Справа № 804/8512/14
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2014-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2014 р. Справа № 804/8512/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді при секретарі
судового засідання за участю
представників сторін: від позивача:
від відповідача: Конєвої С.О.
Червяченко Д.В. ОСОБА_3 Волошин С.О.
розглянувши у письмовому провадженні
у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом гр. ОСОБА_5
до Ленінського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції про
визнання неправомірними дій старшого
державного виконавця та скасування
постанови від 04.06.2014р., -

ВСТАНОВИВ:

24.06.2014р. гр. ОСОБА_5 звернулася з позовом
до Ленінського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції та
просить:

- визнати неправомірними дії старшого
державного виконавця Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Кузнецова
Олександра Володимировича,які вчинені
останнім в рамках виконавчого
провадження ВП №35166193, а саме: щодо
винесення постанови від 04.06.2014р. про
накладення штрафу у розмірі 340,00 грн. на
позивача;

- скасувати постанову про накладення
штрафу у розмірі 340,00 грн., що винесені
04.06.2014р. старшим державним виконавцем
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції
Кузнецовим Олександром
Володимировичем по виконавчому
провадженню ВП №35166193.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що дії старшого
державного виконавця Кузнецова О.В.
щодо винесення постанови від 04.06.2014р.
про накладення штрафу у розмірі 340,00
грн. на позивача в рамках виконавчого
провадження ВП №35166193 є неправомірними,
а постанова від 04.06.2014р. про накладення
на позивача штрафу необґрунтованою та
такою, що підлягає скасуванню
посилаючись на те, що вимогу державного
виконавця від 27.05.2014р. про виконання
рішення суду у строк до 04.06.2014р. та
оспорювану постанову від 04.06.2014р.
позивач отримала лише 12.06.2014р. у зв'язку
з чим не могла з поважних причин
виконати вимогу державного виконавця у
визначений строк до 04.06.2014р. З огляду на
викладене позивач вважає, що у
державного виконавця не було правових
підстав задля винесення оскаржуваної
постанови, так як у державного
виконавця не було доказів про
отримання вимоги державного виконавця
від 27.05.2014р. до 04.06.2014р. та державним
виконавцем під час прийняття
оспорюваної постанови не з'ясовано
причин невиконання вимог державного
виконавця, що є порушенням ч.1 ст.31, ч.5
ст.39, абз.1 ч.2 ст.75, ч.1 ст.89 Закону України
«Про виконавче провадження».

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечував, у
письмових запереченнях просив
відмовити у задоволенні позову у
повному обсязі посилаючись на те, що
позовні вимоги є необґрунтованими та
суперечать дійсним обставинам у справі
та фактично спростовуються
матеріалами виконавчого провадження.
Вимога від 27.05.2014р., у якій було
встановлено строк виконання рішення -
до 04.06.2014р. була надіслана на адресу
позивача рекомендованою
кореспонденцією згідно до ст. 31 Закону
України «Про виконавче провадження»,
однак поштова кореспонденція
повернута з зазначенням відділення
зв'язку з відміткою про те, що «адресат
відмовився від одержання»
кореспонденції, а тому представник
відповідача вважає, що державним
виконавцем правомірно було прийнято
постанову від 04.06.2014р. про накладення на
позивача штрафу за невиконання
судового рішення у зв'язку з тим, що
позивач умисно ухиляється від
виконання рішення суду та законних
вимог державного виконавця.

Судом у ході судового розгляду справи
встановлені наступні обставини у
справі.

05.11.2012р. за постановою державного
виконавця Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції було відкрито
виконавче провадження ВП №35166193 з
приводу примусового виконання
виконавчого листа №2/422/4009/2012 виданого
Ленінським районним судом м.
Дніпропетровська про зобов'язання
ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_7 перешкоди у
користуванні власністю - нежитловим
приміщенням будівлею магазину № 146
«Продукти», розташованого за адресою:
АДРЕСА_1 та передати ключі від вхідних
дверей зазначеного приміщення (а.с.47).

29.11.2012р. постановою державного
виконавця Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції вищевказане
виконавче провадження було зупинено на
підставі п.4 ч.1 ст.37, ст.39 Закону України
«Про виконавче провадження» у зв'язку з
надходженням ухвали Ленінського
районного суду м.Дніпропетровська від
16.11.2012р. №2/422/5599/12 (а.с.54).

08.05.2014р. за заявою ОСОБА_7 постановою
державного виконавця було поновлено
виконавче провадження та 27.05.2014р.
державним виконавцем складена вимога
на адресу позивача №24676/14 у якій
державний виконавець вимагав від
ОСОБА_5 у строк до 04.06.2014р. виконати
рішення суду, яка була направлена на
адресу позивача рекомендованою
кореспонденцією від 29.05.2014р. (а.с.64-65).

04.06.2014р. старшим державним виконавцем
Кузнецовим О.В. було прийнято постанову
про накладення штрафу на позивача у
розмірі 340 грн. за невиконання вимог
державного виконавця на підставі
ст.11,89 Закону України «Про виконавче
провадження» (а.с.12,68).

Позивач просить визнати дії старшого
державного виконавця Кузнецова О.В.
щодо винесення оспорюваної постанови
неправомірними та скасувати
оспорювану постанову, так як позивач
отримала вимогу державного виконавця
від 27.05.2014р. щодо виконання вимог
державного виконавця до 04.06.2014р. -
12.06.2014р., а тому не мала можливості
виконати вимоги державного виконавця у
встановлений строк, що є поважною
причиною невиконання вимоги
державного виконавця, а тому вважає, що
оспорювана постанова прийнята в
порушення вимог ст.ст.75,89 Закону
України «Про виконавче провадження».

Заслухавши представників сторін, які
брали участь у судовому засіданні,
дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд
приходить до висновку про наявність
достатніх підстав для задоволення
позову, виходячи з наступного.

Порядок примусового виконання рішень
судів встановлений Законом України
«Про виконавче провадження».

У відповідності до ч.1 ст.6 вказаного
Закону, державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані
йому права відповідно до закону і не
допускати у своїй діяльності
порушення прав та законних інтересів
фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч.2 п.13 статті 11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом, зокрема і накладати
стягнення у вигляді штрафу на фізичних,
юридичних та посадових осіб у
випадках, передбачених законом.

За приписами ч.1, 2 ст. 75 вищевказаного
Закону, після відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом,
що зобов'язує боржника вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення,
державний виконавець перевіряє
виконання рішення не пізніше ніж на
наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення.

У відповідності до ч.1 ст. 89 Закону
України «Про виконавче провадження» у
разі невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу, від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян та встановлює новий строк
виконання.

З аналізу наведених вище норм видно, що
державний виконавець наділений
повноваженнями перевірити виконання
рішення не пізніше ніж на наступний
день після закінчення строку,
встановленого частиною другою статті
25 Закону України «Про виконавче
провадження» для самостійного
виконання рішення та за умови
встановлення невиконання судового
рішення без поважних причин накласти
штраф на боржника у відповідності до
вимог ч.1 ст. 89 вказаного Закону.

Як вбачається зі змісту оспорюваної
постанови, вона містить посилання лише
на те, що у встановлений державним
виконавцем строк ОСОБА_5 рішення суду
не виконано на підставі чого за
невиконання вимог виконавчого
документа та законних вимог державного
виконавця накладено на боржника -
ОСОБА_5 штраф у розмірі 340,00 грн. (а.с.12,68).

Між тим, зазначена постанова не містить
посилань на те, що коли боржниця
отримала вимогу державного виконавця
від 27.05.2014р. та у постанові державним
виконавцем не були встановлені причини
невиконання судового рішення
боржником у встановлений держаним
виконавцем строк до 04.06.2014р. з
урахуванням того, що відповідно до ч.1
ст.89 Закону України «Про виконавче
провадження» підставою для накладення
штрафу на боржника є невиконання
судового рішення без поважних причин.

При цьому, слід зазначити, що судом
встановлено, що позивач не мав
можливості виконати вищевказане
судове рішення у встановлений
державним виконавцем строк ( до 04.06.2014р.)
у зв'язку з тим, що позивач не отримала
вказаної вимоги державного виконавця
станом на 04.06.2014р.

Факт не отримання позивачем вимоги
державного виконавця від 27.05.2014р. №24676/14
у строк до 04.06.2014р. підтверджується
також і наявною в матеріалах копією
поштового конверту, який повернувся до
державної виконавчої служби з
відміткою пошти «за відмовою адресата
від одержання» лише 17.06.2014р.(а.с.75).

Отже, вимога державного виконавця від
27.05.2014р. є отриманою позивачкою у
встановленому законом порядку лише
17.06.2014р. та з урахуванням наведеного,
встановивши ухилення позивача від
виконання вимоги державного виконавця
у такий спосіб, державний виконавець
наділений повноваженнями встановити
причини невиконання судового рішення
та тільки після цього накласти арешт на
боржника у відповідності до вимог ст. 89
Закону України «Про виконавче
провадження».

Таким чином, суд приходить до висновку
про те, що державним виконавцем під час
прийняття оспорюваної постанови про
накладення штрафу від 04.06.2014р. на
позивача за невиконання судового
рішення без поважних причин у розмірі
340 грн. не були враховані вищевказані
обставини, які суд вважає поважними та
такими, що перешкоджають виконанню
саме позивачем вищевказаного судового
рішення, а тому дії держаного
виконавця щодо прийняття оспорюваної
постанови про накладення штрафу на
позивача за невиконання ним судового
рішення без поважних причин та сама
оспорювана постанова є протиправними
та вчинені з порушенням вимог ст. 89
Закону України «Про виконавче
провадження».

Частина ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України визначає, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Представник відповідача в судовому
засіданні будь-яких доказів, які б
підтверджували отримання позивачем
вимоги державного виконавця від
27.05.2014р. у строк до 04.06.2014р. не надав та не
навів жодних доказів, які б свідчити
про невиконання боржницею вимог
державного виконавця у встановлений
строк без поважних причин станом на
04.06.2014р.

Згідно зі ст.19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України; з використанням
повноважень з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення,
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Приймаючи до уваги викладене та
перевіривши дії державного виконавця
щодо прийняття оспорюваної постанови
та обґрунтованість прийняття
оспорюваного рішення з урахуванням ч.3
ст. 2 вказаного вище Кодексу, суд
приходить до висновку про те, що
оспорювана постанова була прийнята
відповідачем не у спосіб, що
передбачений Конституцією України та
Законом України «Про виконавче
провадження», без врахуванням всіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії), а тому
дії державного виконавця щодо
прийняття оспорюваної постанови є
неправомірними у зв'язку з чим
зазначена постанова про накладення
штрафу від 04.06.2014р. є протиправною та
підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд виходить із того, що
відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

З огляду на наведене, підлягають
стягненню з Державного бюджету України
на користь позивача судові витрати по
сплаті судового збору у розмірі 255,78
грн., сплачені позивачем згідно
квитанцій №48989.124.1 від 07.07.2014р. та
№48989.108.1 від 18.06.2014р.(а.с.2-3).

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 71,86, 94, 122, 160,
161, 162, 163,167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов гр. ОСОБА_5 до
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції про
визнання неправомірними дій старшого
державного виконавця та скасування
постанови від 04.06.2014р. - задовольнити.

Визнати неправомірними дії старшого
державного виконавця до Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Кузнецова
Олександра Володимировича щодо
прийняття постанови про накладення
штрафу від 04.06.2014р. у виконавчому
провадженні ВП №35166193.

Скасувати постанову Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції про накладення
штрафу у виконавчому провадженні ВП
№35166193.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_5 (АДРЕСА_2) - судові
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 255 грн. 78 коп. (двісті п'ятдесят
п'ять грн. 78 коп.).

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд шляхом подання
апеляційної скарги до суду першої
інстанції з одночасним направленням
копії апеляційної скарги до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня проголошення постанови або
протягом десяти днів з моменту
отримання копії постанови відповідно
до вимог ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова суду набирає законної сили у
порядку та у строки, визначені ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови складений
- 20.08.2014р.

Суддя С.О.
Конєва