Справа № 813/3628/14
Суддя: Курилець А.Р.
Дата ухвалення: 2014-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

10 вересня 2014 року Справа № 876/7002/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді
Курильця А.Р.,

суддів
Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

з участю секретаря
Лемцьо І.В.,

позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача
Сидор О.Б.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України у Львівській області на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 24 червня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області про скасування
наказів, поновлення на роботі,-

в с т
а н о в и в:

У травні 2014 року ОСОБА_1 (далі - позивач)
звернувся з позовом до Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України у Львівській області
(далі - відповідач) про визнання
протиправним та скасування пункту 1
наказу № 144 від 02.03.2009 року про
накладення дисциплінарного стягнення -
звільнення з органів внутрішніх справ
та наказу № 90 від 31.03.2009 року що
стосується звільнення старшого
лейтенанта міліції ОСОБА_1; поновити
позивача на посаді начальника сектору
карного розшуку Кам'янка-Бузького РВ ГУ
МВСУ у Львівській області.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 24 червня 2014
року адміністративний позов
задоволено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, невідповідністю
висновків суду обставинам справи,
просить оскаржувану постанову
скасувати та прийняти нову про відмову
в задоволенні позову або про залишення
позовної заяви без розгляду.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує
тим, що позивач пропустив встановлений
законодавством строк звернення до
адміністративного суду. Крім того,
звільненню ОСОБА_1 передувало службове
розслідування, яке проведено
відповідно до вимог чинного
законодавства та яким повністю
доведена вина позивача в грубому
порушенні службової дисципліни.

В судовому засіданні позивач проти
апеляційної скарги заперечив,
зазначивши, що суд першої інстанції
правильно та повно встановив всі
обставини справи, просив рішення суду
залишити без змін.

Представник відповідача апеляційну
скаргу підтримав з мотивів, викладених
в ній, просив оскаржувану постанову
скасувати та прийняти нову, якою
відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи
та апеляційну скаргу в межах наведених
у ній доводів, колегія суддів приходить
до висновку, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення виходячи з
наступного.

Постановляючи оскаржувану постанову
суд першої інстанції зазначив, що
позивач при прийнятті рішення про
відмову в порушенні кримінальної
справи діяв на підставі наявних
матеріалів перевірки, а тому в його
діях порушення трудової дисципліни не
було і підстав для звільнення з органів
внутрішніх справ немає.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються
Положенням про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ, затв.
постановою Кабінету Міністрів УРСР

від 29 липня 1991 р. № 114 (далі - Положення №
114), Дисциплінарним статутом органів
внутрішніх справ, затв. Законом України
від 22.02.2006 року № 3460-IV (далі - Статут).

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що позивач
перебував на службі в органах
внутрішніх справ з 2000 року. З 2008 року по
31.03.2009 року перебував на посаді
начальника сектору карного розшуку
Кам'янка-Бузького районного відділу ГУ
МВС України у Львівській області.

18.07.2008 року позивач, перебуваючи на
посаді начальника сектору карного
розшуку Кам'янка-Бузького районного
відділу ГУ МВС України у Львівській
області отримав для розгляду матеріали
перевірки по факту отримання
малолітнім ОСОБА_3 вогнепального
поранення.

20.07.2008 року позивачем за результатами
проведеної перевірки було прийнято
постанову про відмову у порушенні
кримінальної справи.

У зв'язку з цим, слідчим прокуратури
Кам'янка-Бузького району Львівської
області в ході службового
розслідування 19.12.2008 року було прийнято
рішення про відмову у порушенні
кримінальної справи відносно позивача
у зв'язку із відсутністю в його діях
складу злочину, передбаченого ст.ст. 364,
366 КК України.

В подальшому, вказана постанова була
скасована прокурором Кам'янка-Бузького
району Львівської області і 06.02.2009 року
була порушена кримінальна справа за
фактом зловживання службовим
становищем службовими особами
Кам'янка-Бузького району Львівської
області РВ ГУ МВС України у Львівській
області за ознаками злочину,
передбаченого ч.3 ст. 364 КК України
відносно позивача.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ,
службова дисципліна - дотримання
особами рядового і начальницького
складу Конституції і законів України,
актів Президента України і Кабінету
Міністрів України, наказів та інших
нормативно-правових актів
Міністерства внутрішніх справ України,
підпорядкованих йому органів і
підрозділів та Присяги працівника
органів внутрішніх справ України.

Статтею 2 цього Статуту передбачено, що
дисциплінарний проступок - це
невиконання чи неналежне виконання
особою рядового або начальницького
складу службової дисципліни.

Вимогами статті 7 вищевказаного
Статуту встановлено, що службова
дисципліна України базується на
високій свідомості та зобов'язує кожну
особу рядового і начальницького
складу, зокрема дотримуватися
законодавства, неухильно виконувати
вимоги Присяги працівника органів
внутрішніх справ України, статутів і
наказів начальників, з гідністю і честю
поводитися в позаслужбовий час, бути
прикладом у дотриманні громадського
порядку, припиняти протиправні дії
осіб, які їх учиняють.

Відповідно до пункту 6 статті 12
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України на осіб
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ за порушення
службової дисципліни можуть
накладатися такі види дисциплінарних
стягнень, як звільнення з посади.

Вимогами статті 14 вищевказаного
Статуту передбачено, що з метою
з'ясування всіх обставин
дисциплінарного проступку, учиненого
особою рядового або начальницького
складу, начальник призначає службове
розслідування.

Перед накладенням дисциплінарного
стягнення начальник або особа, яка
проводить службове розслідування,
повинні зажадати від порушника надання
письмового пояснення. Небажання
порушника надавати пояснення не
перешкоджає накладенню
дисциплінарного стягнення.

При визначенні виду дисциплінарного
стягнення мають враховуватися
тяжкість проступку, обставини, за яких
його скоєно, заподіяна шкода, попередня
поведінка особи та визнання нею своєї
вини, її ставлення до виконання
службових обов'язків, рівень
кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і
начальницького складу з органів
внутрішніх справ як вид стягнення є
крайнім заходом дисциплінарного
впливу.

В результаті проведення службового
розслідування 17.02.2009 року встановлено
самоусунення позивача від виконання
службових обов'язків, грубі порушення
вимог чинного законодавства, що
виразилось у невжитті всіх
оперативно-розшукових заходів по
встановленню особи, яка скоїла злочин
рекомендовано накласти дисциплінарне
стягнення на позивача - звільнення з
органів внутрішніх справ (а.с. 56-64).

В своїх поясненнях позивач зазначив, що
він не пам'ятає які оперативні заходи
проводив та яких осіб опитував,
постанову про відмову в порушенні
кримінальної справи прийняв на основі
наявних матеріалів не дочекавшись та
не врахувавши висновок дослідження
кулі, не направивши потерпілого на
судово-медичне дослідження (а.с. 65-66), не
повідомив зацікавлених осіб про
прийняте рішення, що свідчить про
вчинення позивачем дисциплінарного
проступку.

Наказом начальника ГУ МВС України у
Львівській області Пісним В.М. від
02.03.2009 року № 144 за самоусунення від
виконання службових обов'язків, грубі
порушення вимог КПК України, наказу МВС
України від 14.04.2004 року № 400, що
виразилось у невжитті необхідних
оперативно-розшукових заходів щодо
встановлення особи, яка скоїла злочин,
прийняття незаконного,
необґрунтованого та завчасного
рішення про відмову у порушенні
кримінальної справи, відповідно до ст.
12 Статуту накладено дисциплінарне
стягнення у вигляді звільнення з
органів внутрішніх справ начальника
СКР Кам'янка-Бузького району
Львівської області РВ ГУ МВС України у
Львівській області старшого
лейтенанта міліції ОСОБА_1 (а.с. 15-18).

31.03.2009 року наказом по особовому складу
ГУ МВС України у Львівській області № 90
звільнено позивача за п. 64 "є" Положення
з 31.03.2009 року (а.с. 19).

Колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції про
несвоєчасне накладення
адміністративного стягнення на
позивача, оскільки ст. 16 Статуту
передбачає, що дисциплінарне стягнення
накладається у строк до одного місяця з
дня, коли про проступок стало відомо
начальнику. У разі проведення за
фактом учинення проступку службового
розслідування, кримінального
провадження або провадження у справі
про адміністративне правопорушення
на осіб рядового і начальницького
складу дисциплінарне стягнення може
бути накладено не пізніше одного
місяця з дня закінчення службового
розслідування, кримінального
провадження або провадження у справі
про адміністративне правопорушення,
не враховуючи періоду тимчасової
непрацездатності або перебування у
відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути
накладено, якщо з дня вчинення
проступку минуло більше півроку. У
цей період не включається строк
проведення службового розслідування
або кримінального провадження або
провадження у справі про
адміністративне правопорушення.

Зважаючи на строк проведення
службового розслідування та порушення
кримінального провадження, колегія
суддів вважає, що строк накладення
дисциплінарного стягнення не порушено,
а відтак покликання на це суду першої
інстанції є помилковим.

Щодо виду дисциплінарного стягнення,
то у разі притягнення до
дисциплінарної відповідальності осіб
рядового і начальницького складу,
які мають дисциплінарне стягнення і
знову допустили порушення службової
дисципліни, дисциплінарне стягнення,
що накладається, має бути більш
суворим, ніж попереднє.

З матеріалів справи вбачається, що на
позивача неодноразово накладались
дисциплінарні стягнення і на момент
проведення службового розслідування у
нього було не зняте таке стягнення як
попередження про неповну посадову
відповідність (а.с. 67-70).

З наведеного можна зробити висновок
про дотримання відповідачем норм
чинного законодавства при накладенні
дисциплінарного стягнення і
звільнення, а закриття кримінальної
справи щодо позивача у зв'язку із
декриміналізацією діяння не є
підставою для відмови в притягненні
його до інших видів юридичної
відповідальності.

Посилання позивача, що підставою для
звільнення було порушення
кримінальної справи є безпідставними,
оскільки відсутність кримінальної
відповідальності за вчинення певних
дій не є тотожним із застосуванням до
позивача дисциплінарної
відповідальності.

Колегія суддів не бере уваги
заперечення відповідача про пропуск
позивачем строку звернення до суду і
звертає увагу на наступне. Право на
доступ до суду не є абсолютним. Воно
може підлягати законним обмеженням,
таким як строки давності, обмеження
доступу неповнолітніх і осіб, що
страждають психічними розладами, тощо
(рішення Європейського суду з прав
людини у справі «З та інші проти
Сполученого Королівства»).

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Водночас, як випливає з рішення
Європейського Суду з прав людини у
справі "Іліан проти Туреччини", правило
встановлення обмежень доступу до суду
у зв'язку з пропуском строку звернення
повинно застосовуватися з певною
гнучкістю і без надзвичайного
формалізму, воно не застосовується
автоматично і не має абсолютного
характеру; перевіряючи його виконання
слід звертати увагу на обставини
справи.

Матеріалами справи підтверджується
неможливість оскаржити рішення
відповідача одразу після отримання
наказу про звільнення, оскільки щодо
позивача була порушена кримінальна
справа, проводилось службове
розслідування та досудове
розслідування, здійснювався судовий
розгляд з 2009 року по 2014 рік, а тому
одночасне звернення ще й до
адміністративного суду було б надто
обтяжливим для особи.

Колегія суддів також вважає за
необхідне зазначити, що відповідно до
ст. 55 Конституції України кожному
гарантується право на оскарження в
суді рішень, дій чи бездіяльності
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, посадових і
службових осіб.

Такі скарги підлягають
безпосередньому розгляду в судах
незалежно від того, що прийнятим
раніше законом міг бути встановлений
інший порядок їх розгляду (оскарження
до органу, посадової особи вищого
рівня по відношенню до того органу і
посадової особи, що прийняли рішення,
вчинили дії або допустили
бездіяльність). Суд не вправі відмовити
особі в прийнятті позовної заяви чи
скарги лише з тієї підстави, що її
вимоги можуть бути розглянуті в
передбаченому законом досудовому
порядку (рішення Конституційного суду
України від 25.11.1997 року № 6-зп (справа
громадянки ОСОБА_5 щодо права на
оскарження в суді неправомірних дій
посадової особи); постанова Пленуму
Верховного суду України «Про
застосування Конституції України при
здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 року
№ 9).

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що відповідач приймаючи
наказ про звільнення з органів
внутрішніх справ начальника СКР
Кам'янка-Бузького району Львівської
області РВ ГУ МВС України у Львівській
області старшого лейтенанта міліції
ОСОБА_1 діяв обґрунтовано, на підставі,
у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, а судом першої інстанції
помилково його було скасовано.

Оскільки при вирішенні даного спору
судом першої інстанції було допущено
порушення норм матеріального права, а
мотиви, з яких виходив суд під час
ухвалення рішення не відповідають
фактичним обставинам справи, то
апеляційна скарга підлягає до
задоволення.

Керуючись ст.ст.195,198,202,205,207,254 КАС
України, суд, -

п о с т а н
о в и в :

Апеляційну скаргу Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України у Львівській області
задовольнити повністю.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 24 червня 2014
року у справі № 813/3628/14 скасувати та
прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити
повністю.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання постанови в повному обсязі
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий
А.Р.Курилець

Судді
М.П.Кушнерик

О.І.Мікула

Повний текст постанови виготовлено 12
вересня 2014 року.