Справа № 757/5034/14-а
Суддя: Кузьменко В. В.
Дата ухвалення: 2014-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції:
Фаркош Ю. А. Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія Київського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого -
судді Кузьменко В. В.,

суддів
Василенка Я. М., Степанюка А. Г.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Києві справу за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Пенсійного фонду України, Управління
Пенсійного фонду України в м.
Кременчуці Полтавської області,
Головного управління Пенсійного фонду
України в Полтавській області, третя
особа Держава Україна в особі
Державної казначейської служби
України про визнання дій протиправними
та зобов'язання здійснити виплату
пенсії особі, яка проживає за межами
України, за апеляційними скаргами
Управління Пенсійного фонду України в
м. Кременчуці Полтавської області,
Пенсійного фонду України та ОСОБА_2 на
постанову Печерського районного суду
м. Києва від 21.07.2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом про
визнання дій неправомірними,
зобов'язати відповідачів призначити та
виплатити пенсію за віком як особі яка
проживає за межами України.

Постановою Печерського районного суду
м. Києва від 21.07.2014 року позов
задоволено частково.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, відповідач Управління
Пенсійного фонду України в м.
Кременчуці Полтавської області подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції як таку, що постановлена з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, та прийняти нове
рішення про відмову в задоволенні
позову у повному обсязі.

Пенсійний фонд України також подав
апеляційну скаргу з вимогою відмовити
в задоволенні позову в повному обсязі.

Позивач також подала апеляційну скаргу
та просить суд задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

В матеріалах справи достатньо
письмових доказів для вирішення
апеляційних скарг, а особиста участь
сторін у розгляді справи не
обов'язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів
визнала можливим розглянути справу в
порядку письмового провадження, як це
передбачено ст. 197 КАС України.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційних скарг, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги не
підлягають задоволенню з таких
підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково
адміністративний позов, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачі порушили права позивача,
оскільки відсутні правові підстави для
припинення виплати пенсій громадянам,
які виїхали на постійне проживання в
держави, з якими Україною не укладено
міжнародні договори, що врегульовують
питання пенсійного забезпечення таких
осіб. Позов задоволено в межах строку
звернення до суду.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач є громадянином України, у 2003
році виїхала з України до Ізраїлю на
постійне місце проживання.

23.01.2014 року позивач звернулась до
Управління пенсійного фонду України в
м. Кременчуці Полтавської області із
заявою про поновлення виплати пенсії
за віком.

Листом від 06.02.2014 року Управління
пенсійного фонду України в м.
Кременчуці Полтавської області
відмовило у поновленні виплати пенсії.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» передбачено, що іноземні
громадяни та особи без громадянства,
які проживають в Україні, мають право
на пенсію нарівні з громадянами
України на умовах, передбачених
законодавством або міждержавними
угодами.

Пенсійне забезпечення громадян
України, що проживають за її межами,
провадиться на основі договорів (угод)
з іншими державами.

Колегія суддів зазначає, що норма
статті 92 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» містить у собі положення
про те, що громадянам, які виїхали на
постійне проживання за кордон, пенсії
не призначаються. Пенсії, призначені в
Україні до виїзду на постійне
проживання за кордон, виплачуються за 6
місяців наперед перед від'їздом за
кордон. За час перебування цих громадян
за кордоном виплачуються тільки
пенсії, призначені внаслідок трудового
каліцтва або професійного
захворювання. Порядок переведення
пенсій, призначених внаслідок
трудового каліцтва або професійного
захворювання, в інші країни
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
виплата пенсії за рішенням
територіальних органів пенсійного
фонду або за рішенням суду
припиняється на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.

Згідно з вимогам ст. 51 Закону, пенсійне
забезпечення громадян України, що
живуть за її межами, провадиться на
основі договорів (угод) з іншими
державами. Угоди між Україною та
державою Ізраїль про пенсійне
забезпечення громадян України, які
проживають на території держави
Ізраїль - не існує.

Однак, рішенням Конституційного Суду
України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 було
визнано такими, що не відповідають
Конституції України положення п. 2 ч. 1
ст.49, другого речення ст. 51 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від
09.07.2003 року № 1058-IV щодо припинення
виплати пенсії пенсіонерам на час
постійного проживання за кордоном у
разі, якщо Україна не уклала з
відповідною державою міжнародний
договір з питань пенсійного
забезпечення і якщо згода на
обов'язковість такого міжнародного
договору не надана Верховною Радою
України.

В пункті 3.3 Рішення Конституційного
Суду України від 07.10.2009 року зазначено,
що виходячи з правової, соціальної
природи пенсії право громадянина на
призначення йому пенсії не може
пов'язуватися з такою умовою, як
постійне проживання в Україні, держава
відповідно до конституційних
принципів зобов'язана гарантувати це
право незалежно від того, де проживає
особа, якій призначена пенсія, - в
Україні чи за її межами.

З огляду на зазначене, положення п. 2 ч. 1
ст. 49, другого речення ст. 51 Закону
втрачають чинність з 07.10.2009 року, тобто
від дати прийняття рішення
Конституційного Суду України №25-рп/2009.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» реєстрація
місця проживання чи місця перебування
особи або її відсутність не може бути
умовою реалізації прав і свобод,
передбачених Конституцією, законами чи
міжнародними договорами України, або
підставою для їх обмеження.

Отже, кожний громадянин України,
включаючи пенсіонерів, має право на
вибір свого місця проживання зі
збереженням усіх конституційних прав.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що відмова в призначенні
пенсії позивачу є безпідставною та
такою, що суперечить нормам чинного
законодавства України, оскільки
обмежує права та свободи позивача.

Проживаючи в Ізраїлі, як громадянин
України, позивач має такі ж самі
конституційні права, як й інші
громадяни цієї держави, оскільки
Конституція України та пенсійне
законодавство України не допускають
обмеження права на соціальний захист,
зокрема права на отримання пенсії за
ознакою місця проживання.

Вказана правова позиція узгоджується з
ухвалою Вищого адміністартивного суду
України від 09.10.2013 року по справі
К/800/18959/13.

Колегія суддів не приймає доводи
апеллянта позивача щодо помилкового
застосування судом першої інстанції
строку звернення до суду з позовом, так
як до вказаних спірних правовідносин
застосуіванню підлягають сааме
положення ст.99-100 КАС України.

З огляду на відсутність в матеріалах
справи доказів, що давали б підстави
визнати причини пропуску звернення до
адміністративного суду поважними,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що адміністративний позов підлягає
залишенню без розгляду за період поза
межами строку, встановленого для
звернення до суду.

Перевіривши мотивування судового
рішення та доводи апеляційних скарг,
відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод щодо справедливого судового
розгляду, врахувавши ст. 8 КАС України,
відповідно до якої суд застосовує
принцип верховенства права з
урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини,
судова колегія вважає, що постанову
суду першої інстанції слід залишити
без змін.

Керуючись ст.ст. 8, 160, 195, 196, 197, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, п. 2, 3, 4, 5, 6, 9 постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України «Про судове рішення в
адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги Управління
Пенсійного фонду України в м.
Кременчуці Полтавської області,
Пенсійного фонду України та ОСОБА_2 на
постанову Печерського районного суду
м. Києва від 21.07.2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Пенсійного фонду України, Управління
Пенсійного фонду України в м.
Кременчуці Полтавської області,
Головного управління Пенсійного фонду
України в Полтавській області, третя
особа Держава Україна в особі
Державної казначейської служби
України про визнання дій протиправними
та зобов'язання здійснити виплату
пенсії особі, яка проживає за межами
України - залишити без задоволення.

Постанову Печерського районного суду
м. Києва від 21.07.2014 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, тобто з 04.09.2014 року,
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
В. В. Кузьменко

Судді:
Я. М. Василенко

А. Г. Степанюк

Повний текст ухвали виготовлено
04.09.2014 року.

Головуючий суддя
Кузьменко В. В.

Судді:
Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.