Справа № 2а-388/10
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2014 року м.
Київ К/9991/80636/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л.,
Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Управління
Пенсійного Фонду України у
Великолепетиському районі Херсонської
області про перерахунок пенсії, за
касаційною скаргою Управління
Пенсійного Фонду України у
Великолепетиському районі Херсонської
області на ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 26 серпня 2011 року,-

у с т а н о в и л а :

У листопаді 2010 року позивачі
звернулися з позовом до Управління
Пенсійного Фонду України у
Великолепетиському районі Херсонської
області (далі УПФ) про перерахунок
пенсії, передбаченої статтею 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» від 18 листопада 2004 року №2195-ІV .

Постановою
Великолепетиського районного суду
Херсонської області від 13 грудня
2010 року позовні вимоги задоволено
частково.

Оскаржуваною ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 26 серпня 2011 року заява УПФ про
поновлення строку на апеляційне
оскарження зазначеного судового
рішення залишена без задоволення, а
апеляційна скарга без розгляду.

У касаційній скарзі УПФ, посилаючись на
порушення апеляційним судом норм
процесуального права, просить
зазначене судове рішення скасувати.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи колегія суддів, в межах статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, дійшла висновку про
відхилення скарги з таких підстав.

Відмовляючи у поновленні строку на
апеляційне оскарження та залишаючи
апеляційну скаргу без розгляду
апеляційний суд виходив з того, що така
подана з пропуском встановленого
законом строку з неповажних причин.

За приписами частини 2 186 Кодексу
адміністративного судочинства України
(в редакції спірного періоду)
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а
також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Згідно ж вимогами частини 4 статті
186 Кодексу адміністративного
судочинства України апеляційна
скарга, подана після закінчення
строків, установлених цією статтею,
залишається без розгляду, якщо суд
апеляційної інстанції за заявою особи,
яка її подала, не знайде підстав для
поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Встановлено, що рішення суд першої
інстанції ухвалив 13 грудня 2010 року у
відкритому судовому засіданні у
присутності представника УПФ, а
апеляційну скаргу відповідач подав
лише 28 грудня 2010 року, тобто з пропуском
встановленого законом строку.

У відповідності з частиною 1 статті 103
Кодексу адміністративного судочинства
України перебіг процесуального строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За таких обставин апеляційний суд
дійшов правильного висновку, що
апеляційна скарга подана з пропуском
строку.

Згідно вимог частини 2 статті 5 Кодексу
адміністративного судочинства України
провадження в адміністративних
справах здійснюється відповідно до
закону, чинного на час вчинення окремої
процесуальної дії, розгляду і
вирішення справи.

Доводи позивача про те, що строк на
оскарження слід рахувати з часу
отримання копії судового рішення
представником УПФ є безпідставними,
оскільки закон у редакції на момент
ухвалення судового рішення, не пов'язує
перебіг строку із зазначеними
обставинами. Такі можуть слугувати як
обґрунтування поновлення строку на
оскарження.

Об'єктивних доказів, які б свідчили про
поважність причин пропуску строку
відповідачем не подано і таких не
встановлено апеляційним судом.

В силу закону, поважними причинами
визнаються лише такі обставини, які є
об'єктивно непереборними, не залежать
від волевиявлення особи, що оскаржує
судове рішення та пов'язані з дійсними
істотними перешкодами чи труднощами
для своєчасного вчинення
процесуальних дій, що підтверджені
належними доказами.

Отже висновок апеляційного суду
відповідає дійсним обставинам справи
та нормам процесуального права, доводи
касаційної скарги його висновків не
спростовують, а тому підстав для її
скасування колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного Фонду України у
Великолепетиському районі Херсонської
області відхилити, а ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 26 серпня 2011 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало