Справа № 872/13930/13
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2014-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

21 липня 2014 рокусправа № 804/6950/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Іванова С.М.

суддів: Чабаненко
С.В., Шлай А.В.,

за участю секретаря судового
засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в Бабушкінському
районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 08 липня 2013
року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Енергополіс" до
Державної податкової інспекції в
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби
про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

21 травня 2013 року Товариства з обмеженою
відповідальністю «Енергополіс»
звернулось до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Бабушкінському
районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби, в якому просить
визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення №
від 08.05.2013 р. та № від
08.05.2013 р.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
08 липня 2013 року
адміністративний позов задоволено
повністю.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби №
від 08.05.2013 р.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби №
від 08.05.2013 р.

Вирішено питання про судові витрати по
справі.

Рішення суду першої інстанції
мотивовано тим, що реальність
укладених угод відповідачем не
спростовується, а підтверджується
відповідною первинною документацією
позивача, а саме договорами підряду та
договорами поставки, актами виконаних
робіт та прийому-передачі, податковими
накладними, видатковими накладними, а
відповідно витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість здійснені і
підтверджені.

Не погоджуючись з прийнятим у справі
судовим рішенням, у поданій
апеляційній скарзі відповідач, вказує
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги її заявник посилається на те, що
що операції по ланцюгу ПП «Транс
Атлантіка сервіс» - Тов «Лігран» - ТОВ
«Енергополіс» не містять у суті своїй
розумних економічних або інших причин
(ділової мети) систематичного

(протягом м'ясця) придбання та продажу
товарів та не спричиняють реального
настання правових наслідків.

Представники сторін в судове засідання
не з'явились, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 196 та
ст. 41 КАС України не
перешкоджає розгляду справи без
фіксування судового засідання
технічними засобами.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши
доводи апеляційної скарги та
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права в межах доводів
останньої, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом першої інстанції,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Енергополіс»
зареєстроване виконавчим комітетом
Бабушкінської районної ради народних
депутатів м. Дніпропетровська 27.11.2003 р.

Позивач перебуває на податковому
обліку в Державної податкової
інспекції у Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби.

Дніпропетровською податковою
інспекцією у Бабушкінському районі
м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби з 12.04.2012 р. по 18.04.2012 р.
була проведена документальна
позапланова невиїзна перевірка
фінансово-господарської діяльності з
питань дотримання вимог податкового
законодавства України позивача під час
здійснення правовідносин з ПП «Транс -
Атлантика Сервіс» за період
лютий-червень 2012 р., з ТОВ « Лігран» за
період березень-липень 2012 р.

Відповідно до п. 86.1. ст. 86 Податкового
кодексу України результати перевірок
(крім камеральних) оформлюються у формі
акта або довідки, які підписуються
посадовими особами органу державної
податкової служби та платниками
податків або їх законними
представниками (у разі наявності). У
разі встановлення під час перевірки
порушень складається акт. Якщо такі
порушення відсутні, складається
довідка.

За результатами проведеної перевірки,
складено Акт № 1307/224/32756392 від 18.04.2013 р.,
на підставі якого винесено податкові
повідомлення-рішення форми «Р» від
08.05.2013 р № щодо донарахування
податку на додану вартість на суму
497104,00 грн., штрафних (фінансових)
санкцій на суму 124276,00 грн., загалом
621380,00 грн. та № щодо
донарахування податку на прибуток
підприємств на суму 521959,00 грн., штрафних
(фінансових) санкцій на суму 130489,75 грн.,
загалом 652448,75 грн.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України від
16.07.1999 № 996-ХІV "Про бухгалтерський облік
та фінансову звітність в Україні"
визначено, що первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена підпунктом 1.2
пункту 1, підпункту 2.1 пункту 2 Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.95 р. № 88,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України від 05.06.95 р. за № 168/704,
первинні документи - це письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.
статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.99 р. №
996-ХІУ, із змінами та доповненнями,
встановлені вимоги до первинних
документів, які є підставою для
бухгалтерського та податкового обліку.

Згідно з даною нормою, підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Дія контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно пункту 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95 р. № 88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.95 р. за
№ 168/704 первинні документи
(на паперових і машинозчитуваних
носіях інформації) для надання їм
юридичної сили і доказовості повинні
мати такі обов'язкові реквізити; назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа. Відповідно до
п. 2.15, п. 2.16
вищевказаного Положення забороняється
приймати до виконання первинні
документи на операції, що суперечать
законодавчим та нормативним актам.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від
16.07.1999 № 996-ХІV "Про бухгалтерський облік
та фінансову звітність в Україні"
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового
стану платника податків як обов'язкова
ознака господарської операції
кореспондує з нормами Податкового
кодексу України.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9
пункту 139.1 статті 139 Податкового
кодексу України не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Водночас відповідно до пункту 198.3
статті 198 Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до
статті 39 цього Кодексу, та складається
з сум податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Тобто, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
є факт придбання товарів та послуг із
метою їх використання в господарській
діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас, за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі,
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Перевіркою встановлено, що у
перевіряємому періоді позивач мав
господарські відносини з ПП «Транс -
Атлантика Сервіс» та ТОВ «Лігран».

Між Позивачем та ТОВ «Транс- Атлантика
Сервіс» було укладено наступні
договори підряду: № 0490212 від 06.02.2012 р., №
0670312 від 02.03.2012 р., № 0630312 від 05.03.2012
р. № 0980412 від 02.04.2012 р., № 1340512 від 07.05.2012
р., № 1300512 від 07.05.2012 р., № 1260512 від 03.05.2012
р., № 1160412 від 03.05.2012 р., № 1460612 від 01.06.2012
р.

Згідно даних договорів замовник
доручає, а підрядник приймає на себе
зобов'язання виконати комплекс
проектних та будівельно-монтадних
робіт.

Між позивачем та ТОВ «Лігран» був
укладений договір поставки № П0500312 від
27.05.2012 р.. згідно якого постачальник
забовязується поставити, а покупець
прийняти та оплатити обладнання.

Матеріалами справи підтверджується, що
ліцензійною комісією Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України 17.02.2012 р. прийнято рішення щодо
видачі ліцензії позивачу на здійснення
господарської діяльності пов'язаної із
створенням об'єктів архітектури.
Лізензія буде видана після її
технічного оформлення.

До перевірки надано документи, які
підтверджують здійснення
господарських операцій з ПП «Транс -
Атлантика Сервіс» та ТОВ «Лігран»:
статутні документи, ліцензія,
видаткові та податкові накладні, акти
виконаних робіт, договори,
оборотно-сальдова відомість, платіжні
доручення та інші документи. Позивачем
проводились розрахунки за поставлений
товар у безготівковій формі відповідно
до платіжних доручень.

Відносно наданих до перевірки та
відображених в Акті перевірки
первинних документів відповідачем
жодних зауважень не заявлено.

Відповідачем в Акті перевірки
зроблений висновок, що операції по
ланцюгу ПП «Транс Атлантіка
сервіс» - Тов «Лігран» - ТОВ
«Енергополіс» не містять у суті своїй
розумних економічних або інших причин
(ділової мети) систематичного (протягом
м'ясця) придбання та продажу товарів та
не спричиняють реального настання
правових наслідків.

Разом з тим, реальність укладених угод
відповідачем не спростовується, а
підтверджується відповідною первинною
документацією позивача, а саме
договорами підряду та договорами
поставки, актами виконаних робіт та
прийому-передачі, податковими
накладними, видатковими накладними.
Перелік даних документів міститься в
Акті перевірки.

До тогож, встановлено, що відповідач в
ході перевірки посилається на
матеріали перевірки ПП «Транс -
Атлантика Сервіс» (Акт № 7204/224/32694389 від
21.12.2012 р.), та ТОВ «Лігран» (Акт №
7250/224/34656476 від 28.12.2012 р.), за яким
відповідачем зроблений висновок, що ПП
«Транс - Атлантика Сервіс» та ТОВ
«Лігран» має ознаки фіктивності, а
відповідно, на думку податкового
органу діяльність позивача була
спрямована на отримання податкової
вигоди, що виразилося в декларуванні
незаконно сформованого податкового
кредиту та валових витрат з огляду на
те, що Позивач здійснював господарські
операції з використанням підприємств з
ознаками фіктивності.

Згідно статті 216 ЦК України до моменту
визнання правочину недійсним або
нікчемним правові наслідки, а саме те,
що недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю - не
настають.

Відповідно до ст. 234 ЦК України
фіктивним є правочин, який вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювалися цим правочином.

У п. 24 Постанови Пленуму від 06.11.2009 № 9
Верховний Суд України зазначив, що для
визнання правочину фіктивним
необхідно встановити наявність умислу
всіх сторін правочину. Саме по собі
невиконання правочину сторонами не
означає, що укладено фіктивний
правочин. Якщо сторонами не вчинено
будь-яких дій на виконання такого
правочину, суд ухвалює рішення про
визнання правочину недійсним без
застосування будь-яких наслідків. У
разі якщо на виконання правочину було
передано майно, такий правочин не може
бути кваліфікований як фіктивний.

Під час перевірки податковий орган не
встановив обставини, що свідчать про
умисел ТОВ «Енергополіс» на укладення
договорів з контрагентами (та їх
умислу) без наміру створити наслідки,
які передбачені договорами.

Натомість, позивачем документально
доведено виконання зобов'язань щодо
надання та оплати наданих та отриманих
послуг.

Зазначені обставини були встановлені
податковим органом під час перевірки і
залишились не спростованими в судових
засіданнях.

Крім того, керуючись Листом Вищого
Адміністративного Суду України від
02.06.2011 № 742/11/13-11, з метою встановлення
факту здійснення господарської
операції, формування витрат для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або податкового
кредиту з податку на додану вартість
судам належить з'ясовувати, зокрема,
такі обставини.

1. Рух активів у процесі здійснення
господарської операції.

2. Установлення спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції.

3. Установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку.

Відповідачем, ані до суду першої
інстанції, ані до суду апеляційної
інстанції не надано суду достовірних
доказів, якими б спростовувався рух
активів у процесі здійснення вказаних
господарських операцій, відсутність
спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарських операцій та відсутність
зв'язку між фактом придбання товарів та
господарською діяльністю позивача.

Натомість, колегією суддів досліджені
первинні документи на обґрунтування
правомірності формування у
перевіряємому періоді податкового
кредиту та складу витрат, що
враховуються при визначенні об'єкту
оподаткування податком на прибуток, що
відповідають вимогам ст. 9 Закону
України від 16.07.1999 р. № 996-XIV
«Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні», ст.198
Податкового кодексу України, п. 2.4
Положення про документальне
забезпечення записів бухгалтерському
обліку (затверджено наказом
Міністерства фінансів України від 24.05.95
за № 88), отже, підлягають обов'язковому
врахуванню як в бухгалтерському, так і
в податковому обліку позивача та
свідчать про реальність вчинених
правочинів.

Критично оцінюється використання
відповідачем актів інших перевірок як
підстав для висновків оскаржуваної
перевірки, оскільки у відповідності до
роз'яснень Листа Вищого
адміністративного суду України від
02.06.2011 р. №742/11/13-11 установлення факту
недійсності, в тому числі нікчемності
цивільно-правового правочину, який
опосередковує відповідну господарську
операцію, не є необхідною умовою для
визначення контролюючим органом
грошових зобов'язань платнику податків
у разі, якщо буде встановлено
відсутність реального вчинення цієї
господарської операції або
відсутність зв'язку між такою
операцією та господарською діяльністю
платника податків.

Оцінюватися при дослідженні факту
здійснення господарської операції
повинні відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції, на підставі
якої сформовані дані податкового
обліку.

Не є обов'язковою передумовою для
визначення контролюючими органами
грошових зобов'язань визнання
недійсними (у тому числі нікчемними)
правочинів, які укладалися за ланцюгом
між попередніми посередниками, через
ланцюг яких декларувався рух товарів
чи послуг, нібито придбаних останнім у
такому ланцюгу платником податку. При
цьому відносини між учасниками
попередніх ланцюгів постачань товарів
та послуг не мають безпосереднього
впливу на дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
останнім у ланцюгу постачань платником
податків та його безпосереднім
контрагентом.

За таких підстав, суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку, що
відповідачем не наведено та не надано
доказів наявності підстав, з якими
закон пов'язує настання наслідків
нереальності угод, а відповідно не
погодився з висновком відповідача, що
придбання, продаж товарів та послуг між
позивачем та спірними контрагентами не
спричиняють реального настання
правових наслідків.

У зв'язку з викладеним вище, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
щодо задоволення позовних вимог шляхом
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №
від 08.05.2013 р. та № від 08.05.2013 р.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції і не дають
підстав для висновку про помилкове
застосування судом першої інстанції
норм матеріального або процесуального
права, яке призвело б до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для
задоволення апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку про
залишення оскаржуваного рішення суду
першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в Бабушкінському
районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби - залишити без
задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
08 липня 2013 року у справі
за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Енергополіс" до
Державної податкової інспекції в
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби
про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
з моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20 днів
відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС
України.

Головуючий:
С.М. Іванов

Суддя:
С.В. Чабаненко

Суддя:
А.В. Шлай