Справа № 2а-18855/10/2670
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без
розгляду

16 вересня 2014 року м.
Київ № 2а-18855/10/2670 (вх. № 10414)

Окружний адміністративний суд м. Києва,
у складі: судді Добрянської Я.І.,
розглянувши відповідно до вимог ч. 6 ст.
128 КАС України, в порядку письмового
провадження адміністративну справу №
2а-18855/10/2670 (вх. № 10414)

за позовом Київського міського
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до відповідача Приватного
підприємства «Сінтек-Про»
простягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені в розмірі 59 060 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач Київське міське відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
звернувся в Окружний адміністративний
суд міста Києва з позовом до
відповідача Приватного підприємства
«Сінтек-Про» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені в розмірі 59 060 грн.

Постановою судді Окружного
адміністративного суду міста Києва
Бояринцевої М.А. від 05.04.2011 р. по справі
№ 2а-18855/10/2670, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 20.10.2011 р., у
задоволенні позовних вимог позивачу
було відмовлено повністю.

Однак, ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
27.05.2014 р. було частково задоволено
касаційну скаргу Київського міського
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів; скасовано постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 05.04.2011 р. та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 20.10.2011 р., а
справу № 2а-18855/10/2670 направлено до суду
першої інстанції на новий судовий
розгляд.

Зважаючи на викладене, згідно з
протоколом розподілу справ між суддями
від 21.07.2014 року, справу № 2а-18855/10/2670 (вх.
№ 10414) було розподілено на новий
судовий розгляд на суддю Добрянську
Я.І.

Враховуючи зазначене, ухвалою
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 23.07.2014 р., суддею
Добрянською Я.І. було прийнято до свого
провадження адміністративну справу №
2а-18855/10/2670 (вх. № 10414) для продовження
розгляду після скасування
попереднього судового рішення, та
призначено судове засідання з розгляду
вказаної справи на 07.08.2014 р.

В судовому засіданні 07.08.2014 р. судом
було оголошено перерву до 19.08.2014 р.

Однак, у судове засідання 19.08.2014 року
позивач та відповідач не прибули, та не
скерували своїх представників, хоча
останні належним чином були
повідомлені про дату, час та місце
судового засідання, докази чого наявні
в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України,
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Згідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі
неявки у судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи якщо
відповідно до положень цього Кодексу
розгляд справи здійснюється за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі (у тому числі при розгляді
справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Зважаючи на викладене, а саме не
прибуття всіх сторін по справі (в
даному випадку позивача та
відповідача) в судове засідання 19.08.2014
р., що були повідомлені належним чином,
суд ухвалив продовжити розгляд даної
адміністративної справи № 2а-18855/10/2670
(вх. № 10414) в порядку письмового
провадження, без фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Про перехід до розгляду вказаної
справи № 2а-18855/10/2670 (вх. № 10414) в порядку
письмового провадження, позивача та
відповідача було належним чином
повідомлено листом від 19.08.2014 р., докази
чого наявні в матеріалах справи.

Станом на 16.09.2014 р. жодних інших
документів від сторін по справі №
2а-18855/10/2670 (вх. № 10414) до канцелярії суду
не надходило.

Отже, розглянувши в порядку письмового
провадження матеріали
адміністративної справи № 2а-18855/10/2670
(вх. № 10414), заслухавши пояснення
представника позивача в судовому
засіданні, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, вивчивши норми чинного
законодавства з приводу даного спору, а
також врахувавши позицію Вищого
адміністративного суду України з
приводу даного спору, викладену в
ухвалі ВАСУ від 27.05.2014 р., Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Київське міське відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
звернулося з позовом до Приватного
підприємства «Сінтек-Про» про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих
місць, призначених для
працевлаштування інвалідів за 2008 рік у
розмірі 50 000 грн. та пені у розмірі 9 060
грн.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач посилається на Закон України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», Порядок сплати
підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, суми
адміністративно-господарських санкцій
та пені за невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 31 січня
2007 року № 70 та зазначає, що Приватне
підприємство «Сінтек-Про» повинно було
працевлаштувати чотирьох інвалідів, а
працевлаштувало одного, у зв'язку з чим
до відповідача застосовано
адміністративно-господарську санкцію
за невиконання нормативу по створенню
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі 50 000 грн. та
нараховано пеню за порушення строків
сплати зазначеної суми
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 9 060 грн., що разом складає 59 060
грн.

За наслідками зазначеного, постановою
судді Окружного адміністративного
суду міста Києва Бояринцевої М.А. від
05.04.2011 р. по справі № 2а-18855/10/2670,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 20.10.2011 р., у задоволенні позовних
вимог позивачу було відмовлено
повністю.

Однак, ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
27.05.2014 р. було частково задоволено
касаційну скаргу Київського міського
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів; скасовано постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 05.04.2011 р. та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 20.10.2011 р., а
справу № 2а-18855/10/2670 направлено до суду
першої інстанції на новий судовий
розгляд.

Так, перевіривши наявні матеріали
справи, заслухавши пояснення
представника позивача, вивчивши норми
чинного законодавства з приводу даного
спору, а також врахувавши позицію
Вищого адміністративного суду України
з приводу даного спору, викладену в
ухвалі ВАСУ від 27.05.2014 р., Окружний
адміністративний суд міста Києва
дійшов до висновку про наявність
обґрунтованих підстав для залишення
позовної заяви позивача без розгляду,
зважаючи на таке.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні», для
підприємств, установ, організацій, які
використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік.

Згідно вимог частини першої статті 20
Закону статті 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», підприємства,
установи, організації, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

В даному випадку, відповідач ПП
«Сінтек-Про» є юридичною особою і
використовує найману працю.

Відповідно до поданого відповідачем
звіту про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2008 рік,
середньооблікова кількість штатних
працівників становила 112 осіб, з яких 1
особа, якій відповідно до чинного
законодавства встановлена
інвалідність, а кількість таких осіб,
які повинні працювати на робочих
місцях, створених відповідно до статті
19 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» становить 4 особи.

Так, відмовляючи в задоволенні позову
при першому розгляді даної справи, суд
першої інстанції (постанова Окружного
адміністративного суду міста Києва від
05.04.2011 року), з чим погодився суд
апеляційної інстанції (ухвала
Київського апеляційного
адміністративного суду від 20.10.2011 р.),
виходив з того, що у 2008 році
відповідачем було виконано вимоги
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» в
частині нормативу визначених та
заявлених робочих місць для
працевлаштування інвалідів, про що
відповідач також інформував центр
зайнятості (про наявні вакантні місця
для працевлаштування інвалідів), та не
відмовляв у прийнятті інвалідів на
роботу, а тому, передбачені законом
підстави для стягнення з відповідача
адміністративно-господарських санкцій
відсутні, оскільки саме на позивача
Київське міське відділення Фонду
соціального захисту інвалідів, як на
суб'єкта владних повноважень, а не
відповідача, як суб'єкта
господарювання, покладено обов'язок
щодо пошуку таких інвалідів для їх
працевлаштування, проте як за
відповідачем закріплений саме
обов'язок щодо належного подання звіту
та визначення кількості вакантних
місць для працевлаштування осіб з
інвалідністю.

Однак, на чому було наголошено в ухвалі
Вищого адміністративного суду України
від 27.05.2014 р. з приводу даного спору,
всупереч вимог частин 4-5 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України, судами не було вжито
передбачених законом заходів для
з'ясування питання дотримання
позивачем строку звернення до суду.

З даного приводу, судом було досліджено
наявні матеріали, а також норми
відповідного матеріального та
процесуального права, та встановлено
наступне.

Як вбачається з наявних матеріалів
справи, та не було допустимими доказами
по справі спростовано позивачем, про
невиконання відповідачем нормативу з
працевлаштування інвалідів у 2008 році
позивач дізнався 05.02.2009 року, оскільки
саме в цей день відповідачем було
подано до Київського міського
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів «Звіт про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2008 рік» -
по формі 10-ПІ, затвердженої наказом
Мінпраці України 10.02.2007 р. № 42.

Відповідно до п. 2 Порядку сплати
підприємствами, установами.
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, суми
адміністративно-господарських санкцій
та пені за невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 р.
№ 70, роботодавці сплачують суму
адміністративно-господарських санкцій
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів за місцем їх державної
реєстрації як юридичних осіб або
фізичних осіб-підприємців на рахунки,
відкриті в органах Державного
казначейства, до 15 квітня року, що
настає за роком, в якому відбулося
порушення нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів

Аналіз викладеного законодавства
свідчить про те, що відповідач
добровільно зобов'язаний був сплатити
до 15.04.2009 р.
адміністративно-господарські санкції
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів. Тобто,
у разі несплати роботодавцем суми
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів до
15.04.2009 р., вважається, що саме з цієї дати
позивач дізнався про порушення своїх
прав.

Статтею 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
(в редакції від 06.07.2006 року, чинною на
момент виникнення спірних
правовідносин) визначено, що
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Для захисту прав, свобод та
інтересів особи цим Кодексом та іншими
законами можуть встановлюватися інші
строки для звернення до
адміністративного суду, які, якщо не
встановлено інше, обчислюються з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Згідно штемпеля вхідної
кореспонденції Окружного
адміністративного суду міста Києва,
позивач звернувся до суду 22.12.2010 року,
проте як у позовній заяві не навів
жодних обґрунтувань поважності причин
пропуску строку звернення до суду, та
не просив суд поновити йому пропущений
строк звернення до адміністративного
суду.

Отже, при зверненні позивача до
Окружного адміністративного суду м.
Києва, останнім було пропущено річний
строк, передбачений ст. 99 КАС України,
оскільки позивач звернувся до суду
більше ніж через рік (1 рік та 8 місяців)
з моменту, коли дізнався чи мав би
дізнатися про порушення його прав.

Відповідно до ст. 5 КАС України,
провадження в адміністративних
справах здійснюється відповідно до
закону, чинного на час вчинення окремої
процесуальної дії, розгляду і
вирішення справи.

Чинною на час вчинення даної
процесуальної дії, а саме на 16.09.2014 р. є
ст. 100 КАС України в редакції від 27.04.2014
р., згідно вимог якої, адміністративний
позов, поданий після закінчення
строків, установлених законом,
залишається без розгляду, якщо суд за
заявою особи, яка його подала, не знайде
підстав для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Таким чином, враховуючи те, що
позивачем було пропущено строк
звернення до суду, а також відсутність
в матеріалах справи клопотання про
поновлення строку звернення до суду із
зазначенням об'єктивних причин та
наданням доказів на їх підтвердження,
на чому також було наголошено в ухвалі
Вищого адміністративного суду України
від 27.05.2014 р. з приводу даного спору, суд
приходить до висновку про доцільність
застосування наслідків пропуску
строку звернення до суду та залишення
адміністративного позову без розгляду.

Враховуючи вищевикладене у
сукупності, наявні матеріали справи та
позицію Вищого адміністративного суду
України в ухвалі від 27.05.2014 р. з приводу
даного спору, а також керуючись
статтями 99, 100, 160, 165 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

У Х В А Л И В:

1. Позовну заяву Київського
міського відділення Фонду соціального
захисту інвалідів до відповідача
Приватного підприємства «Сінтек-Про»
про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені в розмірі 59 060 грн. - залишити без
розгляду.

2. Копію ухвали надіслати сторонам
у справі.

Ухвала набирає законної сили
відповідно до ст. 254 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст.ст. 185-187 КАС України.

Суддя:
Я.І. Добрянська