Справа № 826/10710/14
Суддя: Соколова О.А.
Дата ухвалення: 2014-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
приміщення суду за адресою: м. Київ, вул.
Велика Васильківська 81-а,
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Соколової О.А., при секретарі судових
засідань Ковалівській Л.М., розглянувши
у відкритому судовому засіданні
адміністративну справу
до Апарату Верховної Ради
про визнання бездіяльності
протиправною, зобов'язання вчинити дії,
за участю представників сторін:
від позивача ОСОБА_3,
від відповідача Лаптієв А.М.,-
До Окружного адміністративного суду
міста Києва звернувся ОСОБА_2 з
адміністративним позовом до Апарату
Верховної Ради України (далі -
відповідач) в якому позивач просить
суд:
- визнати бездіяльність відповідача,
яка полягає у відмові оформити та
видати ОСОБА_2 заяву про виплату
страхової суми згідно додатку №2 до
Умов обов'язкового державного
страхування життя і здоровя народних
депутатів України та порядку виплати
їм і членам їхніх сімей страхових сум,
затверджену Постановою Кабінету
Міністрів України від 27.11.1993 №969,
- зобов'язати Апарат Верховної Ради
України оформити та видати ОСОБА_2
заяву про виплату страхової суми
згідно додатку №2 до Умов обов'язкового
державного страхування життя і здоровя
народних депутатів України та порядку
виплати їм і членам їхніх сімей
страхових сум, затверджену Постановою
Кабінету Міністрів України від 27.11.1993
№969.
В обґрунтування позову позивач
посилається на те, що 06.05.2014 року
позивач, як спадкоємець ОСОБА_5, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1, (від 21.11.2011 за
встановленою формою видана довідка про
те, що ОСОБА_5 був зареєстрований за
обов'язковим державним страхуванням
життя і здоровя народних депутатів
України), звернувся до Управління
справами Апарату Верховної Ради
України з листом щодо оформлення заяви
про виплату страхової суми за
встановленою формою. На що листом від
26.05.2014 №15/26-595 позивача повідомлено, що
договір обов'язкового державного
страхування життя і здоров'я народних
депутатів України з жодної із
страхових компаній не укладався, що є
підставою для відмови в оформленні
відповідної заяви. Таку відмову
позивач вважає протиправною.
У судовому засіданні представник
позивача надав пояснення аналогічні
викладеним в адміністративному позові
та просив позовні вимоги задовольнити
Представник відповідача проти позву
заперечував та надав заперечення на
адміністративний позов, в яких він
зазначив, що положеннями ст. 30 Закону
України «Про статус народного депутата
України», яка діяла на час смерті
народного депутата України ОСОБА_5,
було передбачено, що життя і здоров'я
народного депутата підлягають
обов'язковому державному страхуванню
за рахунок бюджетних призначень на
забезпечення діяльності Верховної
Ради України. Проте, останній раз гроші
у державному бюджеті на страхування
життя і здоров'я народних депутатів
України були передбачені Законом
України «Про Державний бюджет України
на 2011 рік». При цьому останній договір
на страхування життя і здоров'я
народних депутатів України було
укладено 17.11.2011 термін дії якого
завершився 31.12.2011 року. Також
відповідач зазначив, що у подальшому
чинність положень Закону про
страхування життя і здоров'я народних
депутатів втратило чинність та кошти з
державного бюджету не виділялись, а
тому позивач, звернувшись лише 24.03.2014,
вже не має права на отримання коштів
У судовому засіданні представник
відповідача просив суд в задоволенні
позовних вимог відмовити у повному
Вирішуючи спір по суті суд виходив з
Як вбачається з матеріалів справи, на
звернення позивача видано довідку від
21.11.2011 №9-1-12/1152, з якої вбачається, що
ОСОБА_5 був застрахований за
загальнообов'язковим державним
страхуванням життя і здоров'я народних
депутатів України. (а.с.10)
На заяву позивача від 24.03.2014 стосовно
виплати страхового платежу за
загальнообов'язковим державним
страхуванням у зв'язку зі смертю
народного депутата України ОСОБА_5,
відповідач надав відповідь від 17.04.2014
№15/26-474, в якому зазначено, що Апарат
Верховної Ради України не має
можливості виплатити страховий платіж
за загальнообов'язковим страхуванням
життя і здоров'я депутатів України,
оскільки було виключено норми
законодавства, відповідно до яких
встановлювався обов'язок такої
Заявою від 21.07.2014 позивач звернувся до
управління справами Апарату Верховної
Ради України про виплату страхової
суми у зв'язку з тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1
року помер його батько ОСОБА_5, який за
життя виконував повноваження
народного депутата України. (а.с.7)
Вищевказану заяву позивач просив
оформити за встановленою формою
(додаток №2 до Умов обов'язкового
державного страхування життя і
здоров'я народних депутатів України та
порядку виплати їм і членам їхніх сімей
страхових сум). (а.с.16)
Повторно листами від 26.05.2014 №15/26-595 та
від 11.07.2014 №15/26-807 позивача повідомлено
про неможливість задовольнити
прохання про оформлення заяви на
виплату страхування та неможливість
виконання виплати страхування у
зв'язку із виключенням статті 30 Закону
України «Про статус народного депутата
України» на підставі Закону України
від 28.02.2014 №836-VII «Про внесення змін до
Закону України «Про статус народного
Так положеннями ст. 30 Закону України
«Про статус народного депутата
України», яка діяла на час смерті
народного депутата України ОСОБА_5,
було передбачено, що життя і здоров'я
народного депутата підлягають
обов'язковому державному страхуванню
за рахунок бюджетних призначень на
забезпечення діяльності Верховної
Проте, суд бере до уваги пояснення
відповідача, що останній раз гроші у
державному бюджеті на страхування
життя і здоров'я народних депутатів
України були передбачені Законом
України «Про Державний бюджет України
При цьому останній договір на
страхування життя і здоров'я народних
депутатів України було укладено 17.11.2011
термін дії якого завершився 31.12.2011 року.
У подальшому пунктом 4 Прикінцевих
положень Закону України «Про Державний
бюджет України на 2012 рік» було
призупинено на період з 01 січня по 31
грудня 2012 року дію статті ЗО Закону
України «Про статус народного депутата
України» та, відповідно, кошти на
виконання зазначеної статті Закону з
державного бюджету не виділялись та
страхування життя і здоров'я народних
депутатів України не проводилось.
У Законах України «Про Державний
бюджет України на 2013 рік» та «Про
Державний бюджет України на 2014 рік»
бюджетні призначення на обов'язкове
державне страхування життя і здоров'я
народних депутатів України не було
передбачено взагалі.
Слід також зазначити, що Положенням про
Апарат Верховної Ради України яке
затверджене Розпорядженням Голови
Верховної Ради України від 25 серпня 2011
р. № 769 визначено, що Апарат є органом,
який здійснює правове, наукове,
організаційне, документальне,
інформаційне, кадрове,
фінансово-господарське,
матеріально-технічне,
соціально-побутове та інше
забезпечення діяльності Верховної
Ради України, народних депутатів
Апарат є юридичною особою, має печатку
із зображенням Державного Герба
України та своїм найменуванням.
За змістом ст.ст. 1, 2 Закону України "Про
джерела фінансування органів
державної влади" Апарат Верховної Ради
України здійснює свою діяльність
виключно за рахунок державного
фінансування у межах, передбачених
Законом України про державний бюджет
України на відповідний рік.
Статтями 7 та 23 Бюджетного кодексу
України встановлено, що бюджетні кошти
використовуються тільки на цілі,
визначені бюджетними призначеннями та
бюджетними асигнуваннями, які
встановлюються законом про державний
бюджет України на відповідний
бюджетний рік. Будь-які бюджетні
зобов'язання та платежі з бюджету
здійснюються лише за наявності
відповідного бюджетного призначення.
Положеннями ст. 48 Бюджетного кодексу
України передбачено, що розпорядники
бюджетних коштів не мають права брати
бюджетні зобов'язання та здійснювати
платежі понад кошторисні призначення.
Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади,
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи, зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
У той же час, статтю 30 Закону України
«Про статус народного депутата
України» було виключено на підставі
Закону України від 28.02.2014 №836-У1І «Про
внесення змін до Закону України «Про
статус народного депутата України».
Враховуючи вищевикладене, оскільки
позивач звернувся до Апарату
парламенту лише 24.03.2014 після вже після
втрати чинності положень Закону та за
відсутності бюджетного фінансування
позовні вимоги є безпідставними та
Відповідно до ч.1 ст.72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.
У відповідності до частин першої та
четвертої статті 70 цього Кодексу,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
Крім того, суд наголошує, що згідно з ч. 1
ст. 9 КАС України суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Аналогічна норма
закріплена і в ч.2 ст.19 Конституції
Частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Суд приходить до висновку, що у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 слід
Керуючись ст.ст.2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59,
69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111,112, 121, 122-143, 151-154,
158, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -
У задоволені позову ОСОБА_2 - відмовити.
Постанову ухвалено в нарадчій кімнаті
та проголошено її вступну та
резолютивну частину 28 вересня 2014 року.
Постанову у повному обсязі складено 03
Постанова набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в апеляційному
порядку за правилами, встановленими ст.
ст. 185-187 цього Кодексу.

Суддя
О.А. Соколова