Справа № 803/951/14
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року Справа № 803/951/14

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого-судді Дмитрука В.В.,

розглянувши в місті Луцьку в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Відділу Держземагентства у
Ківерцівському районі Волинської
області Головного управління
Держземагентства у Волинській області
про визнання дій незаконними та
стягнення грошової допомоги,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним
позовом до Відділу Держземагентства у
Ківерцівському районі Волинської
області Головного управління
Держземагентства у Волинській області
про визнання незаконними дій щодо
невиплати грошової допомоги
відповідно до частини тринадцятої
статті 37 Закону України "Про державну
службу" та стягнення грошової допомоги
в розмірі 10 посадових окладів в сумі 12
180 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані
наступними обставинами.

05 березня 2014 року ОСОБА_1 був звільнений
з посади головного спеціаліста сектору
державного земельного кадастру у
зв'язку з виходом на пенсію на підставі
Закону України "Про державну службу".
Грошову допомогу в розмірі 10 посадових
окладів в сумі 12 180 грн. на підставі
частини тринадцятої статті 37 Закону
України "Про державну службу" йому не
виплачено.

Позивач вважав протиправними дії
відповідача щодо невиплати вказаної
грошової допомоги та просив
зобов'язати здійснити її нарахування
та виплату з тих підстав, що його стаж
державної служби складає більше 10
років, він досяг встановленого віку, а
відповідно до статті 116 Кодексу законів
про працю при звільненні працівника
виплата всіх сум, що належить йому від
установи, організації проводиться в
день звільнення.

Письмових заперечень проти позову
відповідач суду не надав. Відповідно до
листа № 1053105/2-14 від 30 травня 2014 року (а.с.
20-21) відповідач просив суд взяти до
уваги факт фінансування установи із
Державного бюджету України. При
розподілі помісячних асигнувань по
фонду оплати праці на 2014 рік виплата
грошової допомоги ОСОБА_1 запланована
на липень 2014 року.

В судове засідання позивач не прибув,
проте подав до суду письмове
клопотання від 04 червня 2014 року про
розгляд справи за його відсутності (а.с.
24).

Представник відповідач в судове
засідання також не прибув, в заяві від 04
червня 2014 року просив розгляд справи
здійснювати за його відсутності (а.с. 25).

Відповідно до частини четвертої статті
122 Кодексу адміністративного
судочинства України (КАС України)
особа, яка бере участь у справі, має
право заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності. Відповідно до
частини шостої статті 128 КАС України
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта. Як передбачено частиною
першою статті 41 КАС України, у разі
неявки у судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи якщо
відповідно до положень цього Кодексу
розгляд справи здійснюється за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі (у тому числі при розгляді
справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Таким чином, оскільки позивач та
представник відповідача в судове
засідання не прибули, хоча належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду та подали заяви про
розгляд справи за їх відсутності, тому
розгляд справи здійснено в порядку
письмового провадження на підставі
наявних у ній доказів, без фіксування
адміністративного процесу технічними
засобами.

Дослідивши подані суду письмові
докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
приходить до висновку про задоволення
позовних вимог в повному об'ємі з
наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до
наказу відділу Держземагентства у
Ківерцівському районі Волинської
області Головного управління
Держземагентства у Волинській області
№ 4-к: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 05 березня
2014 року звільнено з посади головного
спеціаліста сектору державного
земельного кадастру відділу у зв'язку з
виходом на пенсію та досягненням
граничного віку проходження державної
служби відповідно до пункту 3 статті 10
Закону України "Про державну службу";
наказано виплатити ОСОБА_1 грошову
допомогу в розмірі десяти місячних
посадових окладів згідно із статтею 37
Закону України "Про державну службу"
після пред'явлення довідки про
призначення пенсії державного
службовця (а.с. 4, 7, 11).

Відповідно до довідки управління
пенсійного фонду України в
Ківерцівському районі Волинської
області № 1485/02-25 від 31 березня 2014 року
(а.с. 13) ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 06 березня
2014 року призначена пенсія за віком
згідно із Законом України "Про державну
службу".

Отже, матеріалами справи
підтверджується, зокрема копією
трудової книжки ОСОБА_1 (а.с. 4-10), що
позивачеві призначена пенсія за віком,
відповідно до Закону України "Про
державну службу" з 06 березня 2014 року, а
стаж роботи позивача не державній
службі на момент звільнення становить
більше ніж 10 років.

Посадовий оклад головного спеціаліста
сектору Державного земельного
кадастру відділу Держземагентства у
Ківерцівському районі Волинської
області ОСОБА_1 станом на 05 березня 2014
року, згідно із штатним розписом на 2014
рік, складав 1 218 грн., що стверджується
довідкою відповідача № 923/01/2-14 від 12
травня 2014 року (а.с. 12).

Позивач 08 травня 2014 року звернувся до
начальника відділу Держземагентства у
Ківерцівському районі Волинської
області із заявою про виплату грошової
допомоги в розмірі 10 місячних
посадових окладів, відповідно до
частини 13 статті 37 Закону України "Про
державну службу" (а.с. 15).

Відповідач листом від 12 травня 2014 року
№ 924/01/2-14 повідомив позивачеві, що у
березні 2014 року грошова допомога в
розмірі 10 місячних посадових окладів в
порядку передбаченому статтею 37 Закону
України "Про державну службу" не може
бути йому виплачена у зв'язку із
відсутністю відповідних асигнувань, а
вказана виплата запланована на липень
2014 року (а.с. 22).

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, судом враховано
наступне.

Статтею 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Трудові правовідносини в Україні
регулюються Кодексом законів про працю
України (КЗпП України), правовідносини,
пов'язані з прийняттям, проходженням та
звільненням з державної служби
регулюються Законом України "Про
державну службу".

Частиною першою статті 38 КЗпП
визначено, що працівник має право
розірвати трудовий договір, укладений
на невизначений строк, попередивши про
це власника або уповноважений ним
орган письмово за два тижні. У разі,
коли заява працівника про звільнення з
роботи за власним бажанням зумовлена
неможливістю продовжувати роботу,
зокрема, виходом на пенсію, власник або
уповноважений ним орган повинен
розірвати трудовий договір у строк, про
який просить працівник.

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 цього Кодексу
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Відповідно до статті 37 Закону України
"Про державну службу" (в редакції чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин), нормами якої
регулюються питання щодо пенсійного
забезпечення і грошової допомоги
державним службовцям, на одержання
пенсії державних службовців мають
право чоловіки, які досягли віку 62 роки
за наявності страхового стажу,
необхідного для призначення пенсії за
віком у мінімальному розмірі,
передбаченого абзацом першим частини
першої статті 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", у тому числі стажу
державної служби не менш як 10 років, та
які на час досягнення зазначеного віку
працювали на посадах державних
службовців, а також особи, які мають не
менш як 20 років стажу роботи на посадах,
віднесених до категорій посад
державних службовців, незалежно від
місця роботи на час досягнення
зазначеного віку.

До досягнення віку, встановленого
першим реченням частини першої цієї
статті, право на пенсію за віком мають
державні службовці - чоловіки 1955 року
народження і старші після досягнення
ними такого віку, зокрема, 60 років 6
місяців - які народилися з 1 січня 1953
року по 31 грудня 1953 року.

Державним службовцям у разі виходу на
пенсію за наявності стажу державної
служби не менше 10 років виплачується
грошова допомога в розмірі 10 місячних
посадових окладів.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що
для отримання державним службовцем
права на виплату йому грошової
допомоги в розмірі 10 місячних окладів
закон передбачає одночасного настання
сукупності наступних юридичних фактів,
а саме: вихід на пенсію та наявність
стажу державної служби не менше 10
років.

Наведеними нормами не встановлено
залежність факту виплати грошової
допомоги в розмірі десяти місячних
посадових окладів від наявності
відповідних асигнувань з Державного
бюджету України

Відповідно до частиною 2 статті 3
Кодексу адміністративного судочинства
України справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно частини 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Виходячи з вищенаведеного, суд
приходить до висновку, що вимоги
позивача є обґрунтованими
відповідають дійсним обставинам та
матеріалам справи, ґрунтуються на
вимогах чинного законодавства, а отже,
підлягають до задоволення.

Керуючись частиною шостою статті 128,
статтями 162, 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, на підставі Закону України
"Про державну службу", суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії відділу
Держземагентства у Ківерцівському
районі Волинської області Головного
управління Держземагентства у
Волинській області щодо невиплати
одноразової грошової допомоги у
розмірі 10 місячних посадових окладів
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер - НОМЕР_1).

Зобов'язати відділ Держземагентства у
Ківерцівському районі Волинської
області Головного управління
Держземагентства у Волинській області
виплатити ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер - НОМЕР_1)
одноразову грошову допомогу у розмірі
10 місячних посадових окладів
відповідно до статті 37 Закону України
"Про державну службу".

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду подається протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя
В.В.Дмитрук