Справа № 823/2421/14
Суддя: В.І. Коваленко
Дата ухвалення: 2014-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 року
справа № 823/2421/14

16 год. 08 хв.
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний
суд в складі:

головуючого судді - Коваленка В.І.,

за участю секретаря - Савости С.В.,

за участю представників:

позивача - Коваля І.І. за довіреністю,

відповідача - Юрченка В.О. за
довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом державної фінансової
інспекції в Черкаській області до
державного навчального закладу
«Іркліївський професійний аграрний
ліцей» про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Державна фінансова інспекція в
Черкаській області звернулась до суду
з адміністративним позовом до
державного навчального закладу
«Іркліївський професійний аграрний
ліцей», в якому просить:

- зобов'язати державний навчальний
заклад «Іркліївський професійний
аграрний ліцей» виконати п.2 вимог
Золотоніської ОДФІ від 09.01.2014 № 03-17/7
щодо стягнення з ОСОБА_3 коштів в сумі
2412,07 грн., з ОСОБА_4 - 2412,07 грн., з ОСОБА_5 -
1206 грн., з ОСОБА_6 - 1014,48 грн., з ОСОБА_7
-3172,37 грн., з ОСОБА_8 - 3172,37 грн.;

- зобов'язати державний навчальний
заклад «Іркліївський професійний
аграрний ліцей» виконати п.6 вимог
Золотоніської ОДФІ від 09.01.2014 № 03-17/7
щодо відшкодування, з урахуванням
положень ст. 130-136 КЗпП України, за
рахунок винної особи шкоди, що
заподіяна внаслідок зайвого
нарахування та сплати єдиного
соціального внеску в сумі 9113,10 грн.;

- зобов'язати державний навчальний
заклад «Іркліївський професійний
аграрний ліцей» виконати п.7 вимог
Золотоніської ОДФІ від 09.01.2014 № 03-17/7
щодо стягнення з ПП ОСОБА_9 коштів в
сумі 131576 грн.;

- зобов'язати державний навчальний
заклад «Іркліївський професійний
аграрний ліцей» виконати п.8 вимог
Золотоніської ОДФІ від 09.01.2014 № 03-17/7
щодо стягнення з ПП «Енергоплазма»
коштів в сумі 141820,80 грн.

Представник позивача подав заяву про
зменшення позовних вимог, в якій
просив:

- зобов'язати державний навчальний
заклад «Іркліївський професійний
аграрний ліцей» виконати п.2 вимог
Золотоніської ОДФІ від 09.01.2014 № 03-17/7
щодо стягнення з ОСОБА_3 коштів в сумі
2412,07 грн., з ОСОБА_4 - 2412,07 грн., з ОСОБА_5 -
1206 грн., з ОСОБА_6 - 1014,48 грн., з ОСОБА_7
-3172,37 грн.;

- зобов'язати державний навчальний
заклад «Іркліївський професійний
аграрний ліцей» виконати п.6 вимог
Золотоніської ОДФІ від 09.01.2014 № 03-17/7
щодо відшкодування, з урахуванням
положень ст. 130-136 КЗпП України, за
рахунок винної особи шкоди, що
заподіяна внаслідок зайвого
нарахування та сплати єдиного
соціального внеску в сумі 9113,10 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що протягом жовтня-листопада
2013 року працівниками Золотоніської
об'єднаної державної фінансової
інспекції в Черкаській області (далі -
Золотоніська ОДФІ) проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
відповідача за період з 01.01.2011р. по
30.09.2013р. За наслідками ревізії складено
акт №
03-17/67 від 27.12.2013р. Ревізією
правильності, повноти та своєчасності
надходження коштів за навчання, шляхом
співставлення виписок УДКСУ у
Чорнобаївському районі з договорами та
наказами про зарахування на навчання
встановлено, що протягом 2012-2013 років
Ліцеєм недоотримано коштів за навчання
(6 осіб, які закінчили навчання) в сумі
13389 грн. 43 коп. Як зазначає позивач
суцільною ревізією дотримання
законодавства при використанні коштів
на сплату обов'язкових платежів до
державних цільових фондів встановлено,
що у вересні 2013 року бухгалтеру ОСОБА_10
при звільненні нараховано компенсацію
за невикористану відпустку в сумі 25 105
грн. 04 коп. та єдиний соціальний внесок
в сумі 9 113 грн. 10 коп. Єдиний соціальний
внесок в повній мірі перераховано до
управління Пенсійного фонду України у
Чорнобаївському районі.

Позивач вважає, що суми грошових
компенсацій у разі невикористання
щорічних (основної та додаткових)
відпусток є платою за невідпрацьований
час, отже, на зазначені суми
компенсацій, які виплачуються
звільненим особам, єдиний соціальний
внесок не нараховується. На думку
позивача, відповідачем порушено
положення частини другої статті 7
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» № 2464
від 08.07.2010р. (далі - Закон № 2464), тому
незаконно нараховано та сплачено
єдиний соціальний внесок в сумі 9 113 грн.
10 коп., чим завдано матеріальної шкоди
(збитків) ліцею на відповідну суму.

Оскільки вимоги Золотоніської ОДФІ від
09.01.2014 № 03-17/7 про усунення зазначених
порушень не виконані в повному обсязі,
то позивач вважає, що його позов
підлягає задоволенню.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
наполягав на їх задоволенні.

Відповідач подав до суду заперечення
проти адміністративного позову в яких
зазначив, що усім особам, які мають
заборгованість за навчання направлено
листи з вимогою оплатити вищезазначені
кошти, однак лише ОСОБА_8 сплатив
заборгованість. Решта боржників
відмовились сплачувати кошти за
навчання. Відповідач повідомив, що ним
готуються документи для передачі їх в
органи прокуратури з метою звернення
до суду в інтересах ліцею до боржників,
оскільки відповідач не має штатного
юриста та коштів для оплати судового
збору.

Щодо вимог позивача про необхідність
відшкодування за рахунок винних осіб
надмірно сплачениих сум єдиного
соціального внеску, відповідач
зазначив, що він звертався до Головного
управління Пенсійного фонду України у
Черкаській області, на що останнім
надана відповідь, що оскільки
зазначені виплати здійснені в день
звільнення, вони є об'єктом для
нарахування та утримання єдиного
внеску.

З вищенаведених підстав відповідач
вважає, що позов задоволенню не
підлягає.

В судовому засіданні представник
відповідача проти задоволення позову
заперечив з підстав, викладених у
запереченнях на адміністративний
позов.

Заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, вивчивши та
оцінивши письмові докази в їх
сукупності, судом встановлено, що
посадовими особами Золотоніської ОДФІ
проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
відповідача за період з 01.01.2011р. по
30.09.2013р. За наслідками ревізії складено
акт № 03-17/67 від 27.12.2013р., яким
зафіксовано, що протягом 2012-2013 років
відповідачем недоотримано коштів за
навчання (6 осіб, які закінчили
навчання) в сумі 13389 грн. 43 коп., а саме
від ОСОБА_3 - 2412 грн. 07 коп., від ОСОБА_4 -
2412 грн. 07 коп., від ОСОБА_5 - 1206 грн., від
ОСОБА_6 - 1014 грн. 48 коп., від ОСОБА_7 - 3172
грн. 37 коп. від ОСОБА_8 - 3172 грн. 37 коп.

Крім того, актом перевірки зафіксовано,
що у вересні 2013 року бухгалтеру ОСОБА_10
при звільненні нараховано компенсацію
за невикористану відпустку в сумі 25 105
грн. 04 коп. та єдиний соціальний внесок
в сумі 9 113 грн. 10 коп. Єдиний соціальний
внесок в повній мірі перераховано до
управління Пенсійного фонду України у
Чорнобаївському районі. За даними акту
перевірки таке порушення мало місце
внаслідок недотримання положень
частини 1 статті 7 Закону №2464 та
підпункту 2.2.12 Інструкції зі статистики
заробітної плати, затвердженої наказом
Державного комітету статистики
України від 13 січня 2004 року № 5 та
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 27 січня 2004 р. за № 114/8713 (далі -
інструкція №5). До такого висновку
контролюючий орган прийшов з тих
міркувань, що суми грошових
компенсацій у разі невикористання
щорічних основної та додаткової
відпусток є платою за невідпрацьований
час, а тому на зазначені суми
компенсацій, які виплачуються
звільненим особам, єдиний соціальний
внесок не нараховується.

При дослідженні письмових доказів, які
містяться в матеріалах справи, судом
встановлено, що відповідачу направлено
письмові вимоги щодо усунення порушень
фінансової дисципліни №03-14/7 від
09.01.2014р. за підписом начальника
Золотоніської ОДФІ. Зокрема, пунктом 2
зазначеного документу вимагається в
порядку, визначеному законодавством,
стягнути з ОСОБА_3 кошти в сумі 2412 грн. 07
коп., з ОСОБА_4 - 2412 грн. 07 коп., з ОСОБА_5 -
1206 грн., з ОСОБА_6 - 1014 грн. 48 коп., з ОСОБА_7
- 3172 грн. 37 коп. з ОСОБА_8 - 3172 грн. 37 коп.
Пунктом 6 вимагається в порядку,
визначеному законодавством, з
урахуванням положень статей 130-136 КЗпП
України за рахунок винної особи
відшкодувати шкоду, що заподіяна
внаслідок наведеного порушення.

Як встановлено в судовому засіданні,
зазначені вимоги відповідач виконав
частково. Так, ОСОБА_8 сплатив наявну
заборгованість за навчання, що
підтверджується відомостями, які
містяться у квитанції №6 від 18.06.2014р.
Решта заборгованості залишилась
несплаченою. При цьому, відповідач лише
направив боржникам листи датовані
23.01.2014р. з вимогою сплатити
заборгованість. Інших доказів, які
свідчать, що відповідачем після
вказаної дати вживаються заходи по
стягненню заборгованості, останній не
надав, а тому суд вважає, що позов у цій
частині підлягає задоволенню.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що
в розумінні положень статті 2
Бюджетного кодексу України, який
набрав чинності 01.01.2011р., бюджетними
установами визнаються органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, а також організації,
створені ними у встановленому порядку,
що повністю утримуються за рахунок
відповідно державного бюджету чи
місцевого бюджету. Бюджетні установи є
неприбутковими.

Положеннями частини 1 статті 4
Бюджетного кодексу України
передбачено, що бюджетне законодавство
складається з: Конституції України;
цього Кодексу; закону про Державний
бюджет України; інших законів, що
регулюють бюджетні відносини,
передбачених статтею 1 цього Кодексу;
нормативно-правових актів Кабінету
Міністрів України, прийнятих на
підставі і на виконання цього Кодексу
та інших законів України, передбачених
пунктами 3 та 4 цієї частини статті;
нормативно-правових актів органів
виконавчої влади, прийнятих на
підставі і на виконання цього Кодексу,
інших законів України та
нормативно-правових актів Кабінету
Міністрів України, передбачених
пунктами 3, 4 та 5 цієї частини статті;
рішень про місцевий бюджет; рішень
органів Автономної Республіки Крим,
місцевих державних адміністрацій,
органів місцевого самоврядування,
прийнятих відповідно до цього Кодексу,
нормативно-правових актів,
передбачених пунктами 3, 4, 5, 6 і 7 цієї
частини статті.

Указом Президента України 23 квітня 2011
року № 499/2011 (далі - положення
№ 499/2011) затверджено положення про
Державну фінансову інспекцію України.

Відповідно до пункту 1 та підпункту 1
пункту 4 цього положення Державна
фінансова інспекція України
(Держфінінспекція України) є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра фінансів
України, входить до системи органів
виконавчої влади і забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно
до покладених на неї завдань здійснює
державний фінансовий контроль за:
використанням і збереженням державних
фінансових ресурсів, необоротних та
інших активів, правильністю визначення
потреби в бюджетних коштах та взяттям
зобов'язань, ефективним використанням
коштів і майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності у міністерствах та інших
органах виконавчої влади, державних
фондах, фондах загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
бюджетних установах і суб'єктах
господарювання державного сектору
економіки, а також на підприємствах, в
установах та організаціях, які
отримують (отримували у періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів, державних фондів та фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), за
дотриманням законодавства на всіх
стадіях бюджетного процесу щодо
державного і місцевих бюджетів.

Відповідно до підпункту 15 пункту 6 та
пункту 7 положення № 499/2011
Держфінінспекція України для
виконання покладених на неї завдань
має право в установленому порядку:
пред'являти керівникам та іншим особам
підприємств, установ та організацій, що
контролюються, обов'язкові до
виконання вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства.

Частиною 2 статті 15 Закону України «Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні» від 26
січня 1993 року № 2939-XII передбачено, що
законні вимоги службових осіб органу
державного фінансового контролю є
обов'язковими для виконання службовими
особами об'єктів, що контролюються.

Держфінінспекція України здійснює
свої повноваження безпосередньо та
через територіальні органи в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі, районах,
містах або міжрайонні, об'єднані в
районах та містах територіальні
органи, головних інспекторів у районах
та містах.

З огляду на викладені вище норми,
відповідач визнається бюджетною
установою та зобов'язаний виконувати
законні вимоги територіальних органів
Державної фінансової інспекції щодо
усунення виявлених під час ревізії
порушень державної фінансової
дисципліни.

Згідно з абзацом 3 підпункту 4 пункту 4
положення № 499/2011 Держфінінспекція
України відповідно до покладених на
неї завдань вживає в установленому
порядку заходів до усунення виявлених
під час здійснення державного
фінансового контролю порушень
законодавства та притягнення до
відповідальності винних осіб, а саме:
звертається до суду в інтересах
держави, якщо підконтрольною установою
не забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

Аналогічна норма міститься у пункті 10
частини 1 статті 10 Закону України «Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні»,
згідно якої органу державного
фінансового контролю надається право:
звертатися до суду в інтересах держави,
якщо підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог щодо
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

Таким чином, суд встановив, що виявлене
органом Державної фінансової
інспекції порушення фінансової
дисципліни в частині стягнення
заборгованості за навчання
відповідачем не усунуто в повному
обсязі, а тому, приймаючи до уваги
наявність у позивача повноважень щодо
зверення до суду, у разі якщо його
законні вимоги про усунення виявлених
ревізією порушень не виконані, суд
вважає позовні вимоги в цій частині є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про виконання
відповідачем пункту 6 письмових вимог
Золотоніської ОДФІ, суд вважає за
необхідне зазначити таке.

Суд звертає увагу, що виконанню
підлягають лише законні вимоги органів
Державної фінансової інспекції.

В той же час, згідно статті 7 Закону № 2464
єдиний внесок для відповідача
нараховується на суму нарахованої
заробітної плати за видами виплат, які
включають основну та додаткову
заробітну плату, інші заохочувальні та
компенсаційні виплати, у тому числі в
натуральній формі, що визначаються
відповідно до Закону України «Про
оплату праці».

Відповідно до статті 2 Закону України
«Про оплату праці» структура
заробітної плати є наступною: 1) основна
заробітна плата - це винагорода за
виконану роботу відповідно до
встановлених норм праці (норми часу,
виробітку, обслуговування, посадові
обов'язки), яка встановлюється у
вигляді тарифних ставок (окладів) і
відрядних розцінок для робітників та
посадових окладів для службовців; 2)
додаткова заробітна плата - це
винагорода за працю понад установлені
норми, за трудові успіхи та
винахідливість і за особливі умови
праці, яка включає доплати, надбавки,
гарантійні і компенсаційні виплати,
передбачені чинним законодавством;
премії, пов'язані з виконанням
виробничих завдань і функцій; 3) інші
заохочувальні та компенсаційні
виплати, до яких належать виплати у
формі винагород за підсумками роботи
за рік, премії за спеціальними
системами і положеннями, компенсаційні
та інші грошові і матеріальні виплати,
які не передбачені актами чинного
законодавства або які провадяться
понад встановлені зазначеними актами
норми.

Пунктом 2.2 Інструкції №5 визначено
перелік виплат які формують фонд
додаткової заробітної плати.

До вказаного переліку входить підпункт
2.2.12 пункту 2.2 Інструкції №5, згідно
якого до фонду додаткової заробітної
плати входить оплата, а також суми
грошових компенсацій у разі
невикористання щорічних (основної та
додаткових) відпусток та додаткових
відпусток працівникам, які мають дітей,
у розмірах, передбачених
законодавством.

При цьому, суд акцентує увагу, що
компенсація за невикористані щорічні
та додаткові відпустки звільненим
працівникам не відноситься до Переліку
видів виплат, що здійснюються за
рахунок коштів роботодавців, на які не
нараховується єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 22 грудня 2010 р. №1170.

Приймаючи до уваги наведені обставини,
суд приходить до висновку, що
нараховані в день звільнення суми
компенсації за невикористані дні
щорічної та додаткової відпусток
входять до бази нарахування єдиного
внеску, а тому вимоги позивача щодо
відшкодування сплаченої суми єдиного
внеску в розмірі 9 113 грн. 10 коп. є
неправомірними та задоволенню не
підлягають.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
чинного законодавства України та
матеріалів справи, суд дійшов висновку,
що адміністративний позов підлягає
частковому задоволенню.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 11, 14, 70, 71, 159-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Зобов'язати державний навчальний
заклад «Іркліївський професійний
аграрний ліцей» виконати п.2 вимог
Золотоніської об'єднаної державної
фінансової інспекції від 09.01.2014 №03-17/7
щодо стягнення з ОСОБА_3 коштів в сумі
2412 грн. 07 коп., з ОСОБА_4 - 2412 грн. 07 коп., з
ОСОБА_5 - 1206 грн., з ОСОБА_6 - 1014 грн. 48 коп.,
з ОСОБА_7 - 3172 грн. 37 коп.

В задоволенні інших позовних вимог
відмовити.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до вимог статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Черкаський окружний адміністративний
суд у строки та порядку передбаченому
статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
В.І. Коваленко

Повний текст постанови виготовлено
05.09.2014р.