Справа № 826/8900/14
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2014-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 липня 2014 року № 826/8900/14
Суддя Окружного адміністративного
суду міста Києва Гарника К.Ю.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Індустар-М" до
Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправними дій,
зобов'язати вчинити дії
23 червня 2014 року (відповідно до
відмітки служби діловодства суду)
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Індустар» (далі по
тексту - позивач) звернулось до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з адміністративним позовом
до Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві (далі
по тексту - відповідач) в якому просить
суд:
- визнати відмову Державної податкової
інспекції у Голосіївському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві у перерахунку сум бюджетного
відшкодування у розмірі 293901 грн. на
поточний рахунок у банку Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Індустар-М» неправомірною;
- зобов'язати Державну податкову
інспекцію у Голосіївському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві перерахувати бюджетне
відшкодування у сумі 293901,00 грн. на
поточний рахунок Товариства з
обмеженою відповідальністю
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 25 червня 2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі № 826/8900/14,
закінчено підготовче провадження та
призначено до розгляду у судовому
засіданні на 10 липня 2014 року.
У судовому засіданні 10 липня 2014 року
представник позивача підтримав
адміністративний позов, просив суд
задовольнити його. Представник
відповідача, з посиланням на
безпідставність позовних вимог, просив
суд відмовити у його задоволенні.
Керуючись приписами частини 4 статті 122
та частини 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, надавши можливість присутнім
учасникам судового розгляду у повній
мірі реалізувати свої процесуальні
права, та враховуючи відсутність
потреби заслухати свідка чи експерта,
суд завершив розгляд справи в порядку
письмового провадження.
Після розгляду адміністративного
позову та доданих до нього матеріалів,
всебічного і повного встановлення всіх
фактичних обставин, на яких
ґрунтується позов, об'єктивної оцінки
доказів, що мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд зазначає наступне.
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Індустар-М»
зареєстроване платником податків
Голосіївському районі м. Києва, що
підтверджується Свідоцтвом про
реєстрацію платника податку на додану
вартість № 100322510 серія НБ № 287664 від 10
У відповідь на звернення позивача від 01
квітня 2014 року № 244/04-14 ДПІ у
Голосіївському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві листом від 07 квітня 2014 року №
4252/10/26-50-20-01-14 у перерахуванні коштів в
сумі 293901,00 грн., заявлених до
відшкодування у зменшення податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість наступних звітних
(податкових) періодів, відмовлено з
посиланням на пункт 43.1. статті 43 та
статтю 200 Податкового кодексу України.
На думку позивача, податковий орган
зобов'язаний вчинити дії по поверненню
бюджетного відшкодування за березень,
вересень та жовтень 2010 року у розмірі
293901,00 грн. шляхом перерахування на
поточний рахунок Товариства з
обмеженою відповідальністю
Обґрунтовуючи письмові заперечення,
зазначено, що підлягають поверненню
помилково та/або надміру сплачені суми
грошового зобов'язання, крім випадків
наявності у платника податкового
боргу, а також задекларовані суми
бюджетного відшкодування на рахунок
З огляду на викладене, Окружний
адміністративний суд міста Києва
Порядок визначення суми податку,
що підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
відшкодуванню з Державного бюджету
України (бюджетному відшкодуванню), та
строки проведення розрахунків
визначений статтею 200 Податкового
Відповідно до пунктів 200.6., 200.7.
статті 200 Податкового кодексу України
платник податку може прийняти
самостійно рішення про зарахування в
повному обсязі належної йому суми
бюджетного відшкодування або її
частини у зменшення податкових
зобов'язань з цього податку, що виникли
протягом наступних звітних
(податкових) періодів, за наявності
умов, передбачених пунктом 200.4 цієї
статті. Зазначене рішення
відображається платником податку у
податковій декларації, яку він подає за
результатами звітного (податкового)
періоду, в якому виникає право на
подання заяви про отримання бюджетного
відшкодування згідно з нормами цієї
статті. Платник податку зберігає право
на отримання бюджетного відшкодування
коштами у майбутніх звітних
(податкових) періодах.
Платник податку, який має право на
отримання бюджетного відшкодування та
прийняв рішення про повернення суми
бюджетного відшкодування, подає
відповідному контролюючому органу
податкову декларацію та заяву про
повернення суми бюджетного
відшкодування, яка відображається у
податковій декларації.
Пунктами 200.9 та 200.10. статті 200
Податкового кодексу України форма
заяви про відшкодування та форма
розрахунку суми бюджетного
відшкодування визначаються
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику.
Протягом 30 календарних днів, що
настають за граничним терміном
отримання податкової декларації,
контролюючий орган проводить
камеральну перевірку заявлених у ній
Відповідно до пункту 200.11. статті 200
Податкового кодексу України за
наявності достатніх підстав, які
свідчать, що розрахунок суми
бюджетного відшкодування було
зроблено з порушенням норм податкового
законодавства, контролюючий орган має
право провести документальну
позапланову виїзну перевірку платника
для визначення достовірності
нарахування такого бюджетного
відшкодування протягом 30 календарних
днів, що настають за граничним терміном
проведення камеральної перевірки.
Перелік достатніх підстав, які надають
право контролюючим органам на
позапланову виїзну документальну
перевірку платника податку на додану
вартість для визначення достовірності
нарахування бюджетного відшкодування
податку, встановлюється Кабінетом
Контролюючий орган зобов'язаний у
п'ятиденний строк після закінчення
перевірки подати органу, що здійснює
казначейське обслуговування бюджетних
коштів, висновок із зазначенням суми,
що підлягає відшкодуванню з бюджету
(пункт 200.12 статті 200 Податкового
Таким чином, рішення платника
податків про зарахування в повному
обсязі належної йому суми бюджетного
відшкодування або її частини у
зменшення податкових зобов'язань з
цього податку, що виникли протягом
наступних звітних (податкових)
періодів відображається у податковій
декларації, яку він подає за
результатами звітного (податкового)
періоду, в якому виникає право на
подання заяви про отримання бюджетного
відшкодування згідно з нормами цієї
Разом з тим, рішення платника
податків про повернення суми
бюджетного відшкодування
відображається у заяві про повернення
суми бюджетного відшкодування, яка
подається разом із податковою
З матеріалів справи вбачається, що
позивачем подана податкова декларація
за березень 2010 року: у рядку 25
декларації визначено суму, що підлягає
грн., а у рядку 25.2 визначено спосіб
здійснення відшкодування - у зменшення
податкових зобов'язань з ПДВ наступних
податкових періодів; податкова
декларація за вересень 2010 року звітна:
у рядку 25 декларації визначено суму, що
підлягає бюджетному відшкодуванню, у
розмірі 4957,00 грн., а у рядку 25.2 визначено
спосіб здійснення відшкодування - у
зменшення податкових зобов'язань з ПДВ
наступних податкових періодів;
податкова декларація за жовтень 2010
року: у рядку 25 декларації визначено
суму, що підлягає бюджетному
відшкодуванню, у розмірі 224009 грн., а у
рядку 25.2 визначено спосіб здійснення
відшкодування - у зменшення податкових
зобов'язань з ПДВ наступних податкових
Разом з вищезазначеними деклараціями,
позивачем подані Додатки № 2 Довідку
щодо залишку суми від'ємного значення
попередніх податкових періодів, що
залишається непогашеним після
бюджетного відшкодування, отриманого у
звітному податковому періоді, та
підлягає включенню до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду, а також Додаток №
3 - Розрахунок суми бюджетного
відшкодування, якими визначено суму
бюджетного відшкодування за березень
2010 року в розмірі 4957 грн., за жовтень 2010
року в розмірі 224009,00 грн.
З вищенаведеного вбачається, що у
рядках 25 податкових декларацій за
березень, вересень та жовтень 2010 року
позивачем визначені суму, що
підлягають бюджетному відшкодуванню, у
(загальна суму дорівнює 293901,00 грн.)
відповідно, а у рядках 25.2 визначено
спосіб здійснення відшкодування - у
зменшення податкових зобов'язань з ПДВ
наступних податкових періодів.
Заяв про повернення суми
бюджетного відшкодування позивачем не
подано, доказів зворотного матеріали
справи не містять. Відповідно,
контролюючим органом, протягом 30
календарних днів, що настають за
граничним терміном отримання
податкової декларації, не проводилась
камеральна перевірка заявлених у ній
Суд звертає увагу, що в обґрунтування
позовних вимог, позивач посилається на
акт ДПІ у Голосіївському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві від 27 березня 2014
року № 2170-20, який на його думку
підтверджує обліковування суми
бюджетного відшкодування, які
підтверджені вищезазначеними
Разом з тим, в даному провадженні
позивач просить суд зобов'язати
Державну податкову інспекцію у
Голосіївському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві
перерахувати бюджетне відшкодування у
сумі 293901,00 грн. на поточний рахунок
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Індустар-М». При
цьому, як судом встановлено, зазначена
сума (у рядках 25 податкових декларацій
за березень, вересень та жовтень 2010
року позивачем визначені суму, що
підлягають бюджетному відшкодуванню, у
2010 році заявлялась у бюджетне
відшкодування шляхом зменшення
податкових зобов'язань з ПДВ наступних
податкових періодів.
Втім, з акту ДПІ у Голосіївському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 27
березня 2014 року № 2170-20 звірення
розрахунків платника податків
здійснено у період з 01 січня 2014 року по
27 березня 2014 року.
Як встановлено частиною 1 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.
Тобто, спірним правовідносинам, що
можуть бути предметом розгляду в
адміністративних справах, повинні бути
притаманні такі ознаки як порушення
прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
що вчинені обов'язково у сфері
публічно-правових відносин.
Пунктом 6 частини 1 статті 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
під поняттям адміністративний позов
визначено - звернення до
адміністративного суду про захист
прав, свобод та інтересів або на
виконання повноважень у
публічно-правових відносинах.
З огляду на приписи пункту 6 частини 1
статті 3 Кодексу адміністративного
судочинства України, з урахуванням
частини 2 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, що відносяться до сфери
публічно-правових відносин та
порушують права, свободи та інтереси
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб, крім випадків, коли
щодо таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
Слід зазначити, що право на оскарження
в суді рішень, дій чи бездіяльності
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, посадових і
службових осіб гарантується кожному (в
тому числі юридичним особам) статтею 55
Конституції України.
Кожен має право будь-якими не
забороненими законом засобами
захищати свої права і свободи від
порушень і протиправних посягань.
Відповідно до частини 2 статті 124
Конституції України, юрисдикція судів
поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі.
Згідно зі статті 2 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" суд
здійснює правосуддя на засадах
верховенства права, забезпечує захист
гарантованих Конституцією України та
законами прав і законних інтересів
юридичних осіб. Частиною 3 статті 3
вказаного Закону встановлено, що
судова система забезпечує доступність
правосуддя для кожної особи в порядку,
встановленому Конституцією України та
Відповідно до частини 1 статті 6 цього ж
Закону усім суб'єктам правовідносин
гарантується захист їх прав і законних
інтересів незалежним і неупередженим
судом.
Зазначений принцип полягає у захисті
порушеного права від порушення, що вже
відбулося, тобто в наявності
матеріально - правового інтересу
позивача відносно дій (бездіяльності)
суб'єкта владних повноважень.
Суд зазначає, що позивачем у березні,
вересня та жовтні 2010 року позивачем
визначено спосіб здійснення
відшкодування - у зменшення податкових
зобов'язань з ПДВ наступних податкових
періодів, доказів подання заяви про
повернення суми бюджетного
відшкодування позивачем не подано,
доказів зворотного матеріали справи не
містять. Відповідно, контролюючим
органом, протягом 30 календарних днів,
що настають за граничним терміном
отримання податкової декларації, не
проводилась камеральна перевірка
заявлених у ній даних.
Вищенаведене свідчить про
правомірність відмови Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві у перерахунку сум
бюджетного відшкодування у розмірі 293901
грн. на поточний рахунок у банку
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Індустар-М».
Таким чином, позивачем не надано
належних обґрунтувань наявності
порушення його прав чи інтересів у
сфері публічно-правових відносин,
оскільки матеріали справи не містять
доказ належного звернення позивача із
заявою про повернення суми бюджетного
відшкодування (в порядку статті 200
Податкового кодексу України) та
отримання відмови у повернення суд
бюджетного відшкодування за березень,
вересень та жовтень 2010 року.
Відтак, позовна вимога про визнання
відмову Державної податкової
інспекції у Голосіївському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві у перерахунку сум бюджетного
відшкодування у розмірі 293901 грн. на
поточний рахунок у банку Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Індустар-М» неправомірною не підлягає
Щодо вимоги про зобов'язання Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві перерахувати
бюджетне відшкодування у сумі
293901,00 грн. на поточний рахунок
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Індустар-М», суд
зазначає, за своєю правовою природою,
відповідно до норм чинного
законодавства, повноваження
відповідача щодо надання висновку із
зазначенням суми, що підлягає
відшкодуванню з бюджету, є
дискреційним повноваженням та
виключною компетенцією уповноваженого
органу, в даному випадку - Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України.
Як випливає зі змісту
Рекомендації Комітету Міністрів Ради
Європи №R(80)2 стосовно здійснення
адміністративними органами влади
дискреційних повноважень, прийнятої
Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й
нараді під дискреційним повноваженням
слід розуміти повноваження, яке
адміністративний орган, приймаючи
рішення, може здійснювати з певною
свободою розсуду -тобто, коли такий
орган може обирати з кількох юридично
допустимих рішень те, яке він вважає
найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд,
перевіряючи рішення, дію чи
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень на відповідність
закріпленим частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям, не втручається у дискрецію
(вільний розсуд) суб'єкта владних
повноважень поза межами перевірки за
названими критеріями. Завдання
адміністративного судочинства полягає
не у забезпеченні ефективності
державного управління, а в
гарантуванні дотримання прав та вимог
законодавства, інакше було б порушено
принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади
заперечує надання адміністративному
суду адміністративно-дискреційних
повноважень - ключовим завданням якого
є здійснення правосуддя.

Таким чином, враховуючи
встановлену судом правомірність
відмову Державної податкової
інспекції у Голосіївському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві у перерахунку сум бюджетного
відшкодування у розмірі 293901 грн. на
поточний рахунок у банку Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Індустар-М», позовна вимога про
зобов'язання Державної податкової
інспекції у Голосіївському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві перерахувати бюджетне
відшкодування у сумі 293901,00 грн. на
поточний рахунок Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Індустар-М» розцінюється Окружним
адміністративним судом м. Києва саме
втручанням в дискреційні повноваження
відповідача та виходить за межі
завдань адміністративного
судочинства, а тому, на думку суду,
задоволена бути не може.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного
суду міста Києва, відповідачем
доведена правомірність та
обґрунтованість прийняття рішення з
урахуванням вимог встановлених
частиною другою статті 19 Конституції
України та частиною третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, а тому, виходячи з системного
аналізу положень законодавства
України та доказів, наявних у
матеріалах справи, адміністративний
позов ТОВ «Індустар-М» не підлягає
задоволенню.

Вирішуючи питання про судовий збір,
Окружний адміністративний суд міста
Києва зазначає наступне.

Законом України «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
сплати судового збору», який набрав
чинності з 23 жовтня 2013 року, внесено
зміни у підпункті 1 пункту 3: а саме: за
подання до адміністративного суду
адміністративного позову майнового
характеру ставка судового збору
складає 2 відсотки розміру майнових
вимог, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 4 розмірів мінімальної
заробітної плати.

Відповідно до статті 8 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2014
рік» встановлено у 2013 році мінімальну
заробітну плату у місячному розмірі з 01
січня - на рівні 1147,00 грн.

Враховуючи розмір майнових вимог,
позивачу, в даному випадку, за
звернення до адміністративного суду із
майновим позовом слід було сплатити
4872,00 грн.

Водночас, частиною 3 статті 4 Закону
України «Про судовий збір»
встановлено, що під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору. Решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Позивачем сплачено судовий збір у
розмірі 560,28 грн., а тому, враховуючи,
результат розгляду адміністративної
справи та розмір сплаченого судового
збору, решта суми судового збору у
розмірі 4311,72 грн. підлягає стягненню з
позивача на користь Державного
бюджету.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 94, 128, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні
адміністративного позову Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Індустар-М» відмовити.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Індустар-М» () на
користь Державного бюджету України
(отримувач коштів - УДКСУ у Печерському
районі м. Києва, код 38004897, банк
отримувача - ГУ ДКСУ у м. Києві, код
банку 820019, р/р 4007, код
класифікації 22030001) судовий збір у
розмірі 4311,72 грн.

Постанова набирає законної сили в
строки та порядку, встановленому
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
К.Ю. Гарник