Справа № 755/8876/14
Суддя: Коротких А. Ю.
Дата ухвалення: 2014-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 755/8876/14
Головуючий у 1-й інстанції: Антипова
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

04 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Коротких А.Ю.,

суддів:
Ганечко О.М.,

Літвіної Н.М.,

при секретарі
Некрасовій М.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3,
який діє в своїх інтересах та інтересах
неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5, та
ОСОБА_6, ОСОБА_7 на постанову
Дніпровського районного суду м.Києва
від 07 травня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_3, який
діє в своїх інтересах та інтересах
неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 до Дніпровської районної в
місті Києві державної адміністрації,
треті особи - відділ обліку і розподілу
житлової площі Дніпровської районної в
місті Києві державної адміністрації,
районної громадської комісії з
житлових питань при Дніпровській
районній в місті Києві державній
адміністрації про визнання рішення
протиправним та зобов'язання вчинити
певні дії, -

В С Т А Н О В
И В :

Постановою Дніпровського районного
суду м. Києва від 07 травня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та
інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, та ОСОБА_6, ОСОБА_7 подали
апеляційну скаргу, в якій просять суд
апеляційної інстанції скасувати
постанову суду першої інстанції та
ухвалити нову, якою позов задовольнити
повністю. Свої вимоги апелянти
аргументують тим, що судом першої
інстанції були неповно з'ясовані всі
обставини, що мали суттєве значення для
вирішення справи та допущені порушення
норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу, які з'явились у судове
засідання, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

З 2004 року ОСОБА_3 є власником садового
будинку АДРЕСА_1. В даному будинку
позивач проживає зі своєю сім'єю, яка
складається з п'яти осіб, які
відповідно довідки Ф-3, виданої СТ
«Сілікатчик», також там зареєстровані.

Даний садовий будинок складається з
5-ти кімнат та має загальну площу 128,8 кв.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач ОСОБА_3 перебуває на обліку в
управлінні праці та соціального
захисту населення Дніпровської
районної в м. Києві державної
адміністрації як інвалід 3 групи і має
право на пільги, встановлені
законодавством України, для ветеранів
війни - інвалідів війни, про що свідчить
посвідчення (а.с. 19).

В лютому 2014 року позивач ОСОБА_3
звернувся до Дніпровської районної в м.
Києві державної адміністрації з заявою
про надання довідки про неналежність
садового будинку до житлового фонду
Дніпровського району та як такого, що
не відповідає нормативним,
санітарно-технічним вимогам щодо
житла, житлового приміщення.

На дану заяву позивачу було надіслано
відповідь, в якій зазначалось, що
садовий будинок АДРЕСА_1, входить до
складу території СТ «Сілікатчик» з
цільовим призначенням для ведення
індивідуального садівництва. Даний
будинок не належить до житлового фонду
Дніпровського району м. Києва.

24 лютого 2014 року позивач звернувся
через відділ надання адміністративних
послуг з заявою з додатками до відділу
обліку і розподілу житлової площі
Дніпровської в м. Києві районної
державної адміністрації для отримання
адміністративної послуги з питання
взяття на квартирний облік його сім'ї,
однак в подальшому йому було
відмовлено в прийнятті його сім'ї на
квартирний облік з підстави
забезпечення житловою площею більше 7,5
кв. м.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до ст. 60 Житлового кодексу
Української РСР Радою Міністрів
Української РСР і Українською
республіканською радою професійних
спілок затверджено Правила обліку
громадян, які потребують поліпшення
житлових умов, і надання їм жилих
приміщень в Українській РСР та
введення їх у дію з 1 січня 1985 року (далі
-Правила № 470).

Відповідно до п. 2 Правил № 470 жилі
приміщення надаються громадянам, які
потребують поліпшення житлових умов,
постійно проживають у даному
населеному пункті (якщо інше не
встановлено законодавством Союзу РСР і
Української РСР), як правило, у вигляді
окремої квартири на сім'ю.

У відповідності до п.п.1 п. 13 Правил № 470
передбачено, що на квартирний облік
беруться громадяни, які потребують
поліпшення житлових умов - забезпечені
жилою площею нижче за рівень, що
визначається виконавчими комітетами
обласних, Київської і Севастопольської
міських Рад народних депутатів разом з
радами профспілок.

Відповідно до п. 1 ст. 34 Житлового
кодексу Української РСР потребуючими
поліпшення житлових умов визнаються
громадяни, забезпечені жилою площею
нижче за рівень, що визначається в
порядку, встановлюваному Радою
Міністрів Української PCP і Українською
республіканською радою професійних
спілок.

Згідно з п. 53 Правил № 470 жиле
приміщення надається громадянам у
межах 13,65 кв.м. жилої площі на одну
особу, але не менше рівня середньої
забезпеченості громадян жилою площею в
даному населеному пункті. При цьому
враховується жила площа у жилому
будинку (квартирі), що перебуває у
приватній власності громадян, якщо
ними не використані житлові чеки.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач та його сім'я забезпечені
житловою площею у відповідності до
норм, передбачених законодавством.

В матеріалах справи відсутні докази, що
будинок, де мешкають апелянти, не
відповідає санітарно-технічним нормам,
на що вони посилаються, як на підставу
взяття їх на квартирний облік.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що Дніпровська
районна в м. Києві державна
адміністрація діяла законно і
обґрунтовано, в межах наданих їй
повноважень, а тому в задоволенні
адміністративного позову було
відмовлено правомірно.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують,
а тому колегія суддів вважає висновки
суду першої інстанції обґрунтованими.

Судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи та
ухвалено рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому, у відповідності до ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст. ст. 160, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в
своїх інтересах та інтересах
неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5, та
ОСОБА_6, ОСОБА_7 залишити без
задоволення, а постанову Дніпровського
районного суду м. Києва від 07 травня 2014
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку,
визначеному ст. 254 КАС України, але може
бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України в
порядок і строки, визначені ст.212 КАС
України.

Головуючий суддя:
Коротких А.Ю.

Судді:
Ганечко О.М.

Літвіна Н.М.

Повний текст виготовлено: 09.09.2014 року.

.

Головуючий суддя
Коротких А. Ю.

Судді:
Ганечко О.М.

Літвіна Н. М.