Справа № 820/12032/14
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2014-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2014 р.Справа № 820/12032/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калиновського В.А.

Суддів: Бенедик А.П. , Водолажської Н.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мікро-Тех" на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 15.07.2014р.
по справі № 820/12032/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мікро-Тех"

до Державної податкової інспекції у
Дзержинському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області

про скасування податкового
повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Мікро-Тех", звернувся
до Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Дзержинському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області, в якому просив суд
скасувати податкове повідомлення -
рішення за № від 11.06.2014 р.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 15.07.2014 року
у задоволенні зазначеного
адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивачем подано
апеляційну скаргу, в якій він просить
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нову, якою задовольнити
позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги позивач посилається на
неповне з'ясування судом першої
інстанції обставин, що мають значення
для справи, з обґрунтувань, викладених
в апеляційній скарзі.

Відповідач подав заперечення на
апеляційну скаргу, в яких він,
наполягаючи на законності та
обґрунтованості постанови суду першої
інстанції, просив залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а оскаржувану
постанову без змін.

В судове засідання апеляційної
інстанції сторони не прибули, були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду та доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що Державною податковою
інспекцією у Дзержинському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області на
підставі п.п. 78.1.1 п. 78.1 статті 78, п.79.1,
п.79.2 статті 79 Податкового кодексу
України та наказу №979 від 14.05.2014р.
проведено позапланову невиїзну
документальну перевірку Товариства з
обмеженою відповідальністю "Мікро-Тех"
з питань дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинам та
їх повноти відображення в обліку з СГ
ТОВ «Укр-Будсервіс» за період
жовтень-листопад 2012 року та з ТОВ
«Юрполіс Компані» за червень 2013 року.

За наслідками вказаної перевірки
складено акт №2037/20-30-22-01/35856439 від
28.05.2014р.

У вказаному акті перевірки містяться
висновки про порушення підприємством
позивача п.135.1 ст. 135, п.135.2 ст. 135, п.137.1 ст.
137, пп.14.1.27 п.14.1 ст. 14, пп. 138.1.1 п.138 ст.138, п.
138.2 ст.138, п. 138.4 ст.138, п. 138.8 ст.138, пп.139.1.9
п.139.1 ст. 139, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 198.1,
п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п.201.4, п.201.7 ст.201
«Податкового Кодексу України», а саме,
у ТОВ "МІКРО - ТЕХ" відсутній факт
реального вчинення господарських
операцій із ТОВ «УКР-БУДСЕРВІС»
(постачальника товарів) та подальшої
реалізації товарів покупцям: ТОВ
«Кристал Телеком», ПП «Войснет
Солюшнс», ТОВ «Телесвіт», Обласне
об'єднане «Луганське кабельне
телебачення», ТОВ «Комвел», ТОВ
«Сучасні лінії зв'язку» та п.п.14.1.27 п.14.1
ст.14, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу
України, внаслідок чого встановлено
заниження податку на додану вартість
на загальну суму 6667,0 грн., в тому числі у
червні 2013 . на суму 6667,0 грн.

На підставі висновків акта перевірки
Державною податковою інспекцією у
Дзержинському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області винесено
податкове повідомлення-рішення №
від 11.06.2014 р., яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 8333,75,0 грн., в
т.ч. основний платіж у розмірі 6667,0 грн.,
штрафні санкції у розмірі 1666,75 грн.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні позову, виходив з того, що
висновки податкового органу, що
викладені в акті перевірки
відповідають дійсності, оскаржуване
податкове повідомлення - рішення
відповідає ч.3 ст.2 КАС України.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема
порядок їх адміністрування, права та
обов'язки платників податків,
компетенція контролюючих органів,
повноваження посадових осіб під час
здійснення податкового контролю, а
також відповідальність за порушення
податкового законодавства,
регулюються Податковим кодексом
України (далі - ПК України, Кодекс).

Так, підпунктом 14.1.27 пункту 14.1 статті 14
зазначеного Кодексу встановлено, що
витратами є сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Згідно п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу
України витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються, зокрема, із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті. Витрати
операційної діяльності, у
відповідності з пп. 138.1.1 п. 138 згаданої
статті, окрім іншого, включають
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2
- 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.

Відповідно до п.п. 138.6, 138.8 ст. 138 ПК
України собівартість придбаних та
реалізованих товарів формується
відповідно до ціни їх придбання з
урахуванням ввізного мита і витрат на
доставку та доведення до стану,
придатного для продажу. Собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
складається з витрат, прямо пов'язаних
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг, а
саме: прямих матеріальних витрат;
прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну).

Витрати, які не враховуються платником
податку при визначенні
оподатковуваного прибутку,
встановлені статтею 139 Кодексу.

У відповідності з п. 138.2 ст. 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Податковим кредитом, згідно пп. 14.1.181 п.
14.1 ст. 14 Податкового кодексу України є
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Пунктами 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198
Податкового кодексу України визначено,
що право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає, зокрема, у
разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг. Датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг, або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за встановленою ставкою
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням чи виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку або
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями та іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Отже, виходячи із системного аналізу
вказаних норм, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток та податковий
кредит для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на додану
вартість, мають бути підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків. Виникнення у
платника податку права на податковий
кредит та витрати не ставиться у
залежність від дотримання вимог
податкового законодавства і сплатою
податку до бюджету іншими суб'єктами
господарювання. Зокрема, платник
податку не може нести відповідальність
за неподання контрагентом обов'язкових
звітів про свою господарську
діяльність, а також за інші порушення
законодавства.

Водночас, за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі,
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку, відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток та
до складу податкового кредиту для
цілей оподаткування податком на додану
вартість навіть за наявності формально
складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Тобто, для підтвердження даних
податкового обліку платника податку
можуть братись до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Господарською операцією, згідно зі ст. 1
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
є дія або подія, яка викликає зміни в
структурі активів та зобов'язань,
власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.
Також, вказана вимога щодо реальних
змін майнового стану платника
податків, як обов'язкова ознака
господарської операції, кореспондує і
з нормами Податкового кодексу України.
При цьому, сама собою відсутність
окремих документів (сертифікатів,
дозволів і т.п.), а так само помилки у їх
оформленні, не є підставою для
висновків про відсутність
господарської операції, якщо з інших
даних вбачається, що фактичний рух
активів або зміни у власному капіталі
чи зобов'язаннях платника податків у
зв'язку з його господарською
діяльністю мали місце.

Винесення оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення обумовлено
висновками акту документальної
позапланової невиїзної перевірки
№2037/20-30-22-01/35856439 від 28.05.2014р. щодо
господарських взаємовідносин позивача
з ТОВ «Юрполіс - Компані», в межах
договору про надання юридичних послуг
від 27.06.2012р. № б/н.

Предметом вказаного договору є
зобов'язання виконавця ( ТОВ «Юрполіс
компані») надати замовнику (Товариство
з обмеженою відповідальністю
"Мікро-Тех") юридичні послуги. Строк
надання послуг починається з дати
підписання договору та закінчується 31
грудня 2014 р.

В ході розгляду справи, підприємством
позивача надано до суду акт виконаних
робіт №2 від 28.02.2014 на суму 40000,0 грн. (в
тому числі ПДВ на суму 6666,67 грн.),
податкову накладну №255 від 27.06.2013 на
суму 40000,0 грн. (в тому числі ПДВ на суму
6666,67 грн.), яку віднесено до складу
податкового кредиту за червень 2013 року,
протокол узгодження договірної ціни
від 27.06.2013р., додаток №2 до вказаного
договору щодо переліку наданих послуг
та виписка по банківському рахунку
щодо сплати коштів в рамках укладеного
договору.

Колегія суддів зазначає, що відповідно
до протоколу узгодження договірної
ціни від 27.06.2013 р. визначено ціну однієї
години надання юридичних послуг в
розмірі 600,0 грн. в т.ч. ПДВ20% - 100,0 грн., а в
акті №2 прийому-передачі наданих
послуг від 28.02.2014 р. відображена
вартість за 1 годину - 421,94 грн., що грубо
суперечить одне одному.

Крім того, в акті №2 відображено
кількість годин - 79, а в додатку №2 до
договору шляхом підсумування
визначено кількість годин - 66,67.

Акти прийому - передачі послуг не
містять конкретного змісту та обсягу
послуг, які б розкривали їх сутність.

Відповідно до п. 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів
бухгалтерського обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від24.051995р. № 88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
первинні документи (на паперових і
машинозчитувальних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства. установи, від імені яких
складено документ, назва документа
(форми), код форми, місце складання,
зміст господарської операції, та її
вимірники (у натуральному і вартісному
виразі), посади, прізвища і підписи
осіб, відповідальних за дозвіл та
здійснення господарської операції і
складання первинного документа.

Всупереч зазначеному, в акті прийому -
передачі робіт відсутня інформація
щодо кількості витраченого часу на
виконання кожної окремої послуги.

Актом прийому - передачі послуг
визначено найменування послуг -
юридичний аудит договорів та супутніх
документів.

Проте, позивач не надав звітів, довідок,
висновків, які містять інформацію щодо
проведення юридичного аудиту ТОВ
«Юрполіс - Компані».

Слід вказати на те, що сплата коштів в
рамках вказаного договору відбулась
27.06.2013 р., а акт прийняття наданих послуг
підписаний 28.02.2014р., що суперечить п.5.1
договору, де відображено, що сплата
коштів відбувається в строк 5
банківських днів з моменту повного
виконання послуг виконавцем та
підписання акту прийому-передачі
наданих послуг. Тобто підприємство
позивача заздалегідь дізналось про
кількість наданих послуг, до
підписання акту прийому-передачі, та
сплатила кошти.

Також, слід відзначити, що у період,
який перевірявся, згідно Довідки про
включення до ЄДРПОУ, суб'єктом
господарювання було здійснено
наступні види діяльності: виробництво
дерев'яної тари та нєспеціалізована
оптова торгівля.

Апелянтом не надано пояснень та їх
документального підтвердження щодо
використання зазначених послуг у своїй
господарській діяльності та
досягнення певної економічної мети.

Таким чином, в ході дослідження
обставин реальності здійснення
господарських операцій позивача, на
підставі яких ним були сформовані дані
податкового обліку, з урахуванням акту
перевірки по контрагенту, не
підтверджено фактичне придбання
послуг.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що твердження податкового
органу, що викладені в акті перевірки
відповідають дійсності, оскаржуване
податкове повідомлення - рішення
відповідає ч.3 ст.2 КАС України, а тому
позовні вимоги позивача є
необґрунтованими, спростовуються
зібраними доказами по справі та не
підлягають задоволенню.

Отже, колегія суддів переглянувши
рішення суду першої інстанції, вважає,
що при його прийнятті суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених
підстав висновків суду не
спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що постанова Харківського окружного
адміністративного суду від 15.07.2014 року
по справі № 820/12032/14 прийнята з
дотриманням норм чинного
процесуального та матеріального права
і підстав для її скасування не
виявлено.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч.
1 ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Мікро-Тех"
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 15.07.2014р.
по справі № 820/12032/14 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Калиновський
В.А.Судді(підпис) (підпис) Бенедик А.П.
Водолажська Н.С.