Справа № 815/4453/14
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4453/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2014 року
м. Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Стефанова С.О.,

за участю секретаря судового засідання
Гунько О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом приватного підприємства «Союз
НТВ» до Державної податкової інспекції
у Київському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про скасування податкових
повідомлень - рішень від 25.03.2014 року №
та № , -

В С Т А Н О
В И В:

Приватне підприємство «Союз НТВ»
(надалі по тексту - позивач або ПП «Союз
НТВ») звернулась до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області (надалі по тексту - відповідач
або ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області), в якому
просить скасувати податкові
повідомлення - рішення від 25.03.2014 року №
та № .

Позивач позовні вимоги, в цілому,
обґрунтовує тим, що на підставі акту
перевірки від 12.03.2014 року №
500/15-51-22-01/32896311 «Про результати
документальної невиїзної позапланової
перевірки ПП «Союз НТВ», , з питань дотримання вимог
податкового законодавства по
взаємовідносинам з ТОВ «Індепендент
Груп», код 36050449, за період з 01.01.2011 року
по 31.12.2012 року», відповідачем були
прийняті податкові повідомлення -
рішення від 25.03.2014 року № , яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств на суму 24 385,00
грн. (за основним платежем - 19 508 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) - 4 877 грн.) та № , яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 23 224,00 грн. (за основним
платежем - 18 579 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) - 4 645
грн.). Позивач вважає, що оскаржувані
податкові повідомлення - рішення
підлягають скасуванню, як такі, що не
відповідають чинному законодавству,
оскільки прийняті на підставі хибних
висновків, до яких прийшов відповідач в
ході проведення перевірки, у зв'язку з
відсутністю порушень, що стали
підставою для прийняття вказаних
податкових повідомлень-рішень.

Представник позивача у судовому
засіданні підтримав позовні вимоги та
просив позов задовольнити у повному
обсязі, посилаючись на обставини
викладені в позові.

Представник відповідача проти
задоволення позовних вимог у судовому
засіданні заперечувала у повному
обсязі, в задоволенні позову просила
відмовити, посилаючись на обставини,
викладені в письмових запереченнях,
зокрема, зазначивши, що в ході
перевірки з боку позивача були
встановлені порушення, які знайшли
відображення в акті перевірки, що
підтверджується фактичними
обставинами, а тому оскаржувані
рішення є законними.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення представників сторін, а
також дослідивши обставини, якими
обґрунтовувалися позовні вимоги та
заперечення, перевіривши їх доказами,
суд виходив з наступних підстав та
мотивів.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового
кодексу України органи державної
податкової служби мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового
кодексу України, документальною
перевіркою вважається перевірка,
предметом якої є своєчасність,
достовірність, повнота нарахування та
сплати усіх передбачених цим Кодексом
податків та зборів, а також дотримання
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи,
дотримання роботодавцем законодавства
щодо укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

Щодо податку на додану вартість дії
державної податкової служби
спрямовані на запобігання
необґрунтованому заниженню сум
податкових зобов'язань з цього податку,
безпідставному одержанню сум
бюджетного відшкодування з ПДВ, тобто
прийняття передбачених законом
заходів до суб'єктів господарювання,
які намагаються штучно створювати у
податковому обліку з податку на додану
вартість від'ємні різниці між
податковими зобов'язаннями та
податковим кредитом з метою
безпідставного одержання коштів з
державного бюджету або створювати таки
умови для вигодонабувача, виконуючи
посередницьку функцію між ним та
вигодоформуючим суб'єктом.

Судом встановлено, що в період з 27.02.2014
року по 05.03.2014 року на підставі наказу
про проведення перевірки начальника
ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області від
24.02.2014 року № 119-п, згідно із висновком
щодо розгляду заперечень на акт
перевірки від 11.02.2014 року №
206/15-51-22-01/32896311 та відповідно до п.п. 78.1.1
п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України
від 02.12.2010 року № 2756-УІ, посадовою
особою відповідача проведено
документальну невиїзну позапланову
перевірку ПП «Союз НТВ» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинам з
ТОВ «Індепендент Груп» за період з
01.01.2011 року по 31.12.2012 року.

За результатами проведеної перевірки
відповідачем був складений акт від
12.03.2014 року № 500/15-51-22-01/32896311 «Про
результати документальної невиїзної
позапланової перевірки ПП «Союз НТВ»,
, з питань дотримання
вимог податкового законодавства по
взаємовідносинам з ТОВ «Індепендент
Груп», код 36050449, за період з 01.01.2011 року
по 31.12.2012 року», відповідно до висновку
якого, встановлено порушення позивачем
вимог п. 44.1 ст. 44, ст. 134, п. 138.2, п. 138.4 ст. 138,
п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу
України, в результаті чого встановлено
заниження податку на прибуток на
загальну суму 19508 грн., в т.ч. за 3 квартал
2012 року на 2755 грн., за 4 квартал 2012 року
на 16753 грн.; п. 198.3, п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, в
результаті чого встановлено заниження
податку на додану вартість, що підлягає
сплаті до бюджету всього в сумі 18579 грн.,
в т.ч. за липень 2012 року на 677 грн., за
серпень 2012 року на 450 грн., за вересень
2012 року на 1497 грн., за жовтень 2012 року га
13139 грн., за листопад 2012 року на 1296 грн.,
за грудень 2012 року на 1520 грн. (а.с. 22-36 том
І).

На підставі зазначеного акту перевірки
відповідачем були прийняті податкові
повідомлення-рішення від 25.03.2014 року №
, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток приватних підприємств на суму
24 385,00 грн. (за основним платежем - 19 508
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) - 4 877 грн.) та №
, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на суму 23 224,00 грн. (за
основним платежем - 18 579 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) - 4 645 грн.) (а.с. 52-53 том І).

Не погодившись з висновками акту
перевірки та прийнятими податковими
повідомленнями-рішеннями, ПП «Союз
НТВ» оскаржило їх в судовому порядку,
вимагаючи визнання скасування.

Оцінивши належність, допустимість,
достовірність наданих сторонами
доказів, а також достатність та
взаємний зв'язок у їх сукупності, суд
вважає зазначене податкове
повідомлення-рішення обґрунтованим, а
позовні вимоги такими, що не підлягають
задоволенню у зв'язку з наступним.

Як вбачається з акту перевірки,
підставою для донарахування позивачу
сум податку на прибуток та податку на
додану вартість стали висновки
відповідача про відсутність об'єктів
оподаткування по операціях з придбання
товарів (робіт, послуг) у підприємства -
постачальника ТОВ «Індепендент Груп»,
не підтверджено реальність здійснення
ПП «Союз НТВ» фінансово-господарських
операцій з придбання товарів (робіт,
послуг) у ТОВ «Індепендент Груп» за
перевіряємий період з урахуванням їх
виду, обсягу, якості та розрахунків.

Враховуючи даний факт, в акті
зазначено, що вбачається проведення
транзитних фінансових потоків,
спрямованих на здійснення операцій
надання податкової вигоди переважно
контрагентами, які не виконують свої
податкові зобов'язання, зокрема, у
випадках, коли операції здійснюються
через посередників з метою штучного
формування валових витрат та
податкового кредиту, не мають
реального товарного характеру, тому
наведені обставини свідчать про
відсутність факту реального
здійснення господарських операцій з
контрагентами - покупцями та
постачальниками.

Вказані вище обставини, як вбачається з
акту перевірки, були встановлені, окрім
іншого, на підставі акту ДПІ у
Шевченківському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві № 2620/26-59-22-08-15/36050449 від 31.12.2013
року про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «Індепендент
Груп» () в період 2012-2013
року, відповідно до висновків яких
встановлено неможливість фактичного
здійснення ТОВ «Індепендент Груп»
господарських операцій через
відсутність майна та інших
матеріальних ресурсів, економічно
необхідних для здійснення операцій з
купівлі-продажу; порушення ч. 1 ст. 203, ч. 1
ст. 207, ст. 215, п. 1 ст. 216 ЦК України в
частині недодержання вимог зазначених
статей в момент вчинення правочинів,
які не спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ними
по правочинах, здійснених ТОВ
«Індепендент Груп» з постачальниками
та покупцями.

З урахуванням предмету спору
дослідженню підлягає реальність
господарських операцій, укладених між
ПП «Союз НТВ» та ТОВ «Індепендент
Груп», що є підставою для формування
витрат, виникнення права на податковий
кредит, визначення податкових
зобов'язань та одержання сум
бюджетного відшкодування з ПДВ.

Порядок формування складу витрат та
податкового кредиту визначено
Податковим кодексом України від
02.12.2010р. № 2755-VI (надалі по тексту - ПК
України).

Так п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу
України визначено, витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Відповідно до вимог п. 138.2 ст. 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат, витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

В свою чергу, відповідно до п. 198.3. ст. 198
ПК України визначено, що податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України
вважається дата здійснення першої з
подій:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Підпунктом 198.6 п. 198 ст. 198 ПК України
встановлено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).У
разі якщо на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, які попередньо
віднесені до податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

Відповідно до п. 201.1 ст.201 ПК України
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою податкову
накладну.

Згідно з п.201.10 ст.201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.
Однак в даному конкретному випадку, з
урахуванням доводів представника
відповідача, предметом доказування у
справі, у тому числі, є реальність
правочину за укладеними угодами.

Відповідно до п.п. 201.6 та 201.8 ст. 201 ПК
України податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.
Проте податкова накладна не є
документом, на підставі якого можливо
дійти висновку про використання
придбаних товарів (послуг) у межах
господарської діяльності платника
податку та отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах.

Судом встановлено, що у перевіряємий
період між ПП «Союз НТВ» (Покупець) та
ТОВ «Індепендент Груп» (Постачальник)
було укладено договір поставки від
30.07.2012 року № 300702, відповідно до умов
якого Постачальник зобов'язується в
порядку та на умовах, передбачених цим
Договором, передавати у власність
Покупця товар, а Покупець
зобов'язується в порядку та на умовах,
передбачених цим договором, приймати
та оплачувати цей товар (а.с. 60 том І).

В підтвердження товарності операцій
між ПП «Союз НТВ» та ТОВ «Індепендент
Груп», позивачем було надано до
перевірки та до суду копії
вищезазначеного договору, податкових
накладних, платіжних доручень,
видаткових накладних,
товарно-транспортних накладних,
довіреностей на отримання
товарно-матеріальних цінностей.

У періоді, що перевірявся, позивачем
сформовано податковий кредит за
рахунок ПДВ в сумі 18579,00 грн., у тому
числі за липень 2012 року в сумі 677 грн.,
за серпень 2012 року в сумі 450 грн., за
вересень 2012 року в сумі1497 грн., за
жовтень 2012 року в сумі 13139 грн., за
листопад 2012 року в сумі 1296 грн., за
грудень 2012 року в сумі 1520 грн., по
податковим накладним, отриманим від
ТОВ «Індепендент Груп».

Також позивачем сформовано витрати за
рахунок вартості товарно-матеріальних
цінностей у сумі 92 895 грн., у тому числі у
3 кварталі 2012 року в сумі 13118 грн., у 4
кварталі 2012 року у сумі 79777 грн., по
видаткових накладних, отриманих від
ТОВ «Індепендент Груп».

Відповідно до ст.3 Господарського
кодексу України господарська
діяльність - це діяльність суб'єктів
господарювання у сфері суспільного
виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність. Господарська діяльність,
що здійснюється для досягнення
економічних і соціальних результаті та
з метою одержання прибутку, є
підприємництвом, а суб'єкти
підприємництва - підприємцями.

Згідно Національного класифікатора
України, затвердженого наказом
Держспоживстандарту України від
26.12.2005р. №375 (з наступними змінами і
доповненнями), економічна діяльність -
це процес виробництва продукції
(товарів, послуг), який здійснюється з
використанням певних ресурсів:
сировини, матеріалів, устаткування,
робочої сили, технологічних процесів
тощо. Економічна діяльність
характеризується витратами на
виробництва, процесом виробництва та
випуску продукції.

Відповідно до ч.1 та ч.5 ст.203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається.

Відповідно до статті 228 ЦК України
правочин вважається таким, що порушує
публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який
порушує публічний порядок, є нікчемним.

Згідно з ч.1 ст.216 ЦК України недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю. Отже в результаті
виконання сторонами нікчемної угоди не
можуть виникати право на податковий
кредит.

У відповідності до п.1.4 ст.1 Закону
України «Про податок на додану
вартість» поставка товарів - це
будь-які операції, що здійснюються
згідно з договорами купівлі-продажу,
міни, поставки та іншими
цивільно-правовими договорами, які
передбачають передачу прав власності
на такі товари за компенсацію
незалежно від строків її надання. Не
належать до поставки операції передачі
товарів в межах цивільно-правових
договорів, які не передбачають
передачу права власності (користування
або розпорядження) на такі товари іншій
особі.

Відповідно до п.п. 14.1.191 ст. 14 ПК України,
постачання товарів - будь-яка передача
права на розпорядження товарами як
власник, у тому числі продаж, обмін чи
дарування такого товару, а також
постачання товарів за рішенням суду.

Дії з перерахування постачальнику
коштів за товар без фактичного
отримання останнього та переходу права
власності на нього не підпадають під
поняття «продаж товарів».

Також Постановою Верховного суду
України від 21.10.2008 року у справі за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Євротрейд» до ДПІ в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська про визнання
недійсним податкового
повідомлення-рішення визначено, що дії
з перерахування постачальнику коштів
за товар без фактичного отримання
останнього та переходу права власності
на нього не підпадають під поняття
«продаж товарів», яке визначено п.1.31
ст.1 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств».

При цьому, відповідно до п.2 Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.1995 року № 88,
первинні документи - це письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення. Господарські операції - це
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань і фінансових
результатів.

Водночас статтею 1 Закону України від
16.07.1999р. № 996-XIV «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» визначено, що первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції, а також враховуватись
повнота складання всіх підтверджуючих
господарські операції документів.

Як встановлено судом, порушення, що
викладені в акті перевірки, були
встановлені також на підставі висновку
акту ДПІ у Шевченківському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві № 2620/26-59-22-08-15/36050449
від 31.12.2013 року про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Індепендент Груп» () в
період 2012-2013 року, відповідно до
висновків яких встановлено
неможливість фактичного здійснення
ТОВ «Індепендент Груп» господарських
операцій через відсутність майна та
інших матеріальних ресурсів,
економічно необхідних для здійснення
операцій з купівлі-продажу; порушення
ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 207, ст. 215, п. 1 ст. 216 ЦК
України в частині недодержання вимог
зазначених статей в момент вчинення
правочинів, які не спрямовані на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ними по правочинах,
здійснених ТОВ «Індепендент Груп» з
постачальниками та покупцями.

Крім того у вказана акті встановлено,
що операції TOB «Індепендент Груп» не
підтверджуються стосовно врахування
реального часу здійснення операцій,
місцезнаходження майна, наявності
трудових ресурсів,
виробничо-складських приміщень та
іншого майна, які економічно необхідні
для виконання такого постачання або
здійснення діяльності, що свідчить про
відсутність необхідних умов для
результатів звідної господарської,
економічної діяльності, технічного
персоналу, основних фондів, виробничих
активів, складських приміщень і
транспортних засобів. В зв'язку з цим
посадові особи ТОВ «Індепендент Груп»
не могли фактично здійснювати
господарські операції з урахуванням
часу, оперативності проведення
операцій, місцезнаходження майна,
віддаленості контрагентів один від
одного.

Також, в ході проведення перевірки не
встановлено факту передачі товарів
(послуг) від TOB «Індепендент Груп» до
контрагентів-покупців, у зв'язку з
відсутністю (не наданням для перевірки)
договорів про господарську діяльність,
актів приймання-передачі товару,
довіреностей, документів, які
засвідчують транспортування,
зберігання товарів, а також інших
первинних документів.

Окрім того, за результатами перевірки
встановлено, що TOB «Індепендент Груп» є
вигодотранспортуючим суб'єктом
(транзитером) - суб'єкт господарювання
(платник ПДВ), що здійснює
посередницьку функцію між
вигодоформуюючим суб'єктом та
вигодонабувачем, яким згідно бази АС
«Податковий блок» звітність по податку
на додану вартість подавалась за
лютий-листопад 2013 року до ДПІ з
нульовими показниками.

Згідно зі статтею 1 Закону України від
16.07.1999р. № 996-XIV «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» господарською операцією є дія
або подія, яка викликає зміни в
структурі активів та зобов'язань,
власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Під час проведення перевірки та
розгляду справи в суді представником
позивача не надано доказів руху
активів у процесі здійснення
вищезазначених господарських
операцій. Не спростовані твердження
відповідача щодо відсутності
можливостей TOB «Індепендент Груп» для
вчинення господарських операцій, за
якими виписані податкові та видаткові
накладні, надані позивачем.

При цьому на пропозицію суду,
представником позивача не було надано
жодних доказів, які б свідчили про те,
що саме TOB «Індепендент Груп» постачало
товар, котрі замовник може використати
в діяльності, що приносить дохід, що є
необхідною ознакою витрат та належною
підставою для віднесення сум податку,
сплаченого у ціні придбаних послуг, до
складу податкового кредиту
підприємства.

Також суд відхиляє доводи позивача
щодо того, що надані позивачем договір,
платіжні доручення, податкові та
видаткові накладні є безперечними
доказами обґрунтованого віднесення
позивачем до складу податкового
кредиту сум ПДВ сплачених у ціні
вартості отриманого товару та
формування складу витрат. Так, як
вказані документи, за відсутності
інших доказів, які б підтверджували
фактичне отримання товару самі від
вищезазначених контрагентів, на
підставі яких сформований податковий
кредит та витрати, за умови
недодержання встановленої чинним, на
момент виникнення спірних
правовідносин, законодавством форми
для обліку, самі по собі не можуть
беззаперечно підтверджувати право
платника на його формування, та не
можуть бути взяті судом до уваги,
оскільки б це призвело до формального
вирішення справи.

Крім того, надані позивачем
товарно-транспортні накладні
оформлені з порушенням вимог чинного
законодавства, а саме у наданих ТТН
відсутні назва товару, одиниця виміру,
кількість, ціна, вид та пакування,
кількість місць, спосіб визначення
маси й установлений для нього вид
перевезення, код вантажу, маса.

На підставі вищевикладеного, керуючись
внутрішнім переконанням, суд дійшов
висновку, що позивачем, враховуючи
наявні первинні документи, не
доведений факт отримання товару від TOB
«Індепендент Груп».

Суд вважає необхідним зазначити, що
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування ПДВ має бути
підтверджений належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, що стала підставою для
формування податкового обліку
платника податку.

Відповідно до постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
нікчемний правочин є недійсним через
невідповідність його вимогам закону та
не потребує визнання його таким судом.

Суд погоджується з висновками за актом
перевірки та доходить аналогічного
висновку, що дії позивача призвели до
втрат дохідної частини Державного
бюджету України. Очевидним також
вбачається факт, що ПП «Союз НТВ»
укладена угода з контрагентом, яка не
була спрямована на реальне настання
правових наслідків. В судовому
засіданні представником позивача на
пропозицію суду не наданого жодного
переконливого доказу, який би
спростував такий висновок.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КАС України обставини,
які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами.

Відповідно до ст.86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд вважає, що ПП
«Союз НТВ» не надано вичерпних,
оформлених належним чином згідно з
вимогами діючого законодавства
документів, на підставі яких можливо
достовірно визначити, що товари та
роботи (послуги) отримані сам від
контрагента TOB «Індепендент Груп». При
цьому в ході перевірки встановлена
відсутність фактичного підтвердження
взаємовідносин ПП «Союз НТВ» з
вищевказаним підприємством, як при
укладенні самого договору так і при
здійсненні безпосередньо
господарських операцій за ним.

Суд також зазначає, що надані
представником позивача докази на
підтвердження факту подальшої
реалізації нібито придбаного у TOB
«Індепендент Груп» товару (а.с. 206-259 том
І) не спростовують фактичних обставин
встановлених при розгляді даної
справи.

Вирішуючи спір, суд також зважає, що в
силу вимог ч.2 ст.49 КАС України особи,
які беруть участь у справі, зобов'язані
добросовісно користуватися належними
їм процесуальними правами і неухильно
виконувати процесуальні обов'язки, що з
огляду на запроваджений ст.8
Конституції України принцип
верховенства права та в кореспонденції
з приписами ч.1 ст.71 КАС України означає
абсолютний і безумовний обов'язок
кожної особи, яка бере участь в
адміністративній справі довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Оцінка поданих особами, які беруть
участь в адміністративній справі та
самостійно зібраних судом в порядку
ст.11 КАС України доказів в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, здійснюється судом за
правилами ч.2 ст.71 КАС України в порядку,
що встановлений ст.86 цього кодексу.

Дослідивши зібрані по справі докази в
їх сукупності за правилами ст.86 КАС
України, суд приходить до висновку про
відсутність будь-яких фактичних даних,
які б спростували висновки за актом
перевірки про наявність ознак
нікчемності укладеної угоди ПП «Союз
НТВ» з вказаним вище контрагентом.

Договірні відносини позивача з
контрагентами не містять у своїй суті
розумних економічних або інших причин
(ділової мети) систематичного (протягом
місяця) придбання послуг. Такі причини
можуть бути наявними лише за умови, що
платник податку має намір одержати
економічний ефект від результатів
підприємницької або іншої економічної
діяльності. Наслідком діяльності
вказаних підприємств є виключно чи
переважно формування податкових
зобов'язань та податкового кредиту на
адресу контрагентів.

Несплата ПП «Союз НТВ» податків у
встановленому законодавством України
порядку руйнує систему оподаткування,
що створена в інтересах держави та
формування дохідної частини
Державного бюджету України, що
суперечить моральним засадам
суспільства. Наявним вбачається намір
ПП «Союз НТВ» одержати економічний
ефект за рахунок формування
податкового кредиту за угодами, які не
були спрямовані на реальне настання
правових наслідків, з ціллю заниження
об'єкту оподаткування, несплати
податків. Такі дії підприємства
призводять до втрат дохідної частини
Державного бюджету України, оскільки
не сплачені підприємством ПДВ
внаслідок порушення встановленого
порядку формування податкового
кредиту з ПДВ є дохідною частиною
бюджету та власністю держави.

Провадження ПП «Союз НТВ» своєї
діяльності призвело до штучного
завищення податкового кредиту та
витрат.

На підставі встановлених фактів та
досліджених доказів, керуючись нормами
діючого законодавства та внутрішнім
переконанням, суд дійшов висновку, що TOB
«Індепендент Груп» не мав реальної
можливості здійснювати господарські
операції щодо постачання товару,
згідно угоди укладеної з позивачем,
тобто не здійснював господарську
діяльність, а штучно формувало
податкову вигоду позивачу.

При відсутності реального здійснення
господарських операцій TOB
«Індепендент Груп», видало податкові
накладні позивачу в порушення вимог
ПК України, який надає право видавати
такі накладні лише при здійсненні
господарської операції.

Таким чином, на підставі встановлених в
судовому засіданні фактів, суд дійшов
висновку про те, що спірні податкові
повідомлення-рішення винесені
податковою інспекцією в межах
компетенції та у спосіб, що
передбачений законодавством, що
регулює спірні правовідносини та
обґрунтовано. Укладений підприємством
правочин з контрагентом суперечить
моральним засадам суспільства та
відповідно до ст. 228 ЦК України порушує
публічний порядок, оскільки
спрямований на заволодіння майном
держави, дохідної частини бюджету. При
цьому звернення позивача з даним
позовом за захистом своїх порушених
прав та інтересів суд оцінює обраний
спосіб ухилення від відповідальності
за встановлені порушення.

З огляду на викладене, на підставі ст. 10
КАС України, згідно якої, усі учасники
адміністративного процесу є рівними та
ст. 11 КАС України, згідно якої розгляд і
вирішення справ у адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними доказів, з'ясувавши
обставини у справі; перевіривши всі
доводи і заперечення сторін та надавши
правову оцінку наданим доказам, суд
дійшов висновку, що в задоволенні
позовних вимог слід відмовити
повністю.

Також суд вважає за необхідне,
відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України
«Про судовий збір», стягнути з позивача
решту суми судового збору пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Керуючись ст.ст. 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О В
И В:

Адміністративний позов
приватного підприємства «Союз НТВ» до
Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про скасування податкових
повідомлень - рішень від 25.03.2014 року №
та № - залишити без
задоволення.

Стягнути з приватного підприємства
«Союз НТВ» (код 32896311, адреса: 65113, м.
Одеса, проспект Академіка Глушко, 11 б)
на користь Державного бюджету України
судовий збір в розмірі 1 644,30 гривень
(одна тисяча шістсот сорок чотири грн. 30
коп.).

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги. Якщо апеляційну
скаргу не буде подано в строк,
встановлений ст. 186 КАС України,
постанова суду набирає законної сили
після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Постанова суду може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
адміністративного суду шляхом подачі
апеляційної скарги до Одеського
окружного адміністративного суду
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

Повний текст постанови складений та
підписаний суддею 16 вересня 2014 року.

Суддя
С.О. Cтефанов