Справа № 802/2962/14-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2014-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

27 серпня 2014 р.
Справа № 802/2962/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Сала
П.І.,

за участю

секретаря судового засідання:
Крисько І.В.,

представника позивача:
Лесика В.В.,

представників відповідача:
Терепи С.В., Слугоцького А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом: приватного підприємства
"Династія-2012"

до: Жмеринської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області

про: визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

01.08.2014 року приватне підприємство
"Династія-2012" (далі - ПП "Династія-2012")
звернулося до суду з адміністративним
позовом, у якому просить визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення Жмеринської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області (далі -
Жмеринська ОДПІ) № від 21.06.2014 року
про збільшення позивачу грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 304 390,50 грн., в тому числі
за основним платежем 202 927 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями 101
463,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що за
результатами невиїзної позапланової
документальної перевірки ПП
"Династія-2012" з питань дотримання вимог
податкового законодавства з податку на
додану вартість за період з 01.11.2013 року
по 30.11.2013 року при здійсненні
фінансово-господарських
взаємовідносин з ТОВ "Риббухмаркет"
відповідачем було складено акт №
476/22/38343842 від 22.05.2014 року про порушення
товариством вимог п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 ПК
України, в результаті чого занижено
податок на додану вартість, що підлягає
сплаті до бюджету в сумі 202 927 грн. На
підставі вказаного акту перевірки
21.06.2014 року Жмеринською ОДПІ прийнято
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення, яке, на думку
платника податків, є протиправними і
такими, що підлягає скасуванню. Зокрема
позивач посилається на те, що
податковий кредит сформовано ним
правомірно і на підставі належним
чином оформлених первинних
бухгалтерських документів, будь-яких
зауважень до змісту яких у відповідача
не було. Водночас відсутність частини
товарно-транспортних накладних, на що
вказує контролюючий орган в акті
перевірки, не може бути самостійною
підставою для виключення з податкового
кредиту сум податку на додану вартість,
сплачених постачальнику відповідних
товарно-матеріальних цінностей. Крім
того, правилами ведення податкового
обліку не передбачено обов'язковості
ведення та зберігання
товарно-транспортних накладних на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом для підтвердження
обставин щодо правомірності
віднесення до складу податкового
кредиту вартості придбаного товару.
Відтак, відсутність
товарно-транспортних накладних може
свідчити лише про факт порушення
правил перевезень автомобільним
транспортом, що не пов'язано з
дотриманням вимог податкового
законодавства. Також просить
врахувати, що більшість
товарно-транспортних накладних, які
стосуються господарських
взаємовідносин позивача з ТОВ
"Риббухмаркет" до перевірки надавалися,
однак вони з невідомих причин не були
взяті до уваги ревізором. Крім того
вважає, що акт про неможливість
проведення зустрічної звірки
контрагента не може бути підставою для
висновку про нереальність спірних
господарських операцій, оскільки такий
акт безпосередньо не стосується
позивача, суперечить наявним у
товариства первинним документам, а
його оформлення не передбачене чинним
законодавством.

У судовому засіданні представник
позивача повністю підтримав заявлені
позовні вимоги та надав пояснення
згідно з наведеними у позовній заяві
обґрунтуваннями. Просить суд
адміністративний позов задовольнити.

Представники відповідача у судовому
засіданні вимоги позивача заперечили з
мотивів, викладених у письмових
запереченнях на адміністративний
позов (а.с. 115-121). Наполягають на тому, що
при проведенні невиїзної позапланової
документальної перевірки ПП
"Династія-2012" і прийнятті оскаржуваного
рішення Жмеринська ОДПІ діяла на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені законами
України, а тому адміністративний позов
не може бути задоволений.

Дослідивши матеріали справи у їх
сукупності, заслухавши пояснення
представників сторін та оцінивши інші
докази, які є у справі, суд доходить
висновку, що заявлений
адміністративний позов належить
задовольнити з огляду на таке.

Встановлено, що ПП "Династія-2012" як
юридична особа зареєстроване 03.10.2012
року Барською районною державною
адміністрацією Вінницької області (), взяте на податковий облік
05.10.2012 року за № 486/18/13 та у спірний
період було платником ПДВ згідно із
свідоцтвом № 200146794 від 24.10.2012 року.

Основними видами діяльності ПП
"Династія-2012" є допоміжна діяльність у
рослинництві (код ВЕД 01.61), оптова
торгівля фруктами й овочами (код ВЕД
46.31), вантажний автомобільний транспорт
(код ВЕД 49.41) та оптова торгівля зерном,
необробленим тютюном, насінням і
кормами для тварин (код ВЕД 46.21).

На підставі пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, ст. 79 ПК
України та наказу Жмеринської ОДПІ № 415
від 08.05.2014 року в період з 13 по 15 травня
2014 року відповідачем була проведена
невиїзна позапланова документальна
перевірка ПП "Династія-2012" з питань
дотримання вимог податкового
законодавства з податку на додану
вартість за період з 01.11.2013 року по
30.11.2013 року при здійсненні
фінансово-господарських
взаємовідносин з ТОВ "Риббухмаркет".

За результатами перевірки складено акт
№ 476/22/38343842 від 22.05.2014 року про порушення
товариством вимог п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 ПК
України, в результаті чого занижено
податок на додану вартість, що підлягає
сплаті до бюджету на загальну суму 202 927
грн. за листопад 2013 року (а.с. 9-23).

21.06.2014 року на підставі вищезазначеного
акту прийнято податкове
повідомлення-рішення № про
збільшення ПП "Династія-2012" грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 304 390,50 грн., в тому
числі за основним платежем 202 927 грн. та
за штрафними (фінансовими) санкціями 101
463,50 грн. (а.с. 8).

Надаючи правову оцінку вказаному
рішенню суб'єкта владних повноважень,
суд керується такими мотивами.

Як вбачається зі змісту акту перевірки
№ 476/22/38343842 від 22.05.2014 року, перевіркою
повноти визначення податкового
кредиту по взаєморозрахунках ПП
"Династія-2012" з ТОВ "Риббухмаркет"
встановлено його завищення всього на
суму 202 927 грн. по декларації за листопад
2013 року, оскільки до складу такого
податкового кредиту віднесено податок
на додану вартість у товарах, факт
використання яких в господарській
діяльності платника податків не
встановлено.

При цьому податковий орган стверджує,
що окрім договору поставки № 158 від
01.12.2013 року, податкових та видаткових
накладних, товарно-транспортних
накладних та платіжних доручень,
позивачем ПП "Династія-2012" не було
надано первинних бухгалтерських
документів, які підтверджують факт
отримання, оприбуткування та
використання у господарській
діяльності товарів, придбаних у ТОВ
"Риббухмаркет", зокрема у позивача
відсутній "Журнал обліку вантажів, що
надійшли" за типовою формою № М-1,
затвердженою наказом Міністерства
статистики України № 193 від 21.06.1996 року
"Про затвердження типових форм
первинних облікових документів з
обліку сировини і матеріалів" та
"Довіреності на одержання цінностей" за
типовою формою № М-2, затвердженою
наказом Міністерства фінансів України
№ 99 від 16.05.1996 року "Про затвердження
Інструкції про порядок реєстрації
виданих, повернутих і використаних
довіреностей на одержання цінностей,
які підтверджують транспортування
продукції".

З урахуванням наведеного, беручи до
уваги відсутність частини
товарно-транспортних накладених на
підтвердження факту поставки товару та
враховуючи акт іншої державної
податкової інспекції про неможливість
проведення зустрічної звірки
контрагента, відповідач дійшов
висновку про те, що господарські
операції ПП "Династія-2012" з
постачальником ТОВ "Риббухмаркет" не
мали реального характеру і податковий
кредит за результатами цих операцій
сформовано позивачем неправомірно.

Однак, вищезазначені висновки
Жмеринської ОДПІ не відповідають
встановленим судом обставинам справи
та вимогам податкового закону і є
помилковими.

Так, підпунктом 14.1.181 п. 14.1 статті 14 ПК
України передбачено, що податковий
кредит - це сума, на яку платник податку
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, та
складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду (пункт 200.1 статті 200
ПК України).

В силу вимог п. 198.2 ст. 198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не
дозволяється включення до податкового
кредиту будь-яких витрат по сплаті
податку, що не підтверджені
податковими накладними. У разі коли на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

Пунктами 201.6, 201.8, 201.10 статті 201 ПК
України передбачено, що податкова
накладна є податковим документом і
підставою для нарахування сум податку,
що відноситься до податкового кредиту.
Право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку.

Отже, в разі видачі покупцю
контрагентом, який зареєстрований як
платник ПДВ, податкових накладних з
усіма необхідними реквізитами,
визначеним законом, такий покупець має
право на включення цього податку до
складу податкового кредиту за звітній
податковий період.

Встановлено, що у листопаді 2013 року ПП
"Династія-2012" сформувало податковий
кредит за результатами господарських
операцій з ТОВ "Риббухмаркет" щодо
поставки товарно-матеріальних
цінностей.

При цьому законність формування
податкового кредиту та реальність
зазначених господарських операцій
повністю підтверджується усіма
необхідними первинними
бухгалтерськими документами.

Зокрема, як вбачається з матеріалів
справи, відповідно до договору
поставки № 158 від 01.11.2013 року
постачальник ТОВ "Риббухмаркет"
зобов'язується систематично
передавати (поставляти) товар у
власність ПП "Династія-2012" відповідно
до специфікацій, а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
поставлений товар (а.с. 24-35).

На виконання умов вказаного договору
та відповідно до підписаних сторонами
специфікацій № 1 від 01.11.2013 року, № 2 від
04.11.2013 року, № 3 від 07.11.2013 року, № 4 від
12.12.2013 року, № 5 від 15.11.2013 року, № 6 від
22.11.2013 року, № 7 від 26.11.2013 року та № 8 від
28.11.2013 року у листопаді 2013 року ТОВ
"Риббухмаркет" було поставлено
позивачу товарно-матеріальні цінності
(олію соєву, макуху соєву, макуху
соняшника) на загальну суму 1 217 561,60 грн.,
в тому числі ПДВ - 202 927 грн.

У зв'язку з поставкою товару оформлено
наступні первинні бухгалтерські
документи (а.с. 57-102):

- видаткова накладна № 110115 від 01.11.2013
року (макуха соняшникова в кількості
36,52 т.) на загальну суму 51 128 грн., в тому
числі ПДВ в сумі 8521,33 грн.;

- видаткова накладна № 110412 від 04.11.2013
року (олія соєва в кількості 8 т) на
загальну суму 58 000 грн., в тому числі ПДВ
в сумі 9666,67 грн.;

- видаткова накладна № 110510 від 05.11.2013
року (олія соєва в кількості 8 т) на
загальну суму 58 000 грн., в тому числі ПДВ
в сумі 9666,67 грн.;

- видаткова накладна № 110603 від 06.11.2013
року (олія соєва в кількості 7,64 т) на
загальну суму 55 390 грн., в тому числі ПДВ
в сумі 9231,67 грн.;

- видаткова накладна № 110705 від 07.11.2013
року (олія соєва в кількості 8 т) на
загальну суму 58 560 грн., в тому числі ПДВ
в сумі 9760 грн.;

- видаткова накладна № 111103 від 11.11.2013
року (олія соєва в кількості 4,7 т) на
загальну суму 34 696,80 грн., в тому числі
ПДВ в сумі 5782,80 грн.;

- видаткова накладна № 111206 від 12.11.2013
року (макуха соєва в кількості 13 т) на
загальну суму 58 500 грн., в тому числі ПДВ
в сумі 9750 грн.;

- видаткова накладна № 111307 від 13.11.2013
року (макуха соєва в кількості 13 т) на
загальну суму 58 500 грн., в тому числі ПДВ
в сумі 9750 грн.;

- видаткова накладна № 111409 від 14.11.2013
року (макуха соєва в кількості 12 т) на
загальну суму 54 000 грн., в тому числі ПДВ
в сумі 9000 грн.;

- видаткова накладна № 111506 від 15.11.2013
року (олія соєва в кількості 8 т) на
загальну суму 58 000 грн., в тому числі ПДВ
в сумі 9666,67 грн.;

- видаткова накладна № 111814 від 18.11.2013
року (олія соєва в кількості 8 т) на
загальну суму 58 000 грн., в тому числі ПДВ
в сумі 9666,67 грн.;

- видаткова накладна № 111908 від 19.11.2013
року (олія соєва в кількості 8 т) на
загальну суму 58 000 грн., в тому числі ПДВ
в сумі 9666,67 грн.;

- видаткова накладна № 112008 від 20.11.2013
року (олія соєва в кількості 8 т) на
загальну суму 58 000 грн., в тому числі ПДВ
в сумі 9666,67 грн.;

- видаткова накладна № 112115 від 21.11.2013
року (олія соєва в кількості 7,6 т) на
загальну суму 55 100 грн., в тому числі ПДВ
в сумі 9183,33 грн.;

- видаткова накладна № 112209 від 22.11.2013
року (олія соєва в кількості 8 т) на
загальну суму 58 560 грн., в тому числі ПДВ
в сумі 9760 грн.;

- видаткова накладна № 112510 від 25.11.2013
року (олія соєва в кількості 8 т) на
загальну суму 58 560 грн., в тому числі ПДВ
в сумі 9760 грн.;

- видаткова накладна № 112511 від 25.11.2013
року (олія соєва в кількості 4,6 т) на
загальну суму 33964,80 грн., в тому числі
ПДВ в сумі 5660,80 грн.;

- видаткова накладна № 112609 від 26.11.2013
року (олія соєва в кількості 8 т) на
загальну суму 58 000 грн., в тому числі ПДВ
в сумі 9666,67 грн.;

- видаткова накладна № 112610 від 26.11.2013
року (олія соєва в кількості 8 т) на
загальну суму 58 000 грн., в тому числі ПДВ
в сумі 9666,67 грн.;

- видаткова накладна № 112710 від 27.11.2013
року (олія соєва в кількості 5,64 т) на
загальну суму 40 890 грн., в тому числі ПДВ
в сумі 6815 грн.;

- видаткова накладна № 112811 від 28.11.2013
року (макуха соєва в кількості 24 т) на
загальну суму 38 400 грн., в тому числі ПДВ
в сумі 6400 грн.;

- видаткова накладна № 112940 від 29.11.2013
року (макуха соєва в кількості 24,22 т) на
загальну суму 38 752 грн., в тому числі ПДВ
в сумі 6458,67 грн.

- податкова накладна № 110115 від 01.11.2013
року (макуха соняшникова в кількості 3
шт.) на загальну суму 51 128 грн., в тому
числі ПДВ в сумі 8521,33 грн.;

- податкова накладна № 110412 від 04.11.2013
року (олія соєва в кількості 8 т) на
загальну суму 58 000 грн., в тому числі ПДВ
в сумі 9666,67 грн.;

- податкова накладна № 110510 від 05.11.2013
року (олія соєва в кількості 8 т) на
загальну суму 58 000 грн., в тому числі ПДВ
в сумі 9666,67 грн.;

- податкова накладна № 110603 від 06.11.2013
року (олія соєва в кількості 7,64 т) на
загальну суму 585 390 грн., в тому числі ПДВ
в сумі 9231,67 грн.;

- податкова накладна № 110705 від 07.11.2013
року (олія соєва в кількості 8 т) на
загальну суму 58 560 грн., в тому числі ПДВ
в сумі 9760 грн.;

- податкова накладна № 110803 від 08.11.2013
року (олія соєва в кількості 8 т) на
загальну суму 58 560 грн., в тому числі ПДВ
в сумі 9760 грн.;

- податкова накладна № 111103 від 11.11.2013
року (олія соєва в кількості 4,7 т) на
загальну суму 34 696,80 грн., в тому числі
ПДВ в сумі 5782,80 грн.;

- податкова накладна № 111206 від 12.11.2013
року (макуха соєва в кількості 13 т) на
загальну суму 58 500 грн., в тому числі ПДВ
в сумі 9750 грн.;

- податкова накладна № 111307 від 13.11.2013
року (макуха соєва в кількості 13 т) на
загальну суму 58 500 грн., в тому числі ПДВ
в сумі 9750 грн.;

- податкова накладна № 111409 від 14.11.2013
року (макуха соєва в кількості 12 т) на
загальну суму 54 000 грн., в тому числі ПДВ
в сумі 9000 грн.;

- податкова накладна № 111506 від 15.11.2013
року (олія соєва в кількості 8 т) на
загальну суму 58 000 грн., в тому числі ПДВ
в сумі 9666,67 грн.;

- податкова накладна № 111814 від 18.11.2013
року (олія соєва в кількості 8 т) на
загальну суму 58 000 грн., в тому числі ПДВ
в сумі 9666,67 грн.;

- податкова накладна № 111908 від 19.11.2013
року (олія соєва в кількості 8 т) на
загальну суму 58 000 грн., в тому числі ПДВ
в сумі 9666,67 грн.;

- податкова накладна № 112008 від 20.11.2013
року (олія соєва в кількості 8 т) на
загальну суму 58 000 грн., в тому числі ПДВ
в сумі 9666,67 грн.;

- податкова накладна № 112115 від 21.11.2013
року (олія соєва в кількості 7,6 т) на
загальну суму 55 100 грн., в тому числі ПДВ
в сумі 9183,33 грн.;

- податкова накладна № 112209 від 22.11.2013
року (олія соєва в кількості 8 т) на
загальну суму 58 560 грн., в тому числі ПДВ
в сумі 9760 грн.;

- податкова накладна № 112510 від 25.11.2013
року (олія соєва в кількості 8 т) на
загальну суму 58 560 грн., в тому числі ПДВ
в сумі 9760 грн.;

- податкова накладна № 112511 від 25.11.2013
року (олія соєва в кількості 4,6 т) на
загальну суму 33964,80 грн., в тому числі
ПДВ в сумі 5660,80 грн.;

- податкова накладна № 112609 від 26.11.2013
року (олія соєва в кількості 8 т) на
загальну суму 58 000 грн., в тому числі ПДВ
в сумі 9666,67 грн.;

- податкова накладна № 112610 від 26.11.2013
року (олія соєва в кількості 8 т) на
загальну суму 58 000 грн., в тому числі ПДВ
в сумі 9666,67 грн.;

- податкова накладна № 112710 від 27.11.2013
року (олія соєва в кількості 5,64 т) на
загальну суму 40 890 грн., в тому числі ПДВ
в сумі 6815 грн.;

- податкова накладна № 112811 від 28.11.2013
року (макуха соняшникова в кількості 24
т) на загальну суму 38 400 грн., в тому
числі ПДВ в сумі 6400 грн.;

- податкова накладна № 112940 від 29.11.2013
року (макуха соняшникова в кількості
24,22 т) на загальну суму 38 752 грн., в тому
числі ПДВ в сумі 6458,67 грн.

Оплату поставлених ТМЦ позивачем
здійснено в повному обсязі відповідно
до платіжного доручення № 2533 від 16.12.2013
року на загальну суму 121 756,20 грн., в тому
числі ПДВ - 20 292,70 грн., та платіжного
доручення № 35 від 15.01.2014 року на
загальну суму 1 095 805,40 грн., в тому числі
ПДВ 182 634,23 грн. (а.с. 36-40, 129-130).

Транспортування придбаного позивачем
товару здійснювалось за рахунок
постачальника ТОВ "Риббухмаркет", що
відображено в акті перевірки (стор. 6-7
акту) та підтверджується, зокрема,
товарно-транспортними накладними №
110115 від 01.11.2013 року про перевезення
макухи соняшникова в кількості 36,52 т. на
загальну суму 51 128 грн.; № 110412 від 04.11.2013
року про перевезення олії соєвої в
кількості 19,98 т. на загальну суму 144 855
грн., № 110705 від 11.11.2013 року про
перевезення олії соєвої в кількості 20,74
т. на загальну суму 151 816,80 грн., № 111206 від
12.11.2013 року про перевезення макухи
соєвої в кількості 38 т. на загальну суму
171 000 грн., № 111506 від 14.11.2013 року про
перевезення олії соєвої в кількості 19,66
т. на загальну суму 142 535 грн., № 111908 від
19.11.2013 року про перевезення олії соєвої
в кількості 23,6 т. на загальну суму 171 100
грн., № 112209 від 22.11.2013 року про
перевезення олії соєвої в кількості 20,64
т. на загальну суму 151 084,80 грн., № 111908 від
27.11.2013 року про перевезення олії соєвої
в кількості 21,64 т. на загальну суму 156 890
грн. та № 110315 від 29.11.2013 року про
перевезення макухи соняшникової в
кількості 48,22 т. на загальну суму 77 152
грн. (а.с. 48-56).

Усі вищевказані документи подавалися
до перевірки, однак, як встановлено в
ході розгляду справи, не були враховані
податковим органом і жодної оцінки в
акті перевірки відповідач їм не надав.
Водночас у судовому засіданні
ревізором зазначено, що будь-яких
зауважень до правильності їх
оформлення під час проведення
перевірки не виникало.

Суд бере до уваги те, що Податковий
кодекс України не встановлює вимог до
форми чи виду документів, які були б
належні для цілей податкового обліку,
тобто були б обов'язковими для
підтвердження формування податкового
кредиту.

Відтак, підлягають застосуванню
загальні вимоги до первинного
документу, які встановлені ст. 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні", тобто
документи повинні мати ті обов'язкові
реквізити, про які йшлося раніше.

Надані позивачем до перевірки
документи (договори, видаткові та
податкові накладні,
товарно-транспортні накладні, платіжні
відомості) є первинними документами у
розумінні вимог статті 9 цього Закону
та у своїй сукупності повністю
підтверджують факт здійснення спірних
господарських операцій. При цьому
відповідач не мав зауважень до
правильності оформлення таких
первинних документів.

Разом із тим, сукупність первинних,
розрахункових та інших документів, які
зазвичай супроводжують такого роду
операції, підтверджує фактичне
здійснення господарських операцій і не
дає підстав для сумніву у їх реальності
або безтоварності. Характер спірних
операцій з ТОВ "Риббухмаркет"
відповідає звичайній господарській
діяльності позивача та видам його
основної діяльності.

Натомість посилання податкового
органу на відсутність у позивача
журналу обліку вантажів, довіреностей
на одержання цінностей та частини
товарно-транспортних накладних, як
доказу безтоварності вищезазначених
господарських операцій, суд вважає
безпідставними.

Так, згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" питання
організації бухгалтерського обліку на
підприємстві належать до компетенції
його власника (власників) або
уповноваженого органу (посадової
особи) відповідно до законодавства та
установчих документів.

Підприємство самостійно визначає за
погодженням з власником (власниками)
або уповноваженим ним органом
(посадовою особою) відповідно до
установчих документів облікову
політику підприємства; обирає форму
бухгалтерського обліку як певну
систему регістрів обліку, порядку і
способу реєстрації та узагальнення
інформації в них з додержанням єдиних
засад, встановлених цим Законом, та з
урахуванням особливостей своєї
діяльності і технології обробки
облікових даних; розробляє систему і
форми внутрішньогосподарського
(управлінського) обліку, звітності і
контролю господарських операцій,
визначає права працівників на
підписання бухгалтерських документів;
затверджує правила документообороту і
технологію обробки облікової
інформації, додаткову систему
рахунків і регістрів аналітичного
обліку (ч. 5 ст. 8 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні").

Журнал обліку вантажів, що надійшли
(форма № М-1), типова форма якого
затверджена наказом Міністерства
статистики України № 193 від 21.06.1996,
застосовується для обліку та контролю
за надходженням і оприбуткуванням
матеріальних цінностей, а не для
підтвердження транспортування
продукції, як помилково вважає
відповідач. Крім того, введення такого
первинного облікового документа не є
загальнообов'язковим та не передбачено
обліковою політикою ПП "Династія-2012"
(протилежного відповідачем не
доведено).

Також суд не приймає до уваги тверджень
відповідача про те, що позивачем не
було надано до перевірки довіреності
на одержання цінностей за типовою
формою № М-2, оскільки по-перше,
податковим органом не представлено
адресованої позивачу вимоги про
надання конкретних документів, зокрема
довіреностей на одержання
матеріальних цінностей; по-друге, такі
довіреності не є первинними
бухгалтерськими документами в
розумінні вимог закону, що дають право
на формування показників податкової
звітності і, по-третє, їх відсутність у
позивача не може бути підставою для
висновків про нереальність
господарських операцій якщо з інших
даних вбачається, що фактичний рух
активів або зміни у власному капіталі
чи зобов'язаннях платника податків у
зв'язку з його господарською
діяльністю мали місце.

Крім того, відповідно до п. 2.4 договору
поставки № 158 від 01.11.2013 року,
укладеного між ПП "Династія-2012" та ТОВ
"Риббухмаркет", відпуск і відвантаження
товару підтверджується податковою та
видатковою накладними, а в разі
необхідності на вимогу сторони
договору надається
товарно-транспортна накладна.

Отже, відсутність у позивача частини
товарно-транспортних накладних на
перевезення вантажів сама по собі
також не може свідчити про
безтоварність спірних операцій, тим
паче, що більшість
товарно-транспортних накладних
позивачем було надано до перевірки і,
як встановлено судом, зауважень до їх
змісту у відповідача не було.

Крім того, згідно з наказом
Міністерства транспорту України № 363
від 14.10.1997 року про затвердження Правил
перевезення вантажів автомобільним
транспортом в Україні (далі - Правила),
такі правила розроблені на виконання
ряду державних документів, спрямованих
на забезпечення схоронності вантажів,
захисту їх від розкрадання, безпеки
пасажирів на транспорті, боротьби зі
злочинністю.

Дотримання Правил, зокрема вимоги про
наявність товарно-транспортних
накладних під час перевезення
вантажів, є обов'язковим для
перевізників. За їх порушення останні
можуть бути притягнуті до
відповідальності органами, що
здійснюють контроль за дотриманням
вимог законодавства про автомобільний
транспорт у процесі виконання
перевезень вантажів.

Таким чином, розроблені Міністерством
транспорту України Правила стосуються
винятково порядку здійснення
перевезень і не мають відношення до
бухгалтерського та податкового обліку
підприємств, які є відправниками
вантажу й вантажоодержувачами, не
можуть встановлювати правила ведення
зазначених видів обліку.

Крім того, товарно-транспортні
накладні не відносяться до
обов'язкових документів податкової
звітності, передбаченої Податковим
кодексом України.

Необхідно також зазначити, що
документи та інші дані, які
спростовують реальність здійснення
господарських операцій, що відображені
в податковому обліку, повинні
оцінюватись з урахуванням специфіки
кожної господарської операції - умов
перевезення, змісту послуг, що
надаються, тощо, а сама по собі
наявність чи відсутність окремих
документів та помилки у їх оформленні
не є підставою для висновків про
відсутність господарських операцій,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце,
про що вже йшлося раніше.

Натомість відповідачем не надано
належних і допустимих доказів, які б
об'єктивно ставили під сумнів фактичне
здійснення цих операцій. Також ним не
наведено обставин та доказів, які б
свідчили про невідповідність
господарських операцій цілям та
завданням статутної діяльності
позивача, збитковості здійснених
операцій або інших обставин, які б
окремо або в сукупності могли свідчити
про їх фіктивність чи про те, що дії
позивача і його контрагента були
спрямовані на отримання незаконної
податкової вигоди.

Сам акт перевірки не містить
документального підтвердження
стосовно фінансово-господарських
відносин позивача по
взаєморозрахунках з контрагентом, а
викладені у ньому висновки щодо
відсутності реального настання
правових наслідків за цими
господарськими операціями суперечать
первинним бухгалтерським документам
позивача та під час розгляду справи не
підтвердилися.

Податковий орган обґрунтовує
правомірність свого рішення
нереальністю спірних господарських
операцій, посилаючись при цьому
переважно на акт перевірки ДПІ у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві №
1055/26-55-22-09/38651204 від 02.04.2014 року про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ "Риббухмаркет".

Однак, суд зазначає, що Податковий
кодекс України виникнення у платника
податку на додану вартість права на
податковий кредит не ставить у
залежність від дотримання вимог
податкового законодавства іншими
суб'єктами господарювання. Положення
щодо надмірної сплати податку, як
необхідної умови його повернення з
бюджету платникові, стосується саме
цього платника і сплати ним податку в
ціні товарів (послуг) постачальникам.
Несплата продавцем податку на додану
вартість до бюджету, у разі фактичного
здійснення господарської операції, не
впливає на формування податкового
кредиту покупцем та не є підставою для
позбавлення останнього права на
відшкодування цього податку, якщо він
виконав усі передбачені законом умови
отримання такого відшкодування і має
всі документальні підтвердження
розміру заявленого податкового
кредиту.

Вказана правова позиція викладена
також у постановах Верховного Суду
України від 22.10.2010 року та 31.01.2011 року.
Крім того, вона повністю узгоджується з
практикою Європейського суду з прав
людини, який у своєму рішенні від 22.01.2009
року (справа "Булвес" АД проти Болгарії")
констатував, що платник податку не
повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ другий раз, а також
сплачувати пеню. На думку
Європейського суду, такі вимоги стали
надмірним тягарем для платника
податку, що порушило справедливий
баланс, який повинен підтримуватись
між вимогами суспільного інтересу та
вимогами захисту прав власності.

Крім того, відповідачем не
представлено документального
підтвердження порушення кримінального
провадження за фактом фіктивної
господарської діяльності ТОВ
"Риббухмаркет" та набрання законної
сили обвинувального вироку щодо осіб,
які допустили таке кримінальне
правопорушення.

З огляду на викладене суд приходить до
переконання, що висновки акту
перевірки Жмеринської ОДПІ № 476/22/38343842
від 22.05.2014 року про укладення ПП
"Династія-2012" з ТОВ "Риббухмаркет"
правочину без мети реального настання
правових наслідків, обумовлених ними,
та виключно з метою отримання
податкової вигоди, ґрунтуються не на
документах первинного бухгалтерського
та податкового обліку, а на сумнівах і
припущеннях, що є недопустимим при
складанні офіційного документа
органом державної податкової служби.

Відтак, безпідставними та
необґрунтованими слід вважати
твердження податкового органу про
неправомірність включення позивачем
до податкового кредиту сум податку на
додану вартість, сплаченого у зв'язку
із придбанням товарно-матеріальних
цінностей (послуг, робіт) у
вищевказаного контрагента та
заниження у зв'язку з цим грошових
зобов'язань з податку на додану
вартість на суму 202 927 грн. за листопад
2013 року.

Тому податкове повідомлення-рішення №
від 21.06.2014 року визнається судом
протиправними і такими, що підлягає
скасуванню.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті вони на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено).

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Виходячи з приписів вказаної норми
процесуального права, при розгляді
судом спору щодо правомірності рішення
органу державної податкової служби,
яким платнику податків донараховані
податкові зобов'язання, презюмується
добросовісність платника податків,
якщо зазначеним органом не доведено
інше.

Перевіривши юридичну та фактичну
обґрунтованість доводів сторін,
оцінивши докази суб'єкта владних
повноважень на підтвердження
правомірності свого рішення та докази,
надані позивачем, суд доходить
висновку про наявність підстав для
визнання протиправним і скасування
оспорюваного податкового
повідомлення-рішення Жмеринської ОДПІ,
а тому адміністративний позов ПП
"Династія-2012" належить задовольнити у
повному обсязі.

Питання про розподіл судових витрат у
справі вирішується судом відповідно до
вимог ч. 1 ст. 94 КАС України та ч. 3 ст. 4
Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 160, 162, 163,
167, 254 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Жмеринської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області № від 21.06.2014 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь приватного підприємства
"Династія-2012" (ідентифікаційний код
38343842) сплачений при зверненні до
адміністративного суду судовий збір у
розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім)
грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили в
порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Сало Павло Ігорович