Справа № 823/2266/14
Суддя: П.Г. Паламар
Дата ухвалення: 2014-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2014 року
справа № 823/2266/14

м. Черкаси

15 год. 17 хв.

Черкаський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Паламар П.Г.,

при секретарі Овсієнко О.І.,

за участю представника позивача ОСОБА_1
- за довіреністю, представника
відповідача Теслі В.І. - за довіреністю,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Черкаси адміністративну
справу за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до Смілянської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Черкаській області про
визнання нечинним та скасування
рішення,-

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного
адміністративного суду з позовною
заявою звернувся ФОП ОСОБА_3 (далі -
позивач) до Смілянської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області (далі - відповідач,
Смілянська ОДПІ), в якому просить
визнати нечинним та скасувати рішення,
оформлене наказом начальника
Смілянської ОДПІ від 18.07.2014р. за № 451 про
проведення фактичної перевірки.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
зазначив, що в наказі начальника
Смілянської ОДПІ не зазначені
передбачені обставини, що дають право
контролюючому органу здійснювати
фактичну перевірку з інших питань,
передбачених п. п. 80.2.1 - 80.2.6 ст. 80
Податкового кодексу України (далі -
ПКУ). Тобто відповідних обставин
(підстав), передбачених законом, у
контролюючого органу не було, однак
начальник Смілянської ОДПІ незаконно
призначив фактичну перевірку та
уповноважив працівників Смілянської
ОДПІ діяти в незаконний спосіб.
Відповідно до п.п. 21.1.1 п. 21.1 ст. 21 ПКУ,
посадові особи контролюючих органів
зобов'язані дотримуватися Конституції
України та діяти виключно у
відповідності з цим Кодексом та іншими
законами України, іншими нормативними
актами. В зв'язку з цим, позивач вважає,
що прийняте рішення, оформлене наказом
начальника Смілянської ОДПІ від
18.07.2014р. за № 451 про проведення
фактичної перевірки є незаконним та
підлягає скасуванню.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
позов просив задовольнити з підстав,
викладених в позовній заяві та
додаткових поясненнях по справі.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнав та просив суд у їх
задоволенні відмовити. У запереченні
та доповненні до заперечення
представник відповідача, з посиланням
на Податковий кодекс України вказав на
правомірність дій та рішень
Смілянської ОДПІ.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши подані документи і
матеріали, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, суд прийшов до наступного.

Позивач -ОСОБА_3 зареєстрований як
фізична особа-підприємець,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

З матеріалів справи вбачається, що
16.07.2014р. на адресу відповідача надійшло
депутатське звернення від депутата
Смілянської міської ради з інформацією
про те, що на його адресу, як до депутата
надходять численні скарги та звернення
від жителів міста Сміла з питань
порушення правил торгівлі в частині
продажу тютюнових виробів та
алкогольних напоїв неповнолітнім
особам, особливо в вечірній час,
реалізації продуктів харчування
особами, які не оформлені на роботу
згідно трудового законодавства та не
мають санітарних книжок, що може
викликати спалах інфекційних
захворювань у літній період. Крім того,
при реалізації товарів покупцям не
видаються касові чеки, що позбавляє
можливості повернення неякісного
товару. З метою вирішення даного
питання та керуючись ст.ст.10-13 Закону
України "Про статус депутатів місцевих
рад", в межах чинного законодавства та
компетенції органів доходів та зборів
просить перевірити та вжити заходів
щодо усунення та недопущення в
подальшому порушень чинного
законодавства суб'єктами
господарювання.

На підставі цього, 18.07.2014р. начальником
Смілянської ОДПІ видано наказ № 451 про
проведення фактичної перевірки
позивача щодо дотримання норм
законодавства з питань регулювання
обігу готівки, порядку здійснення
платником податку розрахункових
операцій, ведення касових операцій,
наявності ліцензій, патентів, свідоцтв,
у тому числі про виробництво та обіг
підакцизних товарів, дотриманням
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками.

Відповідно до пункту 75.1 ст. 75 ПКУ
передбачено, що контролюючі органи
мають право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки.

Пунктами 80.1, 80.2 ст. 80 ПКУ визначено, що
фактична перевірка здійснюється без
попередження платника податків (особи).
Фактична перевірка може проводитися на
підставі рішення керівника
контролюючого органу, оформленого
наказом, копія якого вручається
платнику податків або його
уповноваженому представнику, або
особам, які фактично проводять
розрахункові операції під розписку до
початку проведення такої перевірки
таза наявності хоча б однієї з таких
обставин: у разі коли за результатами
перевірок інших платників податків
виявлено факти, які свідчать про
можливі порушення платником податків
законодавства щодо виробництва та
обігу підакцизних товарів, здійснення
платником податків розрахункових
операцій, ведення касових операцій,
наявності патентів, ліцензій та інших
документів, контроль за наявністю яких
покладено на контролюючі органи, та
виникає необхідність перевірки таких
фактів; у разі отримання в
установленому законодавством порядку
інформації від державних органів або
органів місцевого самоврядування, яка
свідчить про можливі порушення
платником податків законодавства,
контроль за яким покладено на
контролюючі органи, зокрема, щодо
здійснення платниками податків
розрахункових операцій, ведення
касових операцій, наявності патентів,
ліцензій, та інших документів, контроль
за наявністю яких покладено на
контролюючі органи, виробництва та
обігу підакцизних товарів; письмового
звернення покупця (споживача),
оформленого відповідно до закону, про
порушення платником податків
установленого порядку проведення
розрахункових операцій, касових
операцій, патентування або
ліцензування; неподання суб'єктом
господарювання в установлений законом
строк обов'язкової звітності про
використання реєстраторів
розрахункових операцій, розрахункових
книжок та книг обліку розрахункових
операцій, подання їх із нульовими
показниками; отримання в установленому
законодавством порядку інформації про
порушення вимог законодавства в
частині виробництва, обліку,
зберігання та транспортування спирту,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів та цільового використання
спирту платниками податків, а також
здійснення функцій, визначених
законодавством у сфері виробництва і
обігу спирту, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів; у разі виявлення за
результатами попередньої перевірки
порушення законодавства з питань,
визначених у пункті 75.1.3; у разі
отримання в установленому
законодавством порядку інформації про
використання праці найманих осіб без
належного оформлення трудових
відносин та виплати роботодавцями
доходів у вигляді заробітної плати без
сплати податків до бюджету, а також
здійснення фізичною особою
підприємницької діяльності без
державної реєстрації.

Суд зазначає, що відповідачем у наказі
на проведення перевірки від 18.07.2014р. №
451 зазначено підставу для проведення
перевірки, а також питання, які
підлягають перевірці.

Таким чином, твердження позивача, що
відповідачем повинні перевірятись
лише обставини зазначені у п. п. 80.2.7 п.
80.2 ст. 50 ПКУ є необґрунтованими.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що на підставі наказу,
відповідачем проведено перевірку за
дотримання суб'єктами господарювання
порядку проведення розрахунків за
товари (послуги), вимог з регулювання
обігу готівки, наявності торгових
патентів і ліцензій 18.07.2014р., про що
складено акт (довідка)
№1163/23-04-17-0108/НОМЕР_1.

Наказ та направлення на перевірку
вручено позивачу, про що свідчить
відмітка з підписом про вручення
18.07.2014р.

Допуск посадових осіб контролюючих
органів до проведення фактичної
перевірки здійснюється згідно із
статтею 81 цього Кодексу, якою
передбачено право платника не
допустити посадових осіб органу
державної податкової служби до
проведення документальної виїзної або
фактичної перевірки у разі
недотримання ними умов та порядку
допуску до перевірки.

Суд погоджується з твердженням
представника відповідача, що допуск до
перевірки нівелює правові наслідки
процедурних порушень (у разі їх
наявності), допущених контролюючим
органом при призначенні та проведенні
фактичної перевірки.

Таким чином, оскільки на час вирішення
даного спору фактичну перевірку,
призначену наказом, проведено, а за її
наслідками складено відповідний акт
про результати перевірки, то
оспорюваний наказ вичерпав свою дію, а
тому не підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Кодексом адміністративного
судочинства України(ч.3 ст.2)
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Таким чином, виходячи з меж заявлених
позовних вимог, чинного законодавства
України та матеріалів справи, суд
дійшов висновку, що викладені в
позовній заяві доводи позивача є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони - суб'єкта владних повноважень,
суд присуджує з іншої сторони всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати, пов'язані
із залученням свідків та проведенням
судових експертиз.

Оскільки спір вирішено на користь
суб'єкта владних повноважень,
звільненого від сплати судового збору,
а також за відсутності витрат,
пов'язаних із залученням свідків та
проведенням судових експертиз, судові
витрати (судовий збір) стягненню не
підлягають.

Керуючись ст. ст. 11, 14, 70, 71, 94, 159-163 КАС
України, Черкаський окружний
адміністративний суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду
може бути подана до Київського
апеляційного адміністративного суду
через Черкаський окружний
адміністративний суд в порядку ст. 186
КАС України.

Суддя
П.Г. Паламар

Повний текст постанови
виготовлено 01 вересня 2014 року