Справа № 279/3961/14-а
Суддя: Зарудяна Л.О.
Дата ухвалення: 2014-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Зарудяна Л.О.
УХВАЛА

іменем України

"03" вересня 2014 р.
Справа № 279/3961/14-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Зарудяної Л.О.

суддів:
Кузьменко Л.В.

Охрімчук І.Г.,

розглянувши в письмовому провадженні
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.Коростені
та Коростенському районі Житомирської
області на постанову Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від "16" липня 2014 р. у справі за
позовом Управління Пенсійного фонду
України в м.Коростені та
Коростенському районі Житомирської
області до Відділу примусового
виконання рішень Головного управління
юстиції у Житомирській області про
визнання незаконним рішення та
скасування постанови державного
виконавця про відкриття виконавчого
провадження ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 16.07.2014 року в задоволенні
позову Управління Пенсійного фонду
України в м.Коростені та
Коростенському районі Житомирської
області до Відділу примусового
виконання рішень Головного управління
юстиції у Житомирській області про
визнання незаконним рішення та
скасування постанови державного
виконавця про відкриття виконавчого
провадження відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленою судом
першої інстанції постановою, позивач у
справі подав апеляційну скаргу, в якій
просить оскаржену постанову скасувати
та прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити. Посилається,
зокрема на те, що рішення про стягнення
коштів з державних органів виконується
органами, що здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів;
боржник не в змозі виконати судове
рішення та оскаржувану постанову в
силу відсутності власних коштів.

Сторони в судове засідання не
з"явились, хоч були повідомлені
належним чином про дату, час і місце
апеляційного розгляду, про що свідчать
повідомлення про вручення
рекомендованих поштових відправлень.

Згідно ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у
судове засідання сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про дату, час і
місце апеляційного розгляду, не
перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

З врахуванням приписів вищевказаних
статей, розгляд апеляційної скарги
здійснюється судовою колегією в
порядку письмового провадження.

Перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права,
дослідивши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що відсутні
підстави для її задоволення з огляду на
таке.

У червні 2014 року Управління Пенсійного
фонду України в м.Коростені та
Коростенському районі Житомирської
області звернулось до суду з позовом до
Відділу примусового виконання рішень
Головного управління юстиції у
Житомирській області про визнання
незаконним рішення та скасування
постанови від 27.02.2014 року про відкриття
виконавчого провадження з виконання
виконавчого листа №2а-3946/10, виданого
Коростенським міськрайонним судом
03.04.2012 року, про стягнення з Управління
Пенсійного фонду України в м.Коростені
Житомирської області на користь ОСОБА_3
пенсії та додаткової пенсії,
передбачених ст.50,54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», виходячи
з розрахунку мінімальної пенсії за
віком, визначеної ст. 28 Закону України
"Про загальнообов"язкове державне
пенсійне страхування" та провести
виплату недоплаченої пенсії з 01.11.2008
року по 31.10.2009 року в сумі 24235,02,00 грн.
(а.с. 4).

Мотивувало позов тим, що постанова про
відкриття виконавчого провадження
прийнята безпідставно та всупереч
нормам чинного законодавства, оскільки
відповідно до вимог ч.1 ст.3 Закону
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень» та ч.2 ст.3
Закону України «Про виконавче
провадження» рішення про стягнення
коштів з державних органів виконується
органами, що здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів;
боржник не в змозі виконати судове
рішення та оскаржувану постанову в
силу відсутності власних коштів.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана
постанова про відкриття виконавчого
провадження від 27.02.2014 року відповідає
нормам чинного законодавства.

Так, відповідно до частини 1 статті 25
Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Частиною 1 статті 26 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
державний виконавець відмовляє у
відкритті виконавчого провадження у
разі: 1) пропуску встановленого строку
пред'явлення документів до виконання; 2)
неподання виконавчого документа,
зазначеного у статті 17 цього Закону, та
неподання заяви про відкриття
виконавчого провадження у випадках,
передбачених цим Законом; 3) якщо
рішення, на підставі якого видано
виконавчий документ, не набрало
законної (юридичної) сили, крім
випадків, коли воно у встановленому
законом порядку допущено до негайного
виконання; 4) пред'явлення виконавчого
документа до органу державної
виконавчої служби не за місцем або не
за підвідомчістю виконання рішення; 5)
якщо не закінчилася відстрочка
виконання рішення, надана судом, яким
постановлено рішення; 6)
невідповідності виконавчого документа
вимогам, передбаченим статтею 18 цього
Закону; 61) офіційного оприлюднення
повідомлення про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури; 7) якщо виконавчий документ
повернуто стягувачу за його заявою,
крім виконавчих документів про
стягнення аліментів та інших
періодичних платежів; 8) наявності
інших передбачених законом обставин,
що виключають здійснення виконавчого
провадження.

Виконавчий лист, що міститься в
матеріалах справи, відповідає вимогам,
встановленим Законом України «Про
виконавче провадження» та поданий до
виконання у строк, встановлений
законом. Крім того, виконавчий документ
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Підстав для відмови
у відкритті виконавчого провадження,
передбачених ст. 26 Закону України «Про
виконавче провадження», не
встановлено.

Крім того, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити таке.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про
виконавче провадження» рішення про
стягнення коштів з державних органів,
державного та місцевих бюджетів або
бюджетних установ виконуються
органами, що здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів.

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» встановлено, що
держава гарантує виконання рішення
суду про стягнення коштів та
зобов'язання вчинити певні дії щодо
майна, боржником за яким є: державний
орган; державні підприємство, установа,
організація; юридична особа, примусова
реалізація майна якої забороняється
відповідно до законодавства.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» виконання рішень суду
про стягнення коштів, боржником за
якими є державний орган, здійснюється
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, в межах відповідних
бюджетних призначень шляхом списання
коштів з рахунків такого державного
органу, а в разі відсутності у
зазначеного державного органу
відповідних призначень - за рахунок
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
рішень суду (ч.1). Стягувач за рішенням
суду про стягнення коштів з державного
органу звертається до центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, у строки, встановлені
Законом України «Про виконавче
провадження», із заявою про виконання
рішення суду (ч.2).

Разом з тим, у пункті 3 Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
«Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень» визначено, що
виконавчі документи за рішеннями суду
про стягнення коштів або рішення суду,
що набрали законної сили, боржниками за
якими є визначені частиною першою
статті 2 цього Закону суб'єкти, які
видані або ухвалені до набрання
чинності цим Законом, подаються до
органу державної виконавчої служби
протягом шести місяців з дня набрання
чинності цим пунктом. Якщо рішення суду
про стягнення коштів або виконавчі
документи за цими рішеннями,
боржниками за якими є визначені
частиною першою статті 2 цього Закону
суб'єкти, не було подано в строк,
встановлений цим пунктом, це не є
підставою для відмови у виконанні
даного судового рішення.

Вказаний пункт набрав чинності 16.10.2013
року. Виконавчий лист №2а - 23946/10 виданий
03.04.2012 року, тобто до набрання чинності
Законом України від 05.06.2012 р. «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень».

Таким чином, державний виконавець
правомірно 27.02.2014 року виніс постанову
про відкриття виконавчого провадження.

Однак, суд першої інстанції залишив
поза увагою ту обставину, що Відділ
примусового виконання рішень не є
належним відповідачем у справі.

Так, згідно із ч.3 ст.181 КАС України
відповідачем у справах з приводу
рішень, дій або бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби є відповідний орган державної
виконавчої служби.

Указом Президента України від 6 квітня
2011 року №385/2011 затверджено Положення
про Державну виконавчу службу України,
відповідно до пункту 7 якого ДВС
України здійснює свої повноваження
безпосередньо та через структурні
підрозділи головних управлінь юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі, районних,
міських (міст обласного значення),
районних у містах, міжрайонних та
міськрайонних управлінь юстиції, що
забезпечують реалізацію повноважень
ДВС України.

Частиною 1 статті 3 Закону України "Про
державну виконавчу службу" визначено,
що органами державної виконавчої
служби є:

- Департамент державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України,
до складу якого входить відділ
примусового виконання рішень;

- управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, головних
управлінь юстиції в областях, містах
Києві та Севастополі, до складу яких
входять відділи примусового виконання
рішень;

- районні, районні у містах, міські (міст
обласного значення), міськрайонні
відділи державної виконавчої служби
відповідних управлінь юстиції.

Отже, в цій категорії справ
відповідачами можуть бути лише
вищевказані органи державної
виконавчої служби. Структурні
підрозділи органів державної
виконавчої служби: відділ примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України, відділи примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції Міністерства
юстиції України в Автономній
Республіці Крим, головних управлінь
юстиції в областях, містах Києві та
Севастополі - не визначені Законом
України "Про державну виконавчу службу"
як самостійні органи державної
виконавчої служби, що виключає
можливість їхньої участі як
відповідачів у таких справах.

Відповідно до ч.1 ст.52 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд першої інстанції,
встановивши, що з адміністративним
позовом звернулася не та особа, якій
належить право вимоги, або не до тієї
особи, яка повинна відповідати за
адміністративним позовом, може за
згодою позивача допустити заміну
первинного позивача або відповідача
належним позивачем або відповідачем,
якщо це не потягне за собою зміни
підсудності адміністративної справи.

Під час розгляду справи суд першої
інстанції не врахував, що в даній
справі позивач звернувся до
неналежного відповідача та,
розглянувши справу, не допустив його
заміну, що призвело до порушення норм
процесуального законодавства.

Враховуючи те, що суд першої інстанції
відмовив у задоволенні позовних вимог
до відділу примусового виконання
рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Житомирській
області (хоч і з інших підстав), колегія
суддів вважає, що дане судове рішення
може залишатися без зміни.

Підстави для скасування постанови
відсутні, а тому апеляційний суд
залишає її без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.Коростені
та Коростенському районі Житомирської
області залишити без задоволення, а
постанову Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від "16" липня 2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Л.О. Зарудяна

судді:
Л.В. Кузьменко

І.Г. Охрімчук

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Управління
Пенсійного фонду України в м.Коростені
та Коростенському районі Житомирської
області
вул.Грушевського,16/1,м.Коростень,Корост
енський район, Житомирська область,11501

3- відповідачу/відповідачам: Відділ
примусового виконання рішень
Головного управління юстиції у
Житомирській області м-н
Соборний,1,м.Житомир,10014

- ,