Справа № 2а-8552/2011
Суддя: Шелест С.Б.
Дата ухвалення: 2014-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-8552/2011
Головуючий у 1-й інстанції: Пироженко
Суддя-доповідач: Шелест С.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

26 серпня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуюча суддя : Шелест С.Б.

Судді: Глущенко Я.Б., Романчук О.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
м. Василькові та Васильківському
районі Київської області на постанову
Васильківського міськрайонного суду
Київської області від 14.11.11р. у справі
№2а-8552/11 за позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Василькові та Васильківському
районі Київської області про визнання
дій відповідача неправомірними та
зобов'язання нарахувати та виплатити
щомісячну державну соціальну допомогу
дітям війни

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з позовом
про визнання дій відповідача
неправомірними та зобов'язання
нарахувати та виплатити щомісячну
державну соціальну допомогу дітям
війни за період з 01.01.06. по 31.08.11р. у сумі
10 679,70 грн., та виплачувати надалі.

Постановою Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 14.11.11р. позов задоволено частково:
визнано дії відповідача протиправними
та зобов'язано нарахувати та виплатити
недоплачену, як дитині війни щомісячну
державну соціальну допомогу
відповідно до статті 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» у
розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком
за період з 09.07.07р. по 31.12.07р., та з 22.05.08р.
по 23.07.11р. з урахуванням проведених їй
виплат за вказаний період; в
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою,
відповідач подав апеляційну скаргу, у
якій просить суд скасувати постанову з
мотивів порушення судом норм
матеріального права та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Враховуючи вимоги пункту третього
частини першої статті 1832 КАС України,
розгляд апеляційної скарги було
проведено в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами у відповідності до статті
197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи та
апеляційну скаргу відповідача, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
вимога позивача про визнання дій
незаконними щодо нарахування і виплати
щомісячної державної соціальної
допомоги позивачу, як дитині війни є
обґрунтованою, оскільки відповідачем
порушено його право на отримання такої
доплати до пенсії у розмірі,
передбаченому Законом України «Про
соціальний захист дітей війни».

Суд апеляційної інстанції
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції, оскільки він знайшов
підтвердження під час апеляційного
розгляду справи.

Колегією суддів встановлено, що
позивачка відповідно до частини 1
статті 1 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» є дитиною війни.

Статтею 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» (у
відповідній редакції, з урахуванням
рішення Конституційного Суду України
№ 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року, рішенням
Конституційного Суду України
№10-рп/2008р. від 22 травня 2008 року, далі по
тексту - Закон № 2195-ІV) передбачено, що
дітям війни пенсії або щомісячне
довічне грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищується на 30%
мінімальної пенсії за віком.

Проте, всупереч статті 6 Закону № 2195-ІV
позивачу щомісячна державна соціальна
допомога, як дитині війни
виплачувалась відповідно до Постанови
Кабінету Міністрів України від 28.05.2008
року № 530.

Між тим, відповідно до частини другої
статті 19 Конституції України, органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з положеннями частини четвертої
статті 9 КАС України, у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту, суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначенні
розміру соціальної допомоги
позивачеві застосуванню підлягає
стаття 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», а не Постанова
Кабінету Міністрів України, яка
істотно звужує обсяг встановлених
законом прав.

Наявність такого права у позивача є
визначальним для вирішення вказаного
спору, крім того, це право гарантується
Конституцією України (частина друга
статті 46 Конституції України).

Зі змісту статті 6 Закону № 2195-ІV
випливає, що під час визначення розміру
соціальної допомоги, за основу її
нарахування береться мінімальна
пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими частиною першою статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

При цьому, колегією суддів не
приймаються до уваги положення частини
третьої статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
законом, оскільки наявність такої
норми за відсутності іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання щомісячної
державної соціальної надбавки дітям
війни, виходячи з розміру мінімальної
пенсії за віком, як це встановлено
статтею 6 Закону № 2195-ІV.

Оскільки позивачу слід визначити
допомогу до пенсії, виходячи з
мінімальної пенсії за віком, яка
встановлюється в розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, то в разі збільшення
розміру цього прожиткового мінімуму
перерахунок допомоги до пенсії
позивачеві повинен проводитись,
виходячи з нового розміру мінімальної
пенсії за віком.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
незаконними діями відповідача було
порушено право позивачки на отримання
належних їй виплат, розрахованих
відповідно до мінімальної пенсії за
віком.

Разом з тим, при розгляді справи судом
першої інстанції були порушені норми
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи у
відповідній частині позовних вимог.

Так, відповідно до статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлено
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Отже, при отриманні державної
соціальної допомоги з моменту внесення
змін до Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», (з урахуванням
рішення Конституційного Суду України
№10-рп/2008р. від 22 травня 2008 року) у
розмірі меншому, ніж передбачено
вказаним Законом, вважається, що
позивачка повинна була дізнатися про
порушення своїх прав.

Як вбачається з позовної заяви, позивач
не зверталась до суду з клопотання про
поновлення строку; такий строк судом не
поновлювався.

У разі подання позову до
адміністративного суду після
закінчення строків, установлених
статтею 99 Кодексу адміністративного
судочинства України, позов підлягає
залишенню без розгляду на підставі
статті 100 Кодексу адміністративного
судочинства України, про що
постановляється ухвала.

Оскільки позов подано 03.10.11р., то на
підставі статті 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
підлягають залишенню без розгляду
позовні вимоги по 02.04.11р. (включно).

За таких обставин, постанова суду
першої інстанції підлягає частковому
скасуванню, а позов в цій частині -
залишенню без розгляду.

Керуючись статтями 195, 197, 200, 203,205, 206 КАС
України Київський апеляційний
адміністративний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.
Василькові та Васильківському районі
Київської області на постанову
Васильківського міськрайонного суду
Київської області від 14.11.11р. у справі
№2а-8552/11 - задовольнити частково.

Постанову Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 14.11.11р. у справі №2а-8552/11 в частині
задоволення позовних вимог про
зобов'язання Управління Пенсійного
фонду України в м. Василькові та
Васильківському районі Київської
області здійснити перерахунок ОСОБА_2
пенсії, як дитині війни, у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком відповідно
до статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»,
виходячи з розміру мінімальної пенсії
за періоди з 09.07.07р. по 31.12.07р. та із
22.05.08р. по 02.04.11р. з урахуванням
виплачених сум у ці періоди, скасувати
та позов в цій частині - залишити без
розгляду.

У іншій частині постанову
Васильківського міськрайонного суду
Київської області від 14.11.11р. у справі
№2а-8552/11 - залишити без змін.

Дана ухвала, відповідно до ч. 10 ст. 1832,
ст. 254 КАС України, є остаточною,
оскарженню не підлягає та набирає
законної сили з моменту постановлення.

Головуюча суддя
Шелест С.Б.

Судді :
Глущенко Я.Б.

Романчук О.М.

.

Головуючий суддя
Шелест С.Б.

Судді:
Глущенко Я.Б.

Романчук О.М