Справа № 820/2490/13-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2014-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2014 року
м. Київ К/800/45806/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі

суддів: Мороз Л.Л.,

Горбатюка С.А.,

Логвиненка А.О.,

розглянула у порядку попереднього
розгляду касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Фрунзенському районі м. Харкова на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 23.05.2013 року
та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 07.08.2013 року
у справі за позовом ОСОБА_4 до
Управління Пенсійного фонду України в
Фрунзенському районі м. Харкова про
визнання дій незаконними та скасування
рішення,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного Фонду України в
Фрунзенському районі м. Харкова, в
якому просить суд визнати
неправомірними дії Управління
Пенсійного Фонду України в
Фрунзенському районі м. Харкова по
прийняттю рішення від 17.10.2012 року № 134
та скасувати зазначене рішення.

Харківський окружний адміністративний
суд постановою від 23.05.2013 року,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 07.08.2013 року,
позовні вимоги задовольнив частково.
Cкасовано рішення Управління
Пенсійного фонду України в
Фрунзенському районі м. Харкова від
17.10.2012 р. №134. У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з судовими рішеннями
першої та апеляційної інстанції у
справі у частині задоволення позовних
вимог, Управління Пенсійного фонду
України в Фрунзенському районі м.
Харкова подало до Вищого
адміністративного суду України
касаційну скаргу у якій, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанції та прийняти нове
рішення, яким у позові відмовити.

Відповідно до частини 2 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги, але при цьому може
встановлювати порушення норм
матеріального чи процесуального права,
на які не було посилання в касаційній
скарзі.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач зареєстрований
як суб'єкт підприємницької діяльності
та перебуває на обліку як платник
страхових внесків на
загальнообов'язкове держане пенсійне
рахування.

Начальником Управління Пенсійного
Фонду України в Фрунзенському районі м.
Харкова на заставі пункту 2 частини 9
статті 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» було прийнято рішення від
17.10.2012 року №134 про застосування
фінансових санкцій та нарахування пені
за несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) страхових внесків за
період з 12.10.2006 року по 25.06.2012 року, яким
застосовано штраф та пеню у загальному
розмірі 6029,00 грн.

У період до 01.01.2011 року відносини, що
виникали між суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, регулювалися
Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" у відповідній редакції.
Виключно цим Законом визначалися
платники страхових внесків, порядок
нарахування, обчислення та сплати
страхових внесків, стягнення
заборгованості за цими внесками.

Так, відповідно до статті 106 вказаного
Закону (у редакції до 08.07.2010 року),
відповідальність за своєчасність,
достовірність, повноту нарахування та
сплату внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування була
покладена на страхувальника.

При цьому згідно з пунктом 2 частини 9
статті 106 Закону у названій редакції, за
несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) страхувальниками
страхових внесків, у тому числі
донарахованих страхувальниками або
територіальними органами Пенсійного
фонду, накладається штраф у розмірі 10
відсотків своєчасно не сплачених сум.

Разом з тим, пунктом 7 Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від 08.07.2010 року,
передбачено, що на період до повного
стягнення заборгованості із сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
та відповідних штрафних санкцій за
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
зберігаються повноваження щодо
контролю за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Дія вказаної норми Перехідних положень
поширюється і на сплату внесків із
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування.

До 01.01.2011 року, тобто до набрання
чинності Законом України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування"
відповідальність за несплату сплату
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхуванні та порядок її застосування
регулювалися статтею 106 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", однак стаття 106
цього Закону втратила чинність із
01.01.2011 року.

Таким чином, відповідно, з 01.01.2011 року,
втратили чинність норми, які визначали
склад правопорушення і розміри
відповідальності у галузі нарахування
і стягнення страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Виходячи з правового змісту пункту 7
Перехідних положень Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", органи
пенсійного фонду зберегли
повноваження щодо контролю за
правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом, тобто в тому
числі повноваження, передбачені
статтею 106 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Водночас, відповідно до частини 1
статті 58 Конституції України закони та
інші нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Аналіз наведених норм законодавства
дає підстави вважати, що управління ПФУ
протиправно винесло рішення від 17.10.2012
року про застосування до позивача
фінансових санкцій на підставі пункту 2
частини дев'ятої статті 106 Закону №
1058-IV, оскільки зазначена норма Закону
втратила чинність з 1 січня 2011 року
згідно із Законом № 2464-VI, тобто не діяла
на дату прийняття відповідачем
оскаржуваного рішення та основна
заборгованість зі сплати страхових
внесків була сплачена 25.06.2012 року.

З огляду на зазначене колегія суддів
вважає, що суди першої та апеляційної
інстанцій дійшли правильного висновку
в частині задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що касаційну скаргу слід
відхилити, оскільки рішення судів
першої та апеляційної інстанції
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
правова оцінка обставинам у справі
дана вірно, а доводи касаційної скарги
висновків судів не спростовують,
підстави для призначення справи до
розгляду в судовому засіданні
відсутні.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку, що при розгляді
справи судами допущено неправильне
застосування норм матеріального чи
порушення норм процесуального права,
які передбачені ст.ст. 225 - 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
як підстави для зміни, скасування
судового рішення, залишення позовної
заяви без розгляду або закриття
провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Фрунзенському районі м. Харкова
відхилити, постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
23.05.2013 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 07.08.2013 року у цій справі залишити
без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Судді: