Справа № 804/963/14
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2014 року
м. Київ К/800/27365/14

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючої: суддів: Блажівської Н.Є.,
Сіроша М.В., Юрченко В.П.,розглянувши у
попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Новомосковської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 13 березня
2014 року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 29 квітня 2014 року

у справі № 804/963/14

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4

до Новомосковської
об'єднаної державної податкової
інспекції

Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області

про визнання
протиправними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4
(надалі також - позивач,
ФОП ОСОБА_4) звернулася до суду з
адміністративним позовом
Новомосковської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області (надалі
також - відповідач, ДПІ), в якому просила
визнати протиправними та скасувати
рішення, прийняті на підставі акту
перевірки від 4 грудня 2013 року
№549/173/НОМЕР_1 від 20 грудня 2013 року, а
саме:

- №, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 257385,25 грн., з яких за
основним платежем 210896 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) 46489,25 грн.;

- №, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб, що сплачуються за
результатами річного декларування на
суму 217390,36 грн., з яких за
основним платежем 173953,83 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) 43436,53 грн.;

- №, яким застосовано штрафні
(фінансові) санкції (штраф) в розмірі
510 грн., відповідно до пункту 119.2
статті 119 Податкового кодексу України
(в редакції, чинній на час винесення
рішення) за неподання, подання з
порушенням встановлених строків,
подання не у повному обсязі, з
недостовірними відомостями або з
помилками податкової звітності про
суми доходів, нарахованих (сплачених)
на користь платника податків, суми
утриманого з них податку;

- №, яким застосовано штрафні
(фінансові) санкції (штраф) в розмірі
510 грн., відповідно до пункту 121.1
статті 121 Податкового кодексу України
за незабезпечення платником податків
зберігання первинних документів,
облікових та інших регістрів,
бухгалтерської та статистичної
звітності, інших документів з питань
обчислення і сплати податків та зборів
протягом установлених статтею 44 цього
Кодексу строків їх зберігання та/або
ненадання платником податків
контролюючим органам оригіналів
документів чи їх копій при здійсненні
податкового контролю у випадках,
передбачених цим Кодексом;

- № про застосування штрафних
санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску в розмірі
510 грн. на підставі пункту 3 частини 11
статті 25 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 13
березня 2014 року адміністративний позов
задоволено повністю. Визнано
протиправним та скасовано податкові
повідомлення-рішення від 20 грудня 2013
року №, №, №, №,
та рішення про застосування штрафних
фінансових санкцій від 20 грудня 2013 року
№, винесені Новомосковською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 29 квітня 2014 року апеляційну
скаргу Новомосковської об`єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області залишено
без задоволення, а постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 13 березня
2014 року по справі №804/963/14 - без змін.

Відповідач в касаційній скарзі,
вказуючи на допущені судами першої та
апеляційної інстанцій порушення вимог
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
спору, просить скасувати постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 13 березня
2014 року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 29 квітня 2014 року і ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
Вищий адміністративний суд України
звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, які не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, на підставі підпункту 20.1.4
пункту 20.1 статті 20, підпункту
75.1.2 пункту 75.1 статті 75, пункту 77.1 статті
77 Податкового кодексу України (надалі
також - ПК України) ДПІ проведена
документальна планова виїзна
перевірка фінансово-господарської
діяльності з питань дотримання
позивачем податкового та іншого
законодавства за період з 1 жовтня 2010
року по 31 грудня 2012 року, за
результатами якої складено акт від 4
грудня 2013 року №549/173/НОМЕР_1, в якому
зщафіксрвано висновки про порушення
позивачем вимог: пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість у 210896 грн. у податкових
періодах з лютого 2011 року по грудень 2012
року; статті 177 Податкового кодексу
України, в результаті чого
донараховано податок на доходи
фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами, у розмірі 173953,83 грн.;
пункту 176.2 «б» статті 176
Податкового кодексу України, а саме у
податковому розрахунку за формою № 1 ДФ
в повному обсязі не відображено
виплачені та нараховані доходи
фізичним особам-підприємцям; пункту 44.1
статті 44 Податкового кодексу України, а
саме незабезпечення платником
податків зберігання первинних
документів облікових та інших
регістрів, бухгалтерської та
статистичної звітності, інших
документів з питань обчислення і
сплати податків та зборів; пункту 4
частини 1 статті 4, пункту 2 статті 6,
пункту 1 частини 2 статті 7, пункту 11
статті 8 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» (далі - Закон
№2464), що призвело до заниження єдиного
соціального внеску на суму 139949,30 грн.

Такі висновки, з огляду на акт
перевірки, обґрунтовані наступним.

Під час проведення перевірки, на
обов'язків запит ДПІ, позивач надала
лист від 27 листопада 2013
року про неможливість надання до
перевірки первинних документів у
зв'язку з їх знищенням.

З цих підстав, відповідачем зроблено
висновок про не виконання
ФОП ОСОБА_4 вимог пунктів 44.1,
44.3, 44.7 статті 44, пункту 85.2 статті
85 ПК України в частині
формування показників податкової
звітності не підтверджених
відповідними первинним документами, в
частині не забезпечення зберігання
первинних документів, в частині не
виконання обов'язку щодо відновлення
втрачених документів (стор.10-11 акту).

З огляду на відсутність первинних
документів, які б підтверджували
правомірність визначення, зокрема,
витрат, податкового кредиту та
приймаючи до уваги банківські виписки,
які свідчать про фактичне надходження
коштів на рахунок позивача від
здійснення підприємницької
діяльності, ДПІ визначено податкові
зобов'язання, які мала сплачувати ФОП
ОСОБА_4 як платник податків.

Будь-яких інших обставин, з яким б ДПІ
пов'язувала порушення позивачем вимог
податкового законодавства, акт
перевірки не містить.

Отже, висновки про порушення ФОП ОСОБА_4
вищезазначених норм податкового
законодавства ДПІ зроблено у зв'язку з
фактом не подання платником податків
до перевірки документів.

На підставі акту перевірки, 20 грудня 2013
року ДПІ прийнято податкові
повідомлення-рішення:

- №, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на суму 257385,25 грн., з
яких за основним платежем 210896 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) 46489,25 грн.;

- №, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб, що сплачуються за
результатами річного декларування на
суму 217390,36 грн., з яких за основним
платежем 173953,83 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) 43436,53
грн.;

- №, яким до позивача застосовано
штрафні (фінансові) санкції (штраф) в
розмірі 510 грн., відповідно до пункту 119.2
статті 119 Податкового кодексу України
(в редакції, чинній на час винесення
рішення) за неподання, подання з
порушенням встановлених строків,
подання не у повному обсязі, з
недостовірними відомостями або з
помилками податкової звітності про
суми доходів, нарахованих (сплачених)
на користь платника податків, суми
утриманого з них податку;

- №, яким до позивача застосовано
штрафні (фінансові) санкції (штраф) в
розмірі 510 грн., відповідно до пункту 121.1
статті 121 Податкового кодексу України
за незабезпечення платником податків
зберігання первинних документів,
облікових та інших регістрів,
бухгалтерської та статистичної
звітності, інших документів з питань
обчислення і сплати податків та зборів
протягом установлених статтею 44
цього Кодексу строків їх зберігання
та/або ненадання платником податків
контролюючим органам оригіналів
документів чи їх копій при здійсненні
податкового контролю у випадках,
передбачених цим Кодексом;

- № про застосування до позивача
штрафних санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску в розмірі
510 грн. на підставі пункту 3 частини 11
статті 25 Закону №2464.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов,
суд першої інстанції, з яким погодився
й суд апеляційної інстанції, виходив з
того, що оскаржувані податкові
повідомлення-рішення прийнятті
відповідачем не на підставі та не у
спосіб, що передбачені Податковим
кодексом України. При цьому попередні
судові інстанції вірно послались на
наступне.

Відповідно до пункту 44.5 статі 44
Податкового кодексу України у разі
втрати, пошкодження або дострокового
знищення документів, зазначених в
пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник
податків зобов'язаний у п'ятиденний
строк з дня такої події письмово
повідомити контролюючий орган за
місцем обліку в порядку, встановленому
цим Кодексом для подання податкової
звітності, та контролюючий орган, яким
було здійснено митне оформлення
відповідної митної декларації.

Платник податків зобов'язаний
відновити втрачені документи протягом
90 календарних днів з дня, що настає за
днем надходження повідомлення до
контролюючого органу.

У разі неможливості проведення
перевірки платника податків у
випадках, передбачених цим підпунктом,
терміни проведення таких перевірок
переносяться до дати відновлення та
надання документів до перевірки в
межах визначених цим підпунктом
строків.

Здійснивши аналіз наведеної норми,
суди попередніх інстанцій вірно
зазначили, що за її змістом
передбачено:

- обов'язок платника податків у
п'ятиденний строк з дня події втрати,
пошкодження або дострокового знищення
документів письмово повідомити
контролюючий орган за місцем обліку;

- повідомлення має бути здійснено в
порядку, встановленому для подання
податкової звітності;

- обов'язок платника податків відновити
втрачені документи протягом 90
календарних днів з дня, що настає за
днем надходження повідомлення до
контролюючого органу;

- обов'язок контролюючого органу у разі
неможливості проведення перевірки у
зв'язку із повідомленням платника
податків про втрату, пошкодження або
дострокове знищення перенести термін
проведення перевірки до дати
відновлення та надання документів до
перевірки в межах визначених строків.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та що не спростовано
відповідачем, оскільки позивач не була
обізнана про події щодо
втрати/дострокового знищення
документів, вона об'єктивно не мала
можливості подання відповідного
повідомлення у п'ятиденний строк з дня
події, у зв'язку з чим для позивача
подія втрати виникла 27
листопада 2013 року

ФОП ОСОБА_4 27 листопада 2013 року, тобто в
день коли дізналась про втрату
документів, особисто подала до
контролюючого органу письмове
повідомлення.

Як слідує з матеріалів справи та не
спростовується ДПІ, позивачем протягом
90-денного строку з 27
листопада 2013 року по 25 лютого 2014 року
вжито заходи по відновленню втрачених
документів, їх копії долучені до
матеріалів справи.

В той же час, відповідачем не вжито
заходів з метою виконання вимог закону
щодо перенесення терміну проведення
перевірки до дати відновлення та
надання документів, в межах визначених
строків.

Встановивши зазначені обставини
справи, суди попередніх інстанцій
дійшли висновку про те, що дії ДПІ щодо
прийняття спірних податкових
повідомлень-рішень є передчасними та
не узгоджуються з вимогами пункту 44.5
статті 44 ПК України, у зв'язку з чим вони
не є правомірними та обґрунтованими.

При цьому, суди попередніх інстанцій
надали вірну оцінку доводам ДПІ про
застосування у спірних
правовідносинах пункту 44.6 статті 44 ПК
України, згідно якого податкова служба
мала право вважати, що витребувані
документи були відсутні у платника
податків на час складення податкової
звітності. Такий висновок, як правильно
зазначили суди, буде правомірним якщо
до закінчення перевірки не були надані
документи, але оскільки встановлений
факт протиправного закінчення
проведення перевірки без застосування
процедури перенесення термінів її
проведення, то зазначені доводи
контролюючого органу є безпідставними.

Крім того, є юридично правильним і
висновок попередніх судових інстанцій
про неправомірність застосування до
позивача штрафних санкцій,
передбачених пунктом 121.1 статті 121 ПК
України, яким встановлена
відповідальність за незабезпечення
платником податків зберіганні
первинних документів, облікових та
інших регістрів, бухгалтерської та
статистичної звітності, інших
документів з питань обчислення і
сплати податків та зборів протягом
установлених статтею 44 цього Кодексу
строків їх зберігання та/або ненадання
платником податків контролюючим
органам оригіналів документів чи їх
копій при здійсненні податкового
контролю у випадках, передбачених цим
Кодексом (податкове
повідомлення-рішення №), оскільки
притягнення платника податків до
відповідальності за вищевказане
порушення можливо визнати правомірним
лише за умови недотримання останнім
вимог пункту 44.5 статті 44 ПК України.
Оскільки матеріалами справи
підтверджено виконання платником
податків вимог вказаної норми права, то
притягнення позивача до
відповідальності за порушення
вищевказаної норми є безпідставним.

Доводи касаційної скарги висновків
судів першої та апеляційної інстанцій
не спростовують і не дають підстав для
висновку, що судами при розгляді справи
неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права. Таким
чином, ухвалені по справі рішення є
законними і обґрунтованими, а
зазначена в касаційній скарзі позиція
відповідача не знаходить свого
підтвердження матеріалами справи та не
ґрунтується на положеннях чинного
законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

За таких обставин, суд, перевіривши у
межах касаційної скарги правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно відхилити, а рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
слід залишити без змін.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

У Х В А Л И В

Касаційну скаргу Новомосковської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області відхилити, а постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 13 березня
2014 року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 29 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копій
особам, що беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуюча:
Н. Є. Блажівська

Судді:
М.В. Сірош

В.П. Юрченко