Справа № 822/4278/13-а
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2014-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/17099/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Конюшка К.В.

суддів
Гончар Л.Я., Кравцова О.В.

за участю:

секретаря
Левіної А.А.

представника позивача Тихонюка
П.В., Ладинської Л.П.

представника відповідача
Гаврилової О.Ю., Бомок Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Хмельницькій
області на постанову Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 06 березня 2014 року

у справі № 822/4278/13-а

за позовом Вищого професійного
училища № 4 м. Хмельницького

до Державної фінансової
інспекції в Хмельницькій області

про визнання
протиправним та скасування пункту
вимоги

В С Т А Н О В И В :

У травні 2012 року Вище професійне
училище N 4 м. Хмельницького (далі -
Училище №4) звернулось до
Хмельницького окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної фінансової інспекції в
Хмельницькій області про визнання
протиправним та скасування пункту 2
вимоги відповідача «Про усунення
порушень виявлених в ході ревізії
Вищого професійного училища N 4 м.
Хмельницького» від 30.01.2012 N 22-05-03-14/384 в
частині зобов'язання позивача
повернути у власність держави в особі
Міністерства освіти і науки, молоді та
спорту України відчужене майно
(частина гуртожитку) площею 1086,9 кв. м.
балансовою вартістю 817 082,00 грн.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 04.12.2013 року
у задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 06.03.2014
рішення суду першої інстанції
скасовано та прийнято нове - про
задоволення позову.

Не погоджуючись зі вказаним рішенням
суду апеляційної інстанції, ДФІ в
Хмельницькій області оскаржило його у
касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просив
скасувати вказаний судовий акт суду
апеляційної інстанції з мотивів
порушення названим судом норм
матеріального та процесуального права,
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

У своїх запереченнях на касаційну
скаргу Училище №4 просило залишити
рішення суду апеляційної інстанції без
змін, а скаргу - без задоволення.

Згідно з частиною другою статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
присутніх у судовому засіданні
представників сторін, розглянувши та
обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи і
правильність застосування судами норм
матеріального права, судова колегія
дійшла висновку про те, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з огляду
на таке.

Як установлено судами попередніх
інстанцій, Контрольно-ревізійним
управлінням в Хмельницькій області,
правонаступником якого є Державна
фінансова інспекція в Хмельницькій
області, проведено ревізію фінансово -
господарської діяльності Вищого
професійного училища N 4 м.
Хмельницького за 2009-2010 роки та
завершений звітний період 2011 року.
Результати ревізії оформлені актом від
30.12.2011 N 03-08/328.

З метою усунення виявлених ревізією
порушень відповідач 30.01.2012 на адресу
Училища N 4 направив вимогу N 22-03-03-14/384, у
пункті 2 якої зазначено, що в порушення
вимог частини п'ятої статті 63 Закону
України «Про освіту», статті 49 Закону
України «Про професійно-технічну
освіту», пунктів 1, 3, 5 частини першої
статті 3, абзацу 2 частини першої статті
4, пунктів 1-3 частини першої статті 5,
частини першої статті 6 Закону України
«Про забезпечення реалізації житлових
прав мешканців гуртожитків», пункту 5
статті 4 Закону України «Про передачу
об'єктів державної та комунальної
власності», пункту 6.9. Статуту училища
та вимог листів спеціальної комісії
Міністерства освіти та науки з
майнових питань здійснено відчуження
шляхом приватизації частини
гуртожитку училища загальною площею
1086, 7 кв. м., які мали бути переплановані
під службове житло, чим завдано
матеріальної шкоди, а саме збитків
державі в особі власника - Міністерства
освіти та науки України на суму 817 082,00
грн.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 вказаної
вимоги позивача зобов'язано повернути
у власність держави в особі
Міністерства освіти і науки, молоді та
спорту України відчужене майно
(частину гуртожитку) площею 1086, 9 кв. м.
балансовою вартістю 817 082,00 грн.

У період з 01.04.2009 по 30.11.2011 здійснена
приватизація житлових приміщень в
гуртожитку загальною площею 1086, 7 кв.м. 19
особами та членами їх сімей (довідка
про приватизацію житлового фонду ВПУ №
4 м. Хмельницького; повідомлення БТІ від
28.11.2011).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що ДФІ
в Хмельницькій області обґрунтовано
зроблено висновок про порушення
Училищем №4 вимог чинного
законодавства України під час
здійснення приватизації частини
гуртожитку училища загальною площею
1086, 7 кв. м., які мали бути переплановані
під службове житло, чим завдано
матеріальної шкоди, а саме збитків
державі в особі власника - Міністерства
освіти та науки України на суму 817 082,00
грн. У той же час, спірний пункт вимоги
відповідач прийняв у межах своїх
повноважень та у спосіб, що визначені
законодавством України.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позов, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що сформована спірна частина вимоги не
відповідала завданням КРУ, не
забезпечує збереження активів. Крім
того, після приватизації житлових
приміщень у гуртожитку неможливо
зобов'язати будь-яку особу повернути
те, що належить іншій особі.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не
погоджується зі вказаним висновком
суду апеляційної інстанції та вважає
його помилковим з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 2
Закону України від 26.01.1993 N 2939-XII «Про
державну контрольно-ревізійну службу в
Україні» (у чинній на момент виникнення
спірних відносин редакції) головним
завданням державної
контрольно-ревізійної служби є
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань,
ефективним використанням коштів і
майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності в міністерствах та інших
органах виконавчої влади, в державних
фондах, у бюджетних установах і у
суб'єктів господарювання державного
сектору економіки, а також на
підприємствах і в організаціях, які
отримують (отримували в періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів та державних фондів або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), виконанням
місцевих бюджетів, розроблення
пропозицій щодо усунення виявлених
недоліків і порушень та запобігання їм
у подальшому.

Згідно з пунктом 7 частини першої
статті 10 цього Закону Головному
контрольно-ревізійному управлінню
України, контрольно-ревізійним
управлінням в Республіці Крим,
областях, містах Києві і Севастополі,
контрольно-ревізійним підрозділам
(відділам, групам) у районах, містах і
районах у містах надається право
пред'являти керівникам та іншим
службовим особам підконтрольних
установ, що ревізуються, вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства з питань збереження і
використання державної власності та
фінансів.

Пунктом 46 Порядку проведення
інспектування державною
контрольно-ревізійною службою,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20.04.2006 N 550, (у
чинній на момент виникнення спірних
відносин редакції) визначено, що, якщо
вжитими в період ревізії заходами не
забезпечено повне усунення виявлених
порушень, контролюючим органом у строк
не пізніше ніж 10 робочих днів після
реєстрації акта ревізії, а у разі
надходження заперечень (зауважень) до
нього - не пізніше ніж 3 робочих дні
після надіслання висновків на такі
заперечення (зауваження) надсилається
об'єкту контролю письмова вимога щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства із зазначенням строку
зворотного інформування.

Аналіз наведених норм дає підстави
вважати, що відповідачу надано
можливість здійснювати контроль за
використанням коштів державного і
місцевого бюджетів та у разі виявлення
порушень законодавства пред'являти
обов'язкові до виконання вимоги щодо
усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих
державі чи об'єкту контролю, орган
державного фінансового контролю має
право визначати їх розмір згідно з
методикою, затвердженою Кабінетом
Міністрів України, та звернутися до
суду в інтересах держави, якщо
підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового
контролю спрямована на корегування
роботи підконтрольної організації та
приведення її у відповідність із
вимогами законодавства і у цій частині
вона є обов'язковою до виконання. Що
стосується відшкодування виявлених
збитків, завданих державі чи об'єкту
контролю, то про їх наявність може бути
зазначено у вимозі, але вони не можуть
бути примусово стягнуті шляхом вимоги.
Такі збитки відшкодовуються у
добровільному порядку або шляхом
звернення до суду з відповідним
позовом.

На підставі наведеного колегія суддів
суду касаційної інстанції дійшла
висновку про наявність у відповідача
права заявляти вимогу про усунення
порушень, виявлених у ході перевірки
підконтрольних установ, яка
обов'язкова до виконання лише в частині
усунення допущених порушень
законодавства і за допомогою якої
неможливо примусово стягнути виявлені
в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного
судочинства може бути оскаржене лише
таке рішення, яке породжує
безпосередньо права чи обов'язки для
позивача.

У справі, яка розглядається, відповідач
пред'явив вимоги, які вказують на
виявлені збитки, їхній розмір та
необхідність їх усунення шляхом
повернення майна.

Зважаючи на те, що збитки
відшкодовуються у судовому порядку за
позовом органу державного фінансового
контролю, правильність їх обчислення
та можливість повернення майна
перевіряє суд, який розглядає цей
позов, а не за поданням
адміністративного позову
підконтрольної установи про визнання
вимоги протиправною.

Аналогічна правова позиція висловлена
у постановах Верховного Суду України
від 15.04.2014 №21-40а14, №21-63а14 та від 13.05.2014 №
21-89а14.

Згідно з положеннями частини першої
статті 244-2 КАС України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

З урахуванням фактичних обставин,
правильно встановлених судом першої
інстанції, суд касаційної інстанції
вважає правильним його висновок щодо
необґрунтованості заявленого
адміністративного позову.

Натомість висновки суду апеляційної
інстанції не ґрунтуються на законі та є
помилковими.

Зважаючи на викладене, доводи
касаційної скарги заслуговують на
увагу, підтверджуються викладеними
нормами права та встановленими
обставинами справи, у зв'язку з чим
оскаржуване рішення суду апеляційної
інстанції підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 226
КАС України суд касаційної інстанції
скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції та залишає в
силі рішення суду першої інстанції, яке
ухвалено відповідно до закону і
скасоване або змінене помилково.

Керуючись статтями 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної фінансової
інспекції в Хмельницькій області
задовольнити.

Постанову Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 06 березня
2014 року в цій справі скасувати,
залишити в силі постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 04 грудня 2013
року.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України у строк та у
порядку, визначеними статтями 237 - 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.