відповідно до статті 198 Кодексу
адміністративного судочинства
(далі-КАС) України, за наслідками
розгляду апеляційної скарги на
постанову суду першої інстанції, суд
апеляційної інстанції має право
залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Як досліджено з матеріалів справи
спірні правовідносини у даній справі
виникли з приводу визнання
протиправною бездіяльності
відповідача в частині не надсилання
інформації до фінансового органу
Старокостянтинівської міської ради
про додаткові зобов'язання за фактично
надані послуги ФОП ОСОБА_5 з
перевезення автобусами пільгових
категорій громадян у
м.Старокостянтинів в розмірі 477056,25 грн.

В свою чергу, суд першої інстанції при
ухваленні оскаржуваної постанови
виходив з правомірності дій
відповідачів щодо проведення
відшкодувань апелянту за перевезення
пільгових категорій громадян за період
квітень-жовтень 2011 року, а відтак
відсутності підстав для задоволення
адміністративного позову.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів апеляційної
інстанції погоджується, виходячи з
наступного.

01.04.2011 року між позивачем та
Старокостянтинівською міською радою
укладено 10 договорівна перевезення
пасажирів на маршрутах загального
користування, за якими замовник -
виконком Старокостянтинівської
міської ради надає перевізникові право
на перевезення пасажирів на міському
автобусному маршруті загального
користування в звичайному режимі руху
відповідного номеру та графіку.

На виконання вимог постанови Кабінету
Міністрів України № 256 від 4 березня 2002
року "Про затвердження Порядку
фінансування видатків місцевих
бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм
соціального захисту населення за
рахунок субвенцій з державного
бюджету" апелянтом щомісячно протягом
квітня-жовтня 2011 року проведено акти
звіряння розрахунків за надані
населенню послуги по пільговому
перевезенню окремих категорій
громадян між позивачем та
відповідачем, а також ПП Пономарьовим
подавалися звіти про фактичне
виконання робіт, при цьому жодних
заперечень від позивача не надходило
та було ним погоджено.

Відповідно до п.3.1.11 перевізник
зобов'язується забезпечити пільгові
перевезення пасажирів, які відповідно
до законодавства користуються такими
правами. Пунктом 3.2.3 визначено право
перевізника отримувати від Замовника
компенсацію витрат внаслідок
перевезення пільгових категорій
пасажирів в межах виділеної субвенції
з Державного бюджету України.

Засади організації та діяльності
автомобільного транспорту визначені
відповідно до Закону України від 05.04.2001
року № 2344-ІІІ " Про автомобільний
транспорт".

Відповідно до ст. 7 даного Закону
України органи виконавчої влади та
органи місцевого самоврядування
зобов'язані забезпечувати компенсацію
витрат автомобільному перевізнику
внаслідок перевезення пільгових
категорій пасажирів та регулювання
тарифів.

Відповідно до п.п. 3, 5 - 8 порядку
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 256 від 4 березня 2002
року "Про затвердження Порядку
фінансування видатків місцевих
бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм
соціального захисту населення за
рахунок субвенцій з державного
бюджету", головними розпорядниками
коштів місцевих бюджетів на здійснення
заходів з виконання державних програм
соціального захисту населенні є
керівники головних управлінь,
управлінь, відділів та інших
самостійних структурних підрозділів
місцевих держадміністрацій,
виконавчих органів рад, до компетенції
яких належить питання праці та
соціального захисту населення.

Головні розпорядники коштів місцевих
бюджетів щомісяця готують дані про
нараховані суми щодо компенсаційних
виплат за пільговий проїзд окремих
категорій громадян та акти звіряння
розрахунків за надані послуги з
підприємствами -постачальниками
відповідних послуг і направляють їх до
фінансових органів районних
держадміністрацій, виконкомів міських
рад до 15 числа місяця, що настає за
звітним.

Фінансові органи районних
держадміністрацій, виконкомів міських
рад на підставі отриманих актів
звіряння щомісяця готують реєстри
нарахованих сум щодо компенсаційних
виплат за пільговий проїзд окремих
категорій громадян та направляють їх
фінансовим органам обласних
держадміністрацій, управлінням
Державного казначейства в областях до
20 числа місяця, що настає за звітним.

Після отримання коштів субвенцій
надають органам Державного
казначейства платіжні доручення щодо
перерахування цих коштів на рахунки
районних бюджетів пропорційно
нарахованим сумам та компенсаційних
виплат за пільговий проїзд окремих
категорій громадян відповідних
бюджетів на дату проведення платежів з
їх оплати.

Отримання місцевими бюджетами суми
субвенцій перераховуються протягом
одного операційного дня на рахунки
головних розпорядників коштів,
відкриті в територіальних управліннях
Державного казначейства, для
здійснення відповідних видатків.
Головні розпорядники коштів місцевих
бюджетів у п'ятиденний термін
здійснюють розрахунки з
постачальниками відповідних послуг та
ведуть облік за видами пільг.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що на виконання вимог
зазначених нормативно-правових актів,
керуючись Законом України "Про місцеве
самоврядування в Україні" рішенням 26
сесії Старокостянтинівської міської
ради від 11 квітня 2008 року №21
затверджено методику розрахунку
відшкодування витрат від перевезення
пільгових категорій населення.

Дана методика визначає механізм
розрахунку та фінансування видатків
міського бюджету на здійснення
заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення щодо
компенсаційних виплат за пільговий
проїзд окремих категорій громадян.

Відповідно до Методики розрахунку
відшкодування витрат від перевезення
пільгових категорій населення на 2011
рік апелянту визначено суму
відшкодування із врахуванням
субвенції виділеної державного
бюджету пропорційно розподіленої на
перевізників.

Водночас, частиною 8 ст. 19 ГК України
встановлено, що усі суб'єкти
господарювання, відокремлені
підрозділи юридичних осіб, виділені на
окремий баланс, зобов'язані вести
первинний (оперативний) облік
результатів своєї роботи, складати та
подавати відповідно до вимог закону
статистичну інформацію та інші дані,
визначені законом, а також вести (крім
громадян України, іноземців та осіб без
громадянства, які провадять
господарську діяльність і
зареєстровані відповідно до закону як
підприємці) бухгалтерський облік та
подавати фінансову звітність згідно із
законодавством.

Статтею 71 Кодексу встановлено, що облік
і звітність підприємства здійснюються
відповідно до вимог статті 19 цього
Кодексу та інших нормативно-правових
актів.

Відомості, не передбачені законом,
підприємство надає органам державної
влади, органам місцевого
самоврядування, іншим підприємствам,
установам, організаціям на договірній
основі або в порядку, передбаченому
установчими документами підприємства.

Як встановлено під час апеляційного
розгляду та знайшло своє відображення
в матеріалах справи, виплата
відшкодування за перевезення
пільгової категорії громадян за період
квітень-жовтень 2011 року проводилась
УПСЗН Старокостянтинівської міської
ради відповідно до п.3.2.3 договорів на
перевезення пасажирів на маршрутах
загального користування та з
дотриманням вимог Постанови Кабінету
Міністрів України № 256, а також
методики розрахунку відшкодування
втрат від перевезення пільгових
категорій населення, що спростовує
доводи апелянта щодо протиправності
дій відповідача.

При цьому, судова колегія погоджується
з висновками суду першої інстанції, що
відшкодування витрат апелянту
проводилось відповідно до щомісячних
актів звіряння та звітів про фактичне
виконання роботи поданих та завірених
самим ОСОБА_5

Так, у поданих актах звірки правомірно
визначались суми відшкодування втрат
від перевезення пільгових категорій
населення на 2011 рік, а саме із
врахуванням кошторису виділеної
субвенції з державного бюджету та
розрахованої пропорційно до наявних
перевізників, що відповідає вимогам
чинного законодавства.

Крім того, надаючи правову оцінку
висновкам суду першої інстанції та
твердженням апелянта, колегія суддів
зауважує на факті встановлення
скаржником боргу по відшкодуванню по
перевезенню пільгової категорії
пасажирів за квітень - жовтень 2011 лише
через шість місяців діяльності
приватного підприємця, при цьому
враховуючи відсутність будь-яких
заперечень стосовно відшкодування
впродовж даних місяців, та не бере до
уваги посилання останнього на
квитково-облікові листи за зазначений
період, що підтверджують кількість
перевезення пасажирів, оскільки
останні складаються працівниками
самого позивача та, які не подавались
та не враховуються при розрахунку
відшкодування втрат від перевезення
пільгових категорій населення на 2011
рік.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що оскільки факт
додатковихзобов'язань за фактично
надані послуги ФОП ОСОБА_5 з
перевезення автобусами пільгових
категорій громадян у
м.Старокостянтинів в розмірі 477056,25 грн.
є недоведеним, у відповідача були
відсутні підстави для подачі
відповідної інформації до фінансового
органу Старокостянтинівської міської
ради.

Отже, наведені в апеляційній скарзі
доводи не викликають сумнівів щодо
правильності висновків суду першої
інстанції та застосування норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду -без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, апеляційну
скаргу належить залишити без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, - залишити
без задоволення, а постанову
Старокостянтинівського районного суду
Хмельницької області від 18 червня 2014
року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
02 вересня 2014 року .

Головуючий
Сушко О.О.

Судді
Матохнюк Д.Б.

Смілянець Е. С.