Справа № 810/4720/14
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2014-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2014 року 810/4720/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі головуючої судді
Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
Приватного підприємства
«Обухівміськвторресурс» до Державної
податкової інспекції в Обухівському
районі Головного управління
Міндоходів у Київській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення- рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного
адміністративного суду звернулось
Приватне підприємство
«Обухівміськвторресурс» (далі -
позивач) до Державної податкової
інспекції в Обухівському районі
Головного управління Міндоходів у
Київській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції в
Обухівському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області (далі - відповідач) про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
16.07.2014року №/2018 та №/2017.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що оскаржувані податкові
повідомлення-рішення є незаконними,
оскільки прийняті на підставі
помилкових висновків про порушення ПП
«Обухівміськвторресурс» вимог
підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14,
пунктів 198.1, 198.2, 198.3 статті 198
Податкового кодексу України при
формуванні показників податкового
кредиту та податку на прибуток за
господарськими операціями з ТОВ «Прайм
Енерджи».

Позивач стверджує, що придбав
нафтопродукти (дизпаливо) у ТОВ «Прайм
Енерджи» правомірно, тому підстави для
визнання укладених договорів
нікчемними відсутні.

Представник відповідача позов не
визнав, надав суду письмові
заперечення проти позову, в яких
зазначив, що посадові особи Державної
податкової інспекції в Обухівському
районі Головного управління
Міндоходів у Київській області при
проведенні перевірки позивача та
оформленні її результатів діяли на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені законодавством
України. Податкові
повідомлення-рішення є обґрунтованими,
оскільки у ході перевірки встановлено
порушення вимог законодавства, що
свідчить про заниження ПП
«Обухівміськвторресурс» грошових
зобов'язань з податку на додану
вартість та податку на прибуток.

У судове засідання 29.08.2014 року, сторони,
повідомлені належним чином про судове
засідання, не з'явились. Позивач просив
розглядати справу у письмовому
провадженні.

Частиною шостою ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши всі фактичні обставини,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
з таких підстав.

Судом встановлено, Приватне
підприємство «Обухівміськвторресурс»
зареєстровано юридичною особою, це
підтверджується Свідоцтвом про
державну реєстрацію юридичної особи
серії А00 №107223.

Як вбачається з матеріалів справи, у
період з 11.06.2014 року по 19.06.2014 року
посадовими Державної податкової
інспекції в Обухівському районі
Головного управління Міндоходів у
Київській області, на підставі
підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78
Податкового кодексу України та на
виконання наказу від 10.06.2014 року № 231 та
№ 304 від 16.06.2014 року, проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку Приватного підприємства
«Обухівміськвторресурс» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при взаємовідносинах
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торенія»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гатіора»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Прайм Енерджи» за
весь період взаємовідносин. Результати
перевірки оформлено актом від 26.06.2014
року №1738/10-16-22-01/32152706.

За результатами проведеної перевірки
посадова особа податкового органу
дійшла висновку про порушення
позивачем наступних вимог податкового
законодавства, а саме: пункту п.п.44.1
ст.44, п.п. 138.10.3 п.138.1 ст.138, п.п. 139.1.9., п.139.1
ст.139 Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено грошове
зобов'язання з податку на прибуток та
порушення п.п.14.1.36 п.14т ст.14, п198.1, п198.2,
п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України
в результаті чого завищено суму
податку на додану вартість.

На підставі висновків акту перевірки,
16.07.2014 року відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення форми
«Р» №/2017 від 16.07.2014року, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
ПП «Обухівміськвторресурс» з податку
на прибуток за основним платежем
42944,00грн та за штрафними санкціями 10736,00
грн. та податкове повідомлення-рішення
форми «Р» №/2018 за основним
платежем 45204,00 грн. та за штрафними
санкціями 22602,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням відповідача
ПП «Обухівміськвторресурс» звернулось
до суду.

Надаючи правову оцінку господарським
відносинам між ПП
«Обухівміськвторресурс» та ТОВ «Прайм
Енерджи» при укладанні та виконанні
договору, який на переконання
відповідача є нікчемним, суд зазначає
наступне.

Відповідно до частини 1 статті 626
Цивільного кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Частиною 1 статті 627 Кодексу
передбачено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Зазначене положення відображає один з
найважливіших принципів договірного
регулювання суспільних відносин -
принцип свободи договору.

Згідно статті 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

У відповідності до приписів статті 638
Цивільного кодексу України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Судом встановлено, що на балансі
позивача обліковуються вантажні
автомобілі і навантажувачі, які
здійснюють перевезення вантажів, що
підтверджується оборотно- сальдовою
відомостю, свідоцтвами про реєстрацію
транспортних засобів та подорожними
листами.

Для здійснення господарської
діяльності, між позивачем та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Прайм Енерджи» було
укладено договір поставки від
08.02.2012року №268, відповідно до якого
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Прайм Енерджи»
зобов'язується передати у погоджені
строки, а позивач зобов'язується
прийняти та своєчасно оплатити
нафтопродукти, ціна яких вказується в
накладних документах на товар, які
оформлюються на кожну окрему партію
товару.

Виконання вказаних договорів
підтверджується: рахунками,
видатковими накладними,
товарно-транспортними накладними та
податковими накладними рахунками,
податковими накладними, копії яких
наявні в матеріалах справи.

У силу вимог статті 662 Цивільного
кодексу України продавець зобов'язаний
передати покупцеві товар, визначений
договором купівлі-продажу. Продавець
повинен одночасно з товаром передати
покупцеві його приналежності та
документи (технічний паспорт,
сертифікат якості тощо), що стосуються
товару та підлягають переданню разом
із товаром відповідно до договору або
актів цивільного законодавства.

Згідно статті 664 Цивільного кодексу
України обов'язок продавця передати
товар покупцеві вважається виконаним у
момент: 1) вручення товару покупцеві,
якщо договором встановлений обов'язок
продавця доставити товар; 2) надання
товару в розпорядження покупця, якщо
товар має бути переданий покупцеві за
місцезнаходженням товару.

Товар вважається наданим у
розпорядження покупця, якщо у строк,
встановлений договором, він готовий до
передання покупцеві у належному місці
і покупець поінформований про це.

При цьому факт зберігання, передачі,
оплати товару може бути доказаний
податковими, бухгалтерськими та іншими
документами первинного обліку.

За визначенням, наведеним у статті 1
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» від 19 серпня 1999 року № 996-XIV,
бухгалтерським обліком є процес
виявлення, вимірювання, реєстрації,
накопичення, узагальнення, зберігання
та передачі інформації про діяльність
підприємства зовнішнім та внутрішнім
користувачам для прийняття рішень.

У відповідності до частини 2 статті 3
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
України», фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»,
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Згідно з пунктом 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року N 88, та
зареєстрованого у Міністерстві
юстиції України 5 червня 1995 року за №
168/704, первинні документи (на паперових і
машинозчитуваних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

При перевезенні нафтопродуктів
оформлено товарно-транспортні
накладні, що містять відмітки про
відвантаження нафтопродуктів ТОВ
«Прайм Енерджи» та отримання
нафтопродуктів ПП
«Обухівміськвторресурс».

Нафтопродукти були передані ПП
«Обухівміськвторресурс» за
видатковими накладними.

У відповідності до статті 691 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар за ціною, встановленою у
договорі купівлі-продажу, або, якщо
вона не встановлена у договорі і не
може бути визначена виходячи з його
умов, - за ціною, що визначається
відповідно до статті 632 цього Кодексу, а
також вчинити за свій рахунок дії, які
відповідно до договору, актів
цивільного законодавства або вимог, що
звичайно ставляться, необхідні для
здійснення платежу.

Вищезазначене пальне було оплачене
Приватним підприємством
«Обухівміськвторресурс» у
безготівковій формі шляхом
перерахування коштів з власного
поточного банківського рахунку на
відповідний банківський рахунок
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Прайм Енерджи».

Доставку дизельного пального було
здійснено у відповідності до договору
поставки нафтопродуктів на умовах
базису СРТ - пункт призначення
вказується в заявці на відвантаження
товару, постачання транспортом і за
рахунок постачальника. Дане дизельне
пальне було прийняте згідно актів
прийому передачі за довіреностями
інженера-механіка Єрченка О.А.

Як вбачається з Акту перевірки,
позивачем надавались належним чином
засвідчені копії зазначених вище
первинних документів, що підтверджують
факт здійснення господарських
операцій.

Тобто, позивачем надано первинні
документи, які підтверджують факт
здійснення господарських операцій
щодо купівлі у Товариством з обмеженою
відповідальністю «Прайм Енерджи»
нафтопродуктів.

Факт постачання товарно-матеріальних
цінностей підтверджуються
документально, господарські операції
належним чином відображено у
бухгалтерському і податковому обліку
позивача та у податковій звітності.

Крім цього, відповідно до положень
Цивільного кодексу України та
презумпції правомірності правочину
усі укладені між сторонами правочини є
чинними, якщо їх недійсність прямо не
встановлена законом (нікчемні
правочини). В усіх інших випадках
питання про недійсність правочину має
бути встановлено судом на підставі
заяви зацікавленої особи після повного
та всебічного розгляду питання про
недійсність такого правочину. Про
недійсність правочину ухвалюється
судове рішення.

Відповідачем не надано суду доказів
визнання правочину, укладеного між
позивачем Товариством з обмеженою
відповідальністю «Прайм Енерджи».

Крім того, суд звертає увагу на ту
обставину, що чинним законодавством
України на сторону цивільно-правової
угоди, яка є платником податків, не
покладено обов'язку з перевірки
відповідності законодавству
установчих документів іншого учасника
правовідносин та дотримання ним вимог
податкового законодавства.

Але, при цьому, суд акцентує увагу на
правовій позиції, яка полягає в тому, що
Цивільний та Господарський кодекси
України не передбачають такого
наслідку як визнання правочинів
нікчемними, якщо представники
юридичних осіб, укладаючи правочини,
діяли без повноважень або з
перевищенням повноважень.

Відповідно до вимог Податкового
кодексу України ведення податкового
обліку покладено на кожного окремого
платника податку. При цьому, такий
платник несе самостійну
відповідальність за порушення правил
ведення податкового обліку. Зазначена
відповідальність стосується кожного
окремого платника податку і не може
автоматично поширюватися на третіх
осіб, у тому числі на його контрагентів.

Відповідно до цього, суд вважає, що для
обґрунтування нікчемності правочину
необхідні фактичні дані, що свідчать
про нікчемність саме такого правочину,
а не якогось іншого.

Отже, при розгляді податкових спорів
слід виходити із презумпції
добросовісності платників податків та
інших учасників правовідносин у сфері
економіки. У зв'язку з цим
передбачається, що дії платників
податків, що мають за своїм результатом
одержання податкової вигоди
економічно виправдані, а відомості, що
містяться у податкових деклараціях,
податкових накладних, вантажних митних
деклараціях, бухгалтерській звітності
та податковому обліку, достовірні.

Надання податковому органу всіх
належним чином оформлених документів,
передбачених законодавством про
податки та збори, з метою одержання
податкової вигоди є підставою для її
одержання, якщо податковим органом не
встановлено та не доведено, що
відомості, які містяться в цих
документах, неповні, недостовірні та
(або) суперечливі, є наслідком
укладення нікчемних правочинів або
коли відомості ґрунтуються на інших
документах, недійсність даних в яких
установлена судом.

Таким чином, закон виходить з
презумпції легітимності укладених
договорів, тобто відповідні рішення
вважаються такими, що відповідають
закону, якщо судом не буде встановлене
інше.

Факт здійснення господарських
операцій між позивачем та Товариством
з обмеженою відповідальністю «Прайм
Енерджи» підтверджується первинними
документами, які складались для
певного виду господарської операції -
податковими накладними, видатковими
накладними, товарно-транспортними
накладними, договорами

Оцінивши зібрані по справі докази в їх
сукупності за правилами ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд зазначає, що в Акті
перевірки від 26.06.2014 року
№1738/10-16-22-01/32152706 суб'єктом владних
повноважень не викладено жодних
належних та допустимих доводів про
відсутність фактичного виконання
позивачем господарських операцій за
переліченим вище правочином, про
відсутність витрат позивача у спірних
правовідносинах, про наявність
взаємопов'язаності позивача та
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Прайм Енерджи», про
відсутність використання позивачем
отриманих товарно-матеріальних
цінностей у власній господарській
діяльності.

Первинні документи, які були надані
податковому органу, не містять доказів
наявності між позивачем та його
контрагентом взаємоузгоджених
зловмисних дій, спрямованих на
порушення існуючого в державі
суспільного ладу або моральних засад.
Таких доказів суду відповідачем не
надано, а судом при виконанні вимог ст.
11 Кодексу адміністративного
судочинства України не виявлено.

Окрім того, суд враховує також і те, що
відповідно до ч. 4 ст. 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Оскільки визнання фіктивного
правочину недійсним відбувається за
рішенням суду, єдиним допустимим
засобом доказування факту фіктивності
правочину є рішення суду. Інші докази
цю обставини підтвердити не можуть в
силу прямого припису закону, а отже й не
можуть братися до уваги судом під час
вирішення справи.

За наведених обставин, суд дійшов
висновку, що відповідачем не доказано
факту порушення позивачем вимог пункту
п.п.44.1 ст.44, п.п. 138.10.3 п.138.1 ст.138, п.п. 139.1.9.,
п.139.1 ст.139, п.14т ст.14, п.198.1, п.198.2, п.198.3
ст.198 Податкового кодексу України та
відсутні підстави для висновку про
порушення публічного порядку при
укладанні спірного правочину, оскільки
не вбачається порушення ст. 228
Цивільного кодексу України та не
доведено, що метою укладання правочину
є настання протиправних наслідків.

Відповідно до ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В силу частини другої статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не довів правомірність
своїх дій, а його позиція не
узгоджується з нормами матеріального
права.

Таким чином, виходячи з меж заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень законодавства України,
доказів, наявних в матеріалах справи,
суд дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог та
вважає їх такими, що підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись
статтею 124 Конституції України,
статтями 11, 14, 69, 70, 71, 86, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції в
Обухівському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області від 16.07.2014 року № /2017 та №
/2018.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Приватного підприємства
«Обухівміськвторресурс» понесені
судові витрати в сумі 242 (двісті сорок
дві) грн. 97 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Василенко Г.Ю.