Справа № 826/1957/14
Суддя: Ганечко О.М.
Дата ухвалення: 2014-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/1957/14
інстанції: Данилишин В.М.
Суддя-доповідач: Ганечко О.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 серпня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Ганечко О.М.,

суддів:
Коротких А.Ю., Хрімлі О.Г.,

при секретарі
Біднячук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Міністерства оборони України на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 17.04.2014 року у справі за
позовом Управління адміністративними
будинками Державного управління
справами до Міністерства оборони
України, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання протиправною
бездіяльності та зобов'язання вчинити
певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до
Міністерства оборони України, треті
особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання протиправною бездіяльності
та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
17.04.2014 року позов задоволено в повному
обсязі.

Визнано протиправною бездіяльність
Міністерства оборони України щодо не
відселення ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 разом
з родинами із приміщень, розташованих у
корпусах АДРЕСА_1.

Зобов'язано Міністерство оборони
України відселити ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 разом з родинами із
приміщень, розташованих у корпусах
АДРЕСА_1.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову, якою відмовити в
задоволені позову в повному обсязі,
посилаючись на незаконність,
необ'єктивність, необґрунтованість
рішення, порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Представник апелянта підтримав
апеляційну скаргу, просив її
задовольнити. Постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нову,
якою відмовити в задоволені позову в
повному обсязі.

Представник позивача заперечував
проти задоволення апеляційної скарги,
просив залишити постанову суду першої
інстанції без змін.

Треті особи не з'явилися, будучи
належним чином повідомленими, що не
перешкоджає слуханню спірного питання
відповідно до вимог ч. 4 ст. 196 КАС
України.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу, дослідивши матеріали справи
та доводи апеляційних скарг, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. 4 КАС
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції, суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове
рішення, якщо визнає, що судом першої
інстанції порушено норми
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи,
розпорядженням Кабінету Міністрів
України від 05 серпня 1997 року № 441,
відповідача зобов'язано забезпечити
виконання у місячний строк передачу
майна станом на 01 липня 1997 року у
порядку передбаченому постановою
Кабінету Міністрів України від 26
червня 1996 року № 678.

Розпорядженням Кабінету Міністрів
України від 14 травня 1999 року № 418-р
відповідача зобов'язано забезпечити
виконання у місячний строк
розпорядження Кабінету Міністрів
України від 05 серпня 1997 року № 441 щодо
відселення сімей військовослужбовців,
які тимчасово проживають у приміщеннях
на АДРЕСА_2.

Відповідно до розпоряджень Кабінету
Міністрів України від 08.12.1999 №1353-р та
від 14.01.2000 №20-р, комплекс будівель і
споруд по АДРЕСА_1 переданий в
управління Адміністрації Президента
України, а в подальшому, Державному
управлінні справами.

Згідно з розпорядженням керівника
Державного управління справами від
10.04.2000 №16/01-3-6, комплекс будівель і
споруд по АДРЕСА_1 переданий в
оперативне управління Управлінню
адміністративними будинками
Державного управління справами, що
підтверджується переліком будинків і
споруд військового містечка, які
передаються Національному бюро
розслідувань.

Відповідно до ст. 137 Господарського
кодексу України, правом оперативного
управління у цьому Кодексі визнається
речове право суб'єкта господарювання,
який володіє, користується і
розпоряджається майном, закріпленим за
ним власником (уповноваженим ним
органом) для здійснення некомерційної
господарської діяльності, у межах,
встановлених цим Кодексом та іншими
законами, а також власником майна
(уповноваженим ним органом).

Власник майна, закріпленого на праві
оперативного управління за суб'єктом
господарювання, здійснює контроль за
використанням і збереженням
переданого в оперативне управління
майна безпосередньо або через
уповноважений ним орган і має право
вилучати у суб'єкта господарювання
надлишкове майно, а також майно, що не
використовується, та майно, що
використовується ним не за
призначенням.

Наведене свідчить, що право власності є
пріоритетним по відношенню до права
оперативного управління, яке є
похідним від права власності, а власник
майна, в свою чергу, має вчиняти
будь-які дії щодо свого майна незалежно
від волі інших осіб. При цьому, стаття 137
Господарського кодексу України, не
обмежує права власника майна
передавати право оперативного
управління від одного суб'єкта
господарювання до іншого.

Як встановлено, та не заперечувалось
сторонами, на момент передачі
комплексу будівель і споруд по АДРЕСА_1
в оперативне управління Управлінню
адміністративними будинками
Державного управління справами,
вказані будівлі були в розпорядженні
Адміністрації Президента України.

Тобто, суд першої інстанції не врахував
ту обставину, що Міністерство оборони
України, на момент передачі вказаних
будівель в оперативне управління
Управлінню адміністративними
будинками Державного управління
справами, не мало вже жодних прав та
зобов'язань щодо розпорядження
вказаним майном, а саме, виконувати
зобов'язання покладені на нього
Кабінетом міністрів України в частині
відселення громадян.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
Державне управління справами може
захистити свої права шляхом звернення
з відповідним позовом до суду,
безпосередньо до третіх осіб про
виселення, а також враховуючи, не
визнання відповідачем прав третіх осіб
на житло.

Крім того, колегія суддів, при
прийнятті рішення, враховує ту
обставину, що треті особи не
зареєстровані у спірних приміщеннях, в
судове засідання не з'явились і не
висловили свою позицію щодо їх
відселення. Також позивачем не
коректно сформовані позовні вимоги,
які позбавляють можливості у
майбутньому виконати рішення суду, в
разі задоволення позову. А саме, не
зазначено конкретно кількість членів
родини третіх осіб, їх чітких імен,
по-батькові, прізвищ та не зазначено
куди здійснити відселення третіх осіб
разом із членами сім»ї, в яке конкретне
житлове приміщення. Члени сім»ї не є
учасниками розгляду справи, хоча
рішення у справі впливає на їх права та
обов'язки.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

А тому, постанова суду першої інстанції
не відповідає нормам матеріального
права, доводи апеляційної скарги
спростовують висновки суду першої
інстанції, викладені у зазначеній
постанові, у зв'язку з чим є підстави
для скасування, з постановленням нової
постанови про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 160, 167,
195,196,197,198,202,205,207,212,254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О
В И В :

Апеляційну скаргу Міністерства
оборони України - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 17.04.2014 року скасувати
та постановити нову, якою в задоволені
позову Управління адміністративними
будинками Державного управління
справами до Міністерства оборони
України, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання протиправною
бездіяльності та зобов'язання вчинити
певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядок і строки,
визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:
О.М.Ганечко

Судді:
А.Ю. Коротких

О.Г. Хрімлі

Повний текст постанови виготовлений
29.08.2014 року.

Головуючий суддя

Ганечко О.М.

Судді:

Коротких А. Ю.

Хрімлі О.Г.