Справа № 826/10140/14
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2014-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 вересня 2014 року № 826/10140/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії суддів:
головуючого судді Катющенка В.П.,
суддів: Маруліної Л.О., Шейко Т.І.,
розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу

за позовомОСОБА_1доМіністерства
охорони здоров'я Українипропро
визнання бездіяльності та дій
протиправними, стягнення моральної
шкоди

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач)
звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Міністерства охорони
здоров'я України, в якому просить суд:
визнати протиправною бездіяльність та
дії Міністерства охорони здоров'я
України щодо розгляду звернень
позивача; стягнути з Міністерства
охорони здоров'я України на користь
позивача моральну шкоду в розмірі 40000
грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що при розгляді звернень
позивача Міністерством охорони
здоров'я України допущені порушення
Закону України «Про звернення
громадян», які виразилися у не розгляді
звернення (скарги) позивача від 10.12.2013
та направленні звернення (скарги) від
29.03.2014 на розгляд до органу -
Департаменту охорони здоров'я
Дніпропетровської обласної державної
адміністрації, на який він скаржився.

Ухвалами Окружного адміністративного
суду міста Києва від 04.08.2014 відкрито
провадження у справі, закінчено
підготовче провадження та призначено
справу до судового розгляду в судовому
засіданні.

Позивач у судове засідання 19.08.2014 не
з'явився, надіслав до суду клопотання
про розгляд справи без його участі.

Відповідач явку уповноваженого
представника в судове засідання 19.08.2014
не забезпечив, причини неявки суду не
повідомив, про дату, час і місце
розгляду справи повідомлений належним
чином.

Відповідно до частини 6 статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи в судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу в
порядку письмового провадження у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Враховуючи наведене, в судовому
засіданні 19.08.2014 суд ухвалив про
розгляд справи в порядку письмового
провадження.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд
встановив наступне.

10.12.2013 ОСОБА_1 направив до Міністерства
охорони здоров'я України звернення, в
якому просив скасувати протокол
засідання клініко-експертної комісії
головного управління охорони здоров'я
Дніпропетровської обласної державної
адміністрації від 27.01.2012.

13.12.2013 вказане вище звернення отримано
відповідачем, що підтверджується
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення,
наявним в матеріалах справи.

13.01.2014 директором Департаменту реформ
та розвитку медичної допомоги
Міністерства охорони здоров'я України
до Департаменту охорони здоров'я
Дніпропетровської обласної державної
адміністрації направлено лист №
3.24-Ч-16051/140-зв. щодо розгляду повторного
звернення ОСОБА_1, про що повідомлено і
позивача.

06.03.2014 Генеральна прокуратура України
листом №19-р на адресу Міністерства
охорони здоров'я України надіслала
звернення ОСОБА_1 для організації
перевірки та прийняття рішення
відповідно до вимог чинного
законодавства України.

Вказане звернення ні позивачем, ні
відповідачем суду не надано.

08.04.2014 директором Департаменту реформ
та розвитку медичної допомоги
Міністерства охорони здоров'я України
до Департаменту охорони здоров'я
Дніпропетровської обласної державної
адміністрації направлено лист №
3.24-Ч-2157/3073-зв. щодо розгляду порушених у
зверненні ОСОБА_1 питань, із залученням
відповідних фахівців, вжиттям заходів
щодо дотримання норм законодавства та
запрошенням до Департаменту охорони
здоров'я Дніпропетровської обласної
державної адміністрації заявника для
надання ґрунтованої відповіді з
порушених питань, про що в копії
повідомлено і позивача.

29.03.2014 позивач звернувся до Генеральної
прокуратури України та зазначив, що
Міністерством охорони здоров'я України
не розглянуто звернення позивача від
10.12.2013.

Також у вказаному зверненні на адресу
Генеральної прокуратури України
позивач зазначав, що з цього приводу
Генеральною прокуратурою України
надсилався лист на адресу Міністерства
охорони здоров'я України за вихідним №
19-р від 06.03.2014, проте відповіді він не
отримав.

Вказане звернення 06.04.2014 за вихідним №
19-р Генеральною прокуратурою України
надіслано для розгляду до Міністерства
охорони здоров'я України.

Листом від 17.04.2014 №3.19-Ч-3734/3283-зв.
директор Департаменту реформ та
розвитку медичної допомоги
Міністерства охорони здоров'я України
повідомив позивача, що звернення
позивача від 10.12.2013 та від 06.03.2014, що
надійшло з Генеральної прокуратури
України, розглянуті та направленні до
Департаменту охорони здоров'я
Дніпропетровської обласної державної
адміністрації для надання
обґрунтованих відповідей з порушених
питань.

Вважаючи бездіяльність та дії
відповідача протиправними, позивач
звернувся до суду з даним позовом за
захистом своїх прав.

Вирішуючи спір, суд виходить з
наступного.

Відповідно до статті 40 Конституції
України усі мають право направляти
індивідуальні чи колективні письмові
звернення або особисто звертатися до
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та посадових
і службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Спеціальним законом, який регулює
питання практичної реалізації
громадянами України наданого їм
Конституцією України права вносити в
органи державної влади, об'єднання
громадян відповідно до їх статуту
пропозиції про поліпшення їх
діяльності, викривати недоліки в
роботі, оскаржувати дії посадових осіб,
державних і громадських органів,
забезпечувати громадянам України
можливості для участі в управлінні
державними і громадськими справами,
для впливу на поліпшення роботи
органів державної влади і місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, для відстоювання своїх
прав і законних інтересів та
відновлення їх у разі порушення є Закон
України «Про звернення громадян» від
02.10.1996 №393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону
№393/96-ВР громадяни України мають право
звернутися до органів державної влади,
місцевого самоврядування, об'єднань
громадян, підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, засобів масової інформації,
посадових осіб відповідно до їх
функціональних обов'язків із
зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Статтею 3 Закону №393/96-ВР передбачено що
під зверненнями громадян слід розуміти
викладені в письмовій або усній формі
пропозиції (зауваження), заяви
(клопотання) і скарги. Пропозиція
(зауваження) - звернення громадян, де
висловлюються порада, рекомендація
щодо діяльності органів державної
влади і місцевого самоврядування,
депутатів усіх рівнів, посадових осіб,
а також висловлюються думки щодо
врегулювання суспільних відносин та
умов життя громадян, вдосконалення
правової основи державного і
громадського життя,
соціально-культурної та інших сфер
діяльності держави і суспільства.
Заява (клопотання) - звернення громадян
із проханням про сприяння реалізації
закріплених Конституцією та чинним
законодавством їх прав та інтересів
або повідомлення про порушення чинного
законодавства чи недоліки в діяльності
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, народних
депутатів України, депутатів місцевих
рад, посадових осіб, а також
висловлення думки щодо поліпшення їх
діяльності. Клопотання - письмове
звернення з проханням про визнання за
особою відповідного статусу, прав чи
свобод тощо. Скарга - звернення з
вимогою про поновлення прав і захист
законних інтересів громадян, порушених
діями (бездіяльністю), рішеннями
державних органів, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, об'єднань громадян,
посадових осіб.

Згідно частини 1 статті 7 Закону №
393/96-ВР звернення, оформлені належним
чином і подані у встановленому порядку,
підлягають обов'язковому прийняттю та
розгляду.

Якщо питання, порушені в одержаному
органом державної влади, місцевого
самоврядування, підприємствами,
установами, організаціями незалежно
від форм власності, об'єднаннями
громадян або посадовими особами
зверненні, не входять до їх
повноважень, воно в термін не більше
п'яти днів пересилається ними за
належністю відповідному органу чи
посадовій особі, про що повідомляється
громадянину, який подав звернення. У
разі якщо звернення не містить даних,
необхідних для прийняття
обґрунтованого рішення органом чи
посадовою особою, воно в той же термін
повертається громадянину з
відповідними роз'ясненнями (частина 3
статті 7 Закону № 393/96-ВР).

Відповідно до статті 15 Закону №393/96-ВР
органи державної влади, місцевого
самоврядування та їх посадові особи,
керівники та посадові особи
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, об'єднань
громадян, до повноважень яких належить
розгляд заяв (клопотань), зобов'язані
об'єктивно і вчасно розглядати їх,
перевіряти викладені в них факти,
приймати рішення відповідно до чинного
законодавства і забезпечувати їх
виконання, повідомляти громадян про
наслідки розгляду заяв (клопотань).

Частина 1 статті 20 Закону №393/96-ВР
закріплює, що звернення громадян
розглядаються і вирішуються у термін
не більше одного місяця від дня їх
надходження, а ті, які не потребують
додаткового вивчення, - невідкладно,
але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня
їх отримання. Якщо в місячний термін
вирішити порушені у зверненні питання
неможливо, керівник відповідного
органу, підприємства, установи,
організації або його заступник
встановлюють необхідний термін для
його розгляду, про що повідомляється
особі, яка подала звернення. При цьому
загальний термін вирішення питань,
порушених у зверненні, не може
перевищувати сорока п'яти днів.

Так, позивач вважає протиправною
бездіяльність відповідача щодо
ненадання останнім відповіді на
звернення (скаргу) позивача від 10.12.2013.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів
справи, 13.01.2014 директором Департаменту
реформ та розвитку медичної допомоги
Міністерства охорони здоров'я України
до Департаменту охорони здоров'я
Дніпропетровської обласної державної
адміністрації направлено лист №
3.24-Ч-16051/140-зв. щодо розгляду повторного
звернення ОСОБА_1, про що повідомлено і
позивача.

Твердження позивача про неотримання
ним відповіді спростовується наданим
самим позивачем до матеріалів справи
листом відповідача від 13.01.2014 №
3.24-Ч-16051/140-зв.

Щодо протиправних дій Міністерства
охорони здоров'я України, які полягають
у направленні звернення (скарги)
позивача до Департаменту охорони
здоров'я Дніпропетровської обласної
державної адміністрації, тобто до
органу, на який він скаржився, та які
позивач пов'язує з відповіддю
відповідача від 17.04.2014 №3.19-Ч-3734/3283-зв.,
суд зазначає наступне.

Листом від 17.04.2014 №3.19-Ч-3734/3283-зв. за
підписом директора Департаменту
реформ та розвитку медичної допомоги
Міністерства охорони здоров'я України
позивача повідомлено про результати
розгляду його звернень від 10.12.2013 та від
06.03.2014 (яке суду сторонами не надано).

При цьому, з матеріалів справи
вбачається, що відповідь від 17.04.2014
№3.19-Ч-3734/3283-зв. надана на звернення
позивача від 29.03.2014, адресоване
Генеральній прокуратурі України, яка у
свою чергу, надіслала його листом від
06.04.2014 № 19-р на адресу відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку про відсутність підстав для
задоволення позову ОСОБА_1 у частині
визнання протиправними бездіяльності
та дій Міністерства охорони здоров'я
України щодо розгляду його звернень.

Оскільки судом не встановлено
протиправності дій чи бездіяльності
відповідача щодо розгляду звернень
позивача, позовна вимога про стягнення
з Міністерства охорони здоров'я
України на користь ОСОБА_1 моральної
шкоди у розмірі 40000 грн. задоволенню
також не підлягає, оскільки є похідною
позовною вимогою.

Керуючись статтями 69-71, 94, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили
відповідно до частини першої статті 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими
статтями 185-187 КАС України.

Головуючий суддя
В.П.
Катющенко

Судді
Л.О.
Маруліна

Т.І. Шейко