Справа № 668/5887/14-а
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2014-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

03 вересня 2014 р.м.ОдесаСправа № 668/5887/14-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції:
Гаврилов Д.В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді -
Джабурія О.В.

суддів -
Бітова А.І.

- Крусяна А.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
постанову Суворовського районного
суду м. Херсона від 02 червня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до управління
Пенсійного фонду України в м. Херсоні
про зобов'язання здійснити перерахунок
пенсії,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з зазначеним
позовом, посилаючись на те, що з 01.08.2013
року він перебуває на обліку в УПФУ в м.
Херсоні та отримує пенсію за віком на
пільгових умовах (Список №1), однак
відповідачем відмовлено у зарахуванні
йому в пільговий стаж трудовий стаж
роботи в районах Крайньої Півночі за
період з 01.01.1991 року по 31.07.2013 року,
періоду строкової служби в армії з
23.11.1963 року по 09.11.1966 року, зарахування
періоду роботи на посаді
доставщика-такелажника з 07.08.1970 року по
30.06.1971 року. Тому просить визнати дії
управління Пенсійного фонду України в
м. Херсоні протиправними та зобов'язати
здійснити перерахунок пенсії з
урахуванням вказаних періодів.

Позивач в судовому засіданні підтримав
заявлені вимоги та просив їх
задовольнити з підстав зазначених у
позові.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечувала проти
задоволення позовних вимог та
пояснила, що підстав для зарахування
зазначених позивачем періодів
трудового стажу до пільгового немає.

Постановою Суворовського районного
суду м. Херсона від 02 червня 2014 року
позов задоволено частково. Зобов'язано
управління Пенсійного фонду України в
м. Херсоні зарахувати ОСОБА_2 до
пільгового стажу роботи за Списком № 1
роботу на посаді
доставщика-такелажника з 07.08.1970 року по
30.06.1971 року на шахті «Пролетарская -
Глубокая» та провести перерахунок його
пенсії з 01.08.2013 року. В іншій частині в
задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням ОСОБА_2
звернувся з апеляційною скаргою на
зазначену постанову, просить її
скасувати та прийняти нову постанову,
якою задовольнити позовні вимоги
повністю.

Згідно до вимог п.2 ч.1 ст.197 КАС України
суд апеляційної інстанції розглянув
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки у судове
засідання не прибули сторони, які
беруть участь у справі, про те про
розгляд справи були належним чином
повідомлені.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що ОСОБА_2 з 01.08.2013 року
перебуває на обліку в управлінні
Пенсійного фонду України в м. Херсоні
та отримує пенсію за віком на пільгових
умовах (Список № 1) відповідно до Закону
України від 09.07.2003 року № 1058 «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», до цього часу перебував
на обліку в управлінні Пенсійного
фонду в Надимському районі
Ямало-Ненецького автономного округа
Російської Федерації.

Вимогами ст. 1 Угоди про гарантії прав
громадян держав-учасників
Співдружності незалежних держав в
галузі пенсійного забезпечення від
13.03.1992 року передбачено, що пенсійне
забезпечення громадян держав -
учасників Угоди і членів їх сімей
здійснюється по законодавству держави,
на території якої вони проживають.

01.04.2014 року позивач звернувся до
відповідача з заявою про зарахування
йому трудового стажу на пільгових
умовах з 01.01.1991 року по 31.07.2013 року - стаж
роботи в районах Крайньої Півночі, з
23.11.1963 року по 09.11.1966 року - за період
строкової служби в армії, з 07.08.1970 року
по 30.06.1971 року - зарахування періоду
роботи на посаді
доставщика-такелажника підземного на
шахті «Пролетарская - Глубокая».

14.04.2014 року відповідачем відмовлено
позивачеві у задоволенні заяви.

З'ясувавши обставини справи,
дослідивши докази на їх підтвердження,
суд першої інстанції дійшов до
висновку про необхідність задоволення
позову частково.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України
у справах щодо оскарження рішень, дій,
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед Законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України
передбачено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України,
до адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних
законів, Кодексом та контекстом
Конституції України можна зробити
висновок, що однією з найважливіших
тенденцій розвитку сучасного
законодавства України є розширення
сфери судового захисту, в тому числі
судового контролю за правомірністю і
обґрунтованістю рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
задоволення адміністративного позову
частково, виходячи з наступного.

Згідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Пунктом 5 розділу XV «Прикінцевих
положень» Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», який набув чинності з
01.01.2004 року, встановлено, що періоди
роботи до 1 січня 1991 року в районах
Крайньої Півночі та місцевостях,
прирівняних до районів Крайньої
Півночі колишнього Союзу PCP, а також на
острові Шпіцберген зараховуються до
страхового стажу в порядку і на умовах,
передбачених законодавством, що діяло
до 01 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу
застосовується для осіб, які працювали
в районах Крайньої Півночі і
місцевостях, прирівняних до них, та на
яких поширювалися пільги, передбачені
для працюючих у районах Крайньої
Півночі та місцевостях, прирівняних до
цих районів, відповідно до Указу
Президії Верховної Ради Союзу PCP від
10.02.1960 року «Про впорядкування пільг
для осіб, які працюють в районах
Крайньої Півночі і в місцевостях,
прирівняних до районів Крайньої
Півночі», постанови Ради Міністрів
Союзу PCP від 10.02.1960 року № 148 «Про
порядок застосування Указу Президії
Верховної Ради Союзу PCP від 10 лютого 1960
року «Про впорядкування пільг для осіб,
які працюють в районах Крайньої
Півночі і в місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі», Указу
Президії Верховної Ради Союзу PCP від
26.09.1967 року «Про розширення пільг для
осіб, які працюють в районах Крайньої
Півночі і в місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі».

Робота в районах Крайньої Півночі та в
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі, з 01.03.1960 року
зараховується до стажу в полуторному
розмірі за умови, що працівник мав
право на пільги, встановлені статтею 5
Указу Президії Верховної Ради СРСР від
10.02.1960 року «Про впорядкування пільг
для осіб, які працюють в районах
Крайньої Півночі і в місцевостях,
прирівняних до районів Крайньої
Півночі».

Згідно Інструкції про порядок надання
пільг, затвердженої постановою
Держкомпрації і Президії ВЦРПС від
16.12.1967 року № 530/П - 28, пільги,
передбачені статтями 1,2,3,4 Указу
Президії Верховної Ради Союзу PCP від
10.02.1960 року, з урахуванням змін і
доповнень, внесених Указом від 26.09.1967
року, надавались незалежно від
укладення письмового строкового
договору, а пільги щодо обчислення
стажу, передбачені статтею 5 Указу,
надавались особам за умови укладання
ними строкових трудових договорів про
роботу в цих районах.

Відповідно до вимог п. 110 Положення про
порядок призначення і виплати
державних пенсій, затвердженого
постановою Ради Міністрів СРСР від
03.08.1972 року № 340, трудові договори
укладаються в письмовій формі в двох
екземплярах, при цьому один екземпляр
видається робітнику. В договорах,
вказуються: дата та місце укладання
договору; найменування сторін; строк
дії договору, посада або робота, для
виконання якої запрошується робітник;
пільги, які надаються робітнику, та
місце постійного проживання.

Пільгове обчислення страхового стажу
проводиться на підставі трудової
книжки, або письмового трудового
договору, або довідки чи інших
документів, в яких зазначено період
роботи в районах Крайньої Півночі та
місцевостях, прирівняних до цих
районів, та користування пільгами,
передбаченими зазначеними вище
нормативно-правовими актами.

Пільгове обчислення стажу роботи
поширюється на працівників цих
місцевостей за умов, що вони уклали
письмові трудові договори до 01.01.1991
року.

Як зазначено в трудовій книжці, ОСОБА_2
з 05.10.1989 року по 31.07.2013 року працював в
Ямало-Ненецькому автономному окрузі
Надимського району Російської
Федерації, який відноситься до району
Крайньої Півночі.

В пенсійній справі наявні трудові
договори, які укладались з ОСОБА_2 на
термін три роки, а саме: з 04.11.1983 року по
04.11.1986 року; з 04.11.1986 року по 04.11.1989 року, з
04.11.1989 року по 04.11.1992 року.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що період роботи
позивача в районі Крайньої Півночі з
04.11.1983 року по 31.12.1990 року зараховано до
стажу роботи у полуторному обчисленні,
період роботи з 01.01.1991 року по 31.07.2013
року зараховано календарно.

Тому, враховуючи зазначене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
вірно дійшов висновку про те, що період
роботи на Крайній Півночі після 01.01.1991
року зарахуванню у пільговому
обчисленні не підлягає.

Відповідно до вимог статті 24 Закону
України від 09.07.2003 року № 1058 «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» періоди трудової
діяльності та інші періоди, що
враховувались до стажу роботи для
призначення пенсії до набрання
чинності цим Законом, зараховуючись до
страхового стажу в порядку і на умовах
законодавства, що діяло раніше (до
01.01.2004 року).

Як було встановлено, в період з 23.11.1963
року по 09.11.1966 року (2 роки 11 місяців 17
днів) позивач проходив строкову
військову службу.

Водночас, відповідно до Закону України
«Про внесення змін до деяких законів
України щодо зарахування до стажу
роботи, який дає право на пенсію на
пільгових умовах, часу проходження
строкової військової служби» час
проходження строкової військової
служби зараховується до стажу роботи,
що дає право на призначення пенсії за
віком на пільгових умовах, тобто тільки
для визначення права на пенсію на
пільгових умовах.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
період проходження позивачем
військової служби також зарахуванню до
його стажу в пільговому обчисленні не
підлягає.

Разом з тим, на думку суду першої
інстанції, з чим погоджується суд
апеляційної інстанції, вимоги позивача
щодо зарахування періоду його роботи
на посаді доставщика-такелажника
підземного на шахті «Пролетарская -
Глубокая» з 07.08.1970 року по 30.06.1971 року є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню виходячи з наступного.

Згідно пільгової довідки від 06.06.1994
року, виданої шахтою ім. В.І. Леніна
Макіївського виробничого об'єднання
«Макіївуголь» Донецької області,
Управлінням пенсійного фонду України в
м. Херсоні до пільгового стажу позивача
зараховані наступні періоди роботи:

з 04.09.1961 року по 09.11.1962 року - Список № і (1
рік 2 місяці 6 днів);

з 26.11.1962 року по 13.11.1963 року - Список № 1 (11
місяців 18 днів);

з 03.12.1966 року по 07.08.1970 року - Список № 1 (3
роки 8 місяців 5 днів);

з 01.07.1971 року по 05.08.1973 року - Список № 1 (2
роки 1 місяць 5 днів).

Всього: 7 років 11 місяців 4 дні - Список №
1.

При цьому, при визначенні коефіцієнту
стажу, за кожний повний рік стажу
роботи на підземних роботах, на роботах
з особливо шкідливими і особливо
важкими умовами, праці за Списком № 1,
до страхового стажу додатково
зараховується по одному року.

Відповідачем не зараховано позивачу
пільговий стаж за період роботи з 07.08.1970
року по 30.06.1971 року на посаді
доставщика-такелажника підземного,
оскільки в пільговій довідці не
зазначено чи працював позивач повний
робочий день на підземних роботах, як
це передбачено ст.13 Закон України «Про
пенсійне забезпечення».

Однак, в трудовій книжці ОСОБА_2
зазначено, що 07.08.1970 року він
переведений на посаду
доставщика-такелажника підземного на
шахті «Пролетарськая-Глубокая» з
повним робочим днем в шахті.

Згідно до вимог ст. 62 Закону України
«Про пенсійне забезпечення», п.1
Порядку підтвердження наявного стажу
для призначення пенсій за відсутності
трудової книжки або відповідних
записів у ній, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
і серпня 1993 року №637 (Порядок 637),
основним документом, що підтверджує
стаж роботи, є трудова книжка, а в разі
відсутності її чи відповідних записів
у ній наявність трудового стажу
підтверджується в порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України. За відсутності трудової
книжки або відповідних записів у ній
трудовий стаж встановлюється на
підставі інших документів, виданих за
місцем роботи, служби, навчання, а також
архівними установами.

Таким чином, на підставі наведеного,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції вірно дійшов висновку про те,
що позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню
частково, а саме: в частині зобов'язання
управління Пенсійного фонду України в
м. Херсоні зарахувати позивачеві до
пільгового стажу роботи за Списком № 1
роботу на посаді
доставщика-такелажника з 07.08.1970 року по
30.06.1971 року на шахті «Пролетарская -
Глубокая» та провести перерахунок його
пенсії з 01.08.2013 року.

Колегія суддів вважає наведені
висновки суду першої інстанції
правильними і такими, що відповідають
вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України
та не приймає доводи, наведені в
апеляційній скарзі про те, що постанова
підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а в
адміністративних справах про
протиправність рішень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення та надання відповідних доказів
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову. Отже, в адміністративному
процесі, як виняток із загального
правила, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень встановлена
презумпція його винуватості.
Презумпція винуватості покладає на
суб'єкта владних повноважень обов'язок
аргументовано, посилаючись на докази,
довести правомірність свого рішення,
дії чи бездіяльності та спростувати
твердження позивача про порушення його
прав, свобод чи інтересів. Такий
обов'язок відсутній, якщо відповідач
визнає позов. Відповідач, який є
суб'єктом владних повноважень, свою
позицію суду доказав частково та
обґрунтував її частково.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
порушень норм матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в
апеляційній скарзі доводи
правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин,
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 195; 197; 198; 200; 205; 206; 254 КАС
України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Суворовського
районного суду м. Херсона без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
надіслання її копії особам, що беруть
участь у справі та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
Адміністративного Суду України
протягом 20 днів.

Головуючий:
О.В. Джабурія

Суддя:
А.І. Бітов

Суддя:
А.В. Крусян