Справа № 872/5125/13
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

24 червня 2014 рокусправа № 2а/0470/13814/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Добродняк І.Ю

суддів:
Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Новошицька О.О.

за участю представників:

позивача: - ОСОБА_1

відповідача: - Фадєєв Д.С. дов
від 18.02.2014

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 19
грудня 2012 року

у справі № 2а/0470/13841/12

за позовом ОСОБА_1

до Дніпропетровської міжрайонної
державної податкової інспекції
Дніпропетровської області Державної
податкової служби

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з до
Дніпропетровської міжрайонної
Державної податкової інспекції
Дніпропетровської області Державної
податкової служби в якому з
урахуванням уточнень просив скасувати
податкові повідомлення - рішення №
від 20.06.2012, № від 10.09.2012, №
від 10.09.2012.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
основним джерелом інформації, на якому
базуються висновки податкового органу
про нікчемність правочинів, є
пояснення громадянки України, яка не
має жодного відношення до діяльності
контрагента позивача, а відтак вказані
пояснення не можуть використовуватись
у якості джерел інформації в розумінні
статті 83 Податкового кодексу України
та бути доказами нікчемності укладених
позивачем договорів. Позивач зазначає,
що відсутність товарно-транспортних
накладних зумовлена тим, що
перевезення придбаних товарів
здійснювалось позивачем власним
транспортом, а відтак вимога
податкового органу щодо обов'язкової
наявності договірних відносин з
перевізником є неправомірною та
незаконною. Крім того, позивач
наголошує, що правочини, укладені з
контрагентом ТОВ «Спецмонтаж
Технологія», носять реальний характер,
а товар, отриманий від контрагента,
використаний у господарській
діяльності, що підтверджується
первинними документами, наданими при
перевірці, що свідчить про
безпідставність прийнятих
відповідачем податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 19
грудня 2012 року в задоволені позову
відмовлено.

Постанову суду мотивовано тим, що
надані позивачем докази не свідчать
про фактичне придбання товарів у ТОВ
«Спецмонтаж Технологія», його
транспортування та використання у
власній господарській діяльності.
Позивач відмовився від надання для
огляду в судовому засіданні оригінали
первинних документів (видаткові
накладні, накладні на відвантаження,
банківські виписки) та безпідставно
вимагав витребувати копії первинних
документів з ДПС у Дніпропетровській
області, куди вони були направлені
разом із його скаргою, посилаючись на
те, що в нього немає часу знімати копії
з вказаних документів для надати їх до
суду.

Не погодившись з постановою суду,
позивач подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на незаконність та
необґрунтованість постанови суду
першої інстанції, просить скасувати
постанову суду від 19.12.2012 та прийняти
нову постанову про задоволення
позовних вимог. Апеляційна скарга
фактично мотивована доводами,
викладеними в позовній заяві.

Позивачем до апеляційного суду надані
письмові пояснення в адміністративній
справі та додаткові докази, які не
подавались суду першої інстанції,
зокрема, податкові накладні, описи
документів, наданих до перевірки
податковому органу.

Позивач в судовому засіданні підтримав
доводи, викладені в апеляційній скарзі,
письмових поясненнях.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення
апеляційної скарги заперечує, просить
залишити постанову суду першої
інстанції без змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
доводів апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення апеляційної
скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено
матеріалами справи, відповідачем
проведено документальну планову
виїзну перевірку дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства позивачем за період з
05.07.2010 по 31.12.2011, за результатами якої
складено акт №165/172/НОМЕР_4 від 06.06.2012.

Перевіркою встановлено:

нереальність здійснення господарських
операцій між позивачем та ТОВ
«Спецмонтаж Технологія», юридичну
дефектність первинних документів по
взаємовідносинах між ними на порушення
ч.1 ст.203, 215, 228, 662, 655, 656 ЦК України;

порушення вимог п.44.1 ст.44, п.177.2 ст.177
Податкового кодексу України, в
результаті чого позивачем занижено
податок з доходів фізичних осіб від
здійснення підприємницької діяльності
у сумі 409813,42 грн.;

порушення вимог п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість на суму 546418 грн., в т. ч.
по періодам: січень 2011 року - 35964 грн.,
лютий 2011 року - 86375 грн., березень 2011 року
- 129113 грн., квітень 2011 року - 70320 грн.,
травень 2011 року - 66131 грн., червень 2011
року - 45354 грн., липень 2011 року - 113161 грн.

Як зазначено податковим органом,
станом на 06.06.2012 до ЄДРПОУ внесено запис
про відсутність підтвердження
відомостей стосовно ТОВ «Спецмонтаж
Технологія», свідоцтво платника ПДВ
анульовано 26.08.2011, останню податкову
звітність, а саме: податкову декларацію
з податку на прибуток підприємства за 1
півріччя 2010 року подано підприємством
до ДПІ Бабушкінського району
м.Дніпропетровська 09.08.2010. Засновником
та директором підприємства в періоді,
що перевірявся, була особа, яка
дізналася, що має відношення до
вказаного підприємства в вересні 2011
року від працівників податкової
міліції, ніяких документів фінансового
характеру від імені підприємства не
підписувала, що свідчить про
нереальність здійснення господарських
операцій між позивачем та ТОВ
«Спецмонтаж Технологія».

На підставі акту перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення:

№ від 20.06.2012, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок з доходів фізичних
осіб - суб'єктів підприємницької
діяльності на загальну суму 436175,03 грн.,
в тому числі за основним платежем -
409813,42 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 26361,61 грн.

№ від 20.06.2012, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на додану вартість
по вітчизняних товарам на загальну
суму 574714,00 грн., в тому числі за основним
платежем - 546418,00 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями - 28296,00 грн.

Позивачем означені податкові
повідомлення-рішення оскарженні, за
результатами розгляду скарги
Державною податковою службою в
Дніпропетровській області прийнято
рішення, яким залишено без змін
податкове повідомлення - рішення
№ від 20.06.2012; скасовано податкове
повідомлення-рішення № від 20.06.2012
в частині застосування штрафної
санкції по податку на додану вартість у
сумі 5,00 грн., в іншій частині податкове
повідомлення - рішення залишено без
змін та збільшено на 57497,61 грн. (основний
платіж - 54076,96 грн., штрафні (фінансові)
санкції - 3420,65 грн.) суму грошового
зобов'язання по податку на доходи
фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності,
визначеного у податковому
повідомленні - рішенні № від
20.06.2012.

За результатами подальшого
адміністративного оскарження
позивачем спірних податкових
повідомлень-рішень, Державною
податковою службою України прийнято
рішення, яким скарга позивача залишена
без задоволення, а рішення Державної
податкової служби в Дніпропетровській
області - без змін.

Відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення №10 від
10.09.2012, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість по
вітчизняних товарам на загальну суму
574709,00 грн., в тому числі за основним
платежем - 546418,00 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями - 28291,00 грн. та
податкове повідомлення-рішення №
від 10.09.2012, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок з доходів фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької діяльності
на загальну суму 57497,61 грн., в тому числі
за основним платежем - 54076,96 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями - 3420,65
грн.

З огляду на фактичні обставини справи,
норми законодавства, що регулюють
спірні правовідносини, колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції
про відсутність підстав для
задоволення позову.

Матеріалами справи підтверджено, що
між позивачем та ТОВ «Спецмонтаж
Технологія» виникли правовідносини на
підставі укладених в усній формі
договорів поставки запасних частин.

Факт поставки товару позивач
підтверджує товарними накладними,
податковими накладеними, виписаними
ТОВ «Спецмонтаж Технологія»,
рахунками, банківськими виписками.

Пунктом 198.1 статті 198 Податкового
кодексу України визначено, що право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає, зокрема, у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи смитними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з пунктом
201.11 статті 201 Кодексу).

Відповідно до пукту 201.4 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту
(п.201.10 ст.201 Податкового кодексу
України).

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
підпунктом документами, платник
податку несе відповідальність у
вигляді фінансових санкцій,
установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Відповідно до вимог підпункту 164.1.3
пункту 164.1 статті 164 Податкового
кодексу України, загальний річний
оподатковуваний дохід дорівнює сумі
загальних місячних оподатковуваних
доходів, іноземних доходів, отриманих
протягом такого звітного податкового
року, доходів, отриманих фізичною
особою - підприємцем від провадження
господарської діяльності згідно із
статтею 177 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 177.2 статті 177
Податкового кодексу України,
оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) і документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139
Податкового кодексу України
встановлено, що не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Згідно з частиною 1 статті Закону
України №996 від 16 лютого 1999 року «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити зазначені в
частині другій статті дев'ятої Закону
№996.

Згідно з пунктом 1.2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
№88 від 24.05.1995, господарські операції
відображаються у бухгалтерському
обліку методом їх суцільного і
безперервного документування. Записи в
облікових регістрах провадяться на
підставі первинних документів,
створених відповідно до вимог цього
Положення.

Відповідно до пункту 2 вказаного
Положення первинні документи - це
документи, створені у письмовій або
електронній формі, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Господарські операції - це факти
підприємницької та іншої діяльності,
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів.
Первинні документи повинні бути
складені у момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це
неможливо, безпосередньо після її
завершення.

Таким чином, господарські операції
платника податку мають бути фактично
підтверджені належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарських
операцій, які є підставою для
формування податкового обліку
платника податків.

Статтею 44 Податкового кодексу України
передбачено, що для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим пункту 44.1 статті 44 Податкового
кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, під
час перевірки позивачем на
підтвердження здійснення
господарських операцій з ТОВ
«Спецмонтаж Технологія» (поставки
запасних частин) подані видаткові
накладні, виписки банку, які
підтверджують перерахування коштів
постачальнику, податкові накладні.

В акті перевірки зазначено, що за
поясненнями ФОП ОСОБА_1
транспортування запасних частин
здійснювалось особисто підприємцем,
власним автомобілем ВАЗ 2171.

Під час перевірки товарно-транспортні
накладні, подорожні листи та інші
документи, підтверджуючи
відвантаження товару, надані не були.

Виходячи з наведених обставин,
приймаючи також до уваги відсутність
сертифікатів якості та/або походження
товарно-матеріальних цінностей,
відповідач зробив висновок, що позивач
здійснив видимість придбання запасних
частин від ТОВ «Спецмонтаж
Технологія», яке в дійсності їх не
реалізовувало, а лише здійснило
документальне оформлення операцій.

Додаткові документи, а саме: копія
технічного паспорту на автомобіль,
копії товарних накладних, копії
накладних на відвантаження, копії
транспортних декларацій подані
позивачем податковому органу - ДПС у
Дніпропетровській області разом із
скаргою від 24.07.2012 на податкові
повідомлення-рішення (т.1 а.с.44-49).

Доказів виконання договору з ТОВ
«Спецмонтаж Технологія» у момент його
вчинення позивачем суду першої
інстанції не надано, зокрема, не надано
для огляду в судовому засіданні
оригіналів первинних документів
(видаткових накладних, накладних на
відвантаження, банківських виписок
тощо), належним чином засвідчених їх
копій для долучення до матеріалів
справи. Як зазначено судом першої
інстанції в оскаржуваній постанові,
позивачем безпідставно заявлено
клопотання про витребування копій
первинних документів від податкового
органу, посилаючись при цьому на брак
часу, який потрібен для виготовлення
копій документів, необхідних суду.

На підтвердження реальності
укладеного позивачем з ТОВ «Спецмонтаж
Технологія» договору суду першої
інстанції надано лише копії технічного
паспорту на садибний (індивідуальний)
житловий будинок та реєстраційного
посвідчення на легковий автомобіль
ВАЗ, які жодним чином не підтверджують
дійсність господарської операції
платника податку з його контрагентом.

Відповідно до статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.11 КАС України
суд вживає передбачені законом заходи,
необхідні для з'ясування всіх обставин
у справі, у тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи.

Суд повинен запропонувати особам, які
беруть участь у справі, подати докази
або з власної ініціативи витребувати
докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Стаття 71 КАС України встановлюючи
обов'язок суб'єкта владних повноважень
щодо доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову, разом з тим не звільняє
позивача від обов'язку довести ті
обставини, на яких ґрунтуються його
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу
(ч.1 ст.71 КАС України).

За правилами ч.ч.3-6 ст.71 КАС України якщо
особа, яка бере участь у справі, не може
самостійно надати докази, то вона
повинна зазначити причини, через які ці
докази не можуть бути надані, та
повідомити, де вони знаходяться чи
можуть знаходитися. Суд сприяє в
реалізації цього обов'язку і
витребовує необхідні докази. Про
витребування доказів або про відмову у
витребуванні доказів суд постановляє
ухвалу. Ухвала суду про відмову у
витребуванні доказів окремо не
оскаржується. Заперечення проти неї
може бути включене до апеляційної чи
касаційної скарги на рішення суду,
прийняте за наслідками розгляду
справи.

Суб'єкт владних повноважень повинен
подати суду всі наявні у нього
документи та матеріали, які можуть бути
використані як докази у справі. У разі
невиконання цього обов'язку суд
витребовує названі документи та
матеріали.

Суд може збирати докази з власної
ініціативи.

Якщо особа, яка бере участь у справі,
без поважних причин не надасть докази
на пропозицію суду для підтвердження
обставин, на які вона посилається, суд
вирішує справу на основі наявних
доказів.

Повноваження суду апеляційної
інстанції, межі перегляду судом
апеляційної інстанції судового
рішення суду першої інстанції
визначені ст.195 КАС України.

За правилами ч.2 ст.195 КАС України суд
апеляційної інстанції може дослідити
докази, які не досліджувалися у суді
першої інстанції, з власної ініціативи
або за клопотанням осіб, які беруть
участь у справі, якщо визнає
обґрунтованим ненадання їх до суду
першої інстанції або необґрунтованим
відхилення їх судом першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції може
дослідити також докази, які
досліджувалися судом першої інстанції
з порушенням вимог цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції може
встановити нові обставини, якщо вони не
встановлювалися судом першої
інстанції у зв'язку із неправильним
застосуванням норм матеріального
права (ч.3 ст.195 КАС України).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем до суду першої інстанції не
подані докази, якими позивач
обґрунтовує свої вимоги, в тому числі
на вимогу суду першої інстанції.

При цьому наведені позивачем
обставини, за яких він не подав належні
докази, не свідчить про наявність
поважних причин, об'єктивних перешкод,
що зумовлювали неможливість їх наданні
суду першої інстанції, отже суд першої
інстанції, вирішуючи спір за наявними
в матеріалах справи доказами, діяв в
межах повноважень, наданих йому
Кодексом адміністративного
судочинства України, без порушення
процесуальних норм, визначеним цим
Кодексом.

З огляду на викладене, колегія суддів
не вбачає підстав для дослідження
доказів, які не досліджувалися у суді
першої інстанції.

Оцінюючи наведені обставини в їх
сукупності, суд першої інстанції
дійшов висновку про відсутність
будь-яких юридичних наслідків за
усними угодами позивача з ТОВ
«Спецмонтаж Технологія», в тому числі і
в сфері оподаткування. Наявність у
позивача виписаних ТОВ «Спецмонтаж
Технологія» видаткових накладних,
податкових накладних, про що
відображено в акті перевірки, у спірних
правовідносинах само по собі не
створює права на формування суми
видатків та податкового кредиту.

Як зазначено судом першої інстанції,
виходячи з дослідження добутих у
справі доказів, об'єкт оподаткування з
податку з доходів з фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької діяльності
та податку на додану вартість, яким, з
огляду на положення ст.ст.177, 198 ПК
України, є реально здійснена
господарська операція з поставки
товару, відсутній.

З огляду на докази, наявні в матеріалах
справи, які були предметом дослідження
судом першої інстанції, колегія судів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відсутність належних та
допустимих доказів реальності
здійснення господарської операції між
позивачем та ТОВ «Спецмонтаж
Технологія», і, як наслідок,
неправомірність формування
податкового кредиту та включення до
валових витрат сум документально не
підтверджених видатків.

Суд першої інстанції під час розгляду
даної справи суд дослідив обставини,
які мають значення для справи, ухвалив
законне та обґрунтоване рішення про
відмову в задоволенні позову.

Передбачені ст..202 КАС України підстави
для скасування по станови суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
відсутні, у зв'язку з чим колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає залишенню без задоволення,
постанова суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст.ст.199, 200, 205, 206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 19
грудня 2012 року у справі № 2а/0470/13814/12
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку, встановленому ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
Я.В. Семененко