Справа № 818/8738/13-а
Суддя: М.М. Шаповал
Дата ухвалення: 2014-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

С У М С Ь К И Й О К Р У Ж Н И Й А Д М І Н І
С Т Р А Т И В Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2014 р.
Справа № 818/8738/13-a

Сумський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Шаповала М.М.

за участю секретаря судового засідання
- А.Г.Вольської,

представників позивача - А.І. Мороз, Н.І.
Потапенко,

представника відповідача - А.М.
Федорченка,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Суми
адміністративну справу №818/8738/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Укрнафтозапчастина"

до Державної податкової інспекції у м.
Сумах Головного управління Міндоходів
у Сумській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач (ТОВ "Укрнафтозапчастина")
просить визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення в № від
15.11.2013 р., яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість (ПДВ) у загальному розмірі
1415451грн., з яких 943634,00 грн. - основний
платіж та 471817,00 грн. - штрафні
(фінансові) санкції і ці вимоги мотивує
тим, що відповідачем після проведеної
документальної позапланової виїзної
перевірки складено 01.11.2013 р. акт №
1562/2203/30175077/157 "Про результати
документальної позапланової виїзної
перевірки ТОВ "Укрнафтозапчастина" з
питань дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
придбання та реалізації продукції, яка
в подальшому була реалізована на
експорт за період: за липень - грудень
2012 р. та січень - серпень 2013 р." (далі - акт
перевірки № 1562/2203/30175077/157), в якому
вказані порушення позивачем вимог
Податкового кодексу України (ПК
України), а саме: підпункту 14.1.36 пункту
14.1 статті 14, пункту 198.1, пункту 198.3
статті 198, п.200.1 ст.200 ПК України у зв'язку
з чим позивачем занижено ПДВ в сумі 943634
грн., у тому числі по періодах за:
березень 2013 р. на 270247 грн., квітень 2013 р. -
473619 грн., травень 2013 р. - 61090 грн., липень
2013 р. - 50661 грн., серпень 2013 р. - 88017 грн.

В обґрунтування цих висновків
відповідач в акті № 1562/2203/30175077/157
зазначає, що ТОВ "Укрнафтозапчастина"
здійснювалось проведення транзитних
фінансових потоків, спрямованих на
здійснення безтоварних операцій,
надання податкової вигоди переважно
контрагентам, які не виконують свої
податкові зобов'язання; операції з
постачання товарів не мали мети
настання реальних правових наслідків
та проведені лише з метою одержання
податкової вигоди у виді мінімізації
податкових зобов'язань з ПДВ, що
свідчить про безтоварність
господарських операцій; фактичні
витрати підприємства, понесені у
зв'язку з придбанням цих товарів більші
ніж обсяги реалізації.

В ході перевірки були досліджені
господарські операції щодо придбання
продукції, яка в послідуючому була
реалізована на експорт з
контрагентами: ТОВ "Сумитекстильторг",
ТОВ "Сєбо Плюс", ТОВ "Намтар", ПП
"Суми-Руно".

Реальність господарських операцій з
цими контрагентами повністю
підтверджуються первинними
бухгалтерськими документами, вони є
повністю виконаними відповідно до умов
договорів.

З акту перевірки № 1562/2203/30175077/157 слідує,
що причиною збільшення грошового
зобов'язання по ПДВ стало зменшення за
результатами перевірки податкового
кредиту ТОВ "Укрнафтозапчастина" на
суму витрат, понесених по операціях з
контрагентами: ТОВ "Сумитекстильторг",
ТОВ "Сєбо Плюс", ТОВ "Намтар", оскільки по
чим правочинам документи
бухгалтерського та податкового обліку
складались без мети реального настання
правових наслідків з метою заниження
об'єкта оподаткування.

По операціям з придбання у
постачальників ТОВ "Сумитекстильторг",
ТОВ "Сєбо Плюс", ТОВ "Намтар" товарів
(тканини, чоловічого та дитячого одягу)
за період з 01.01.2013 р. по 31.08.2013 р., які в
подальшому були реалізовані на експорт
по договорам комісії з ПП "Суми-Руно",
витрати ТОВ "Укрнафтозапчастина" з
урахуванням ПДВ, послуг комісії склали
5985482 грн., реалізовано товарів на
експорт нерезидентам України на
загальну суму 5400336 грн. (за нульовою
ставкою по ПДВ), тобто, витрати ТОВ
"Укрнафтозапчастина", понесені у
зв'язку з придбанням цих товарів
перевищують обсяги реалізації на 585146
грн., в результаті чого дані операції є
збитковими, не спрямовані на отримання
доходу, та не пов'язані з господарською
діяльністю.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 ПК України 139.1.9. витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

ТОВ "Укрнафтозапчастина" при продажу
товарів на експорт відобразило дохід в
бухгалтерському обліку для цілей
оподаткування, цей факт не
заперечується контролюючим органом і
тому висновки про збитковість
господарських операцій
необґрунтовані, а самі господарські
операції позивача щодо придбання
товарів та подальшої їх реалізації на
експорт в повній мірі відповідають
господарській діяльності і спрямовані
на отримання прибутку. ТОВ
"Укрнафтозапчастина" придбало і
реалізувало товари на експорт
здійснюючи свою господарську
діяльність на законних підставах.

Статтею 42 ГК України визначено, що
підприємництво - це самостійна,
ініціативна, систематична, на власний
ризик господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.

В підпункті 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК
України господарська діяльність
визначена, як діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи.

Прибуток - це мета всій діяльності, а не
результат кожної окремої операції, яка
здійснюється в процесі цієї
діяльності, як помилково, не спираючись
на норми права, вважає відповідач. При
цьому збитковість господарської
операції не може бути підставою для
визначення виробничої діяльності як
негосподарської.

Згідно податкового законодавства:
підпункту 136.1.2 пункту 136.1 статті 136 (про
не включення ПДВ до складу доходів) та
підпункту 139.1.6 пункту 139.1 статті 139 ПК
України (про не включення ПДВ до складу
витрат) ПДВ не можна вважати ні доходом,
ні витратами.

ТОВ "Укрнафтозапчастина" в повному
обсязі сплачено суму ПДВ, який
нарахований на вартість придбаних
товарів, а в свою чергу, контрагентами
позивача суми отриманого ПДВ, як
непрямого податку, віднесено до складу
податкових зобов'язань.

Тобто, суми ПДВ, що сплачені покупцем,
не є витратами покупця, а є непрямим
податком, внесення до бюджету якого, в
порядку встановленому ПК України,
здійснюється продавцем такого товару.

Згідно абзацу а) підпункту 195.1.1 пункту
195.1 статті 195 розділу 5 "Податок на
додану вартість" ПК України за нульовою
ставкою оподатковуються операції,
зокрема, з вивезення товарів за межі
митної території України у митному
режимі експорту.

За характером проведені позивачем
господарські операції були здійснені в
митному режимі експорту товару.

Отже, придбаний товар в повному обсязі
був використаний в оподатковуваних
операціях за ставкою 0%, що
підтверджується актом перевірки.

Право на податковий кредит, відповідно
до пункту 198.3. статті 198 ПК України,
виникає у зв'язку з придбанням товарів
з метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно цієї норми ПК України експортні
товари є об'єктом оподаткування ПДВ за
ставкою 0%, отже експортер має право на
податковий кредит з податку на додану
вартість, що сплачений постачальникам.

Жодною нормою діючого законодавства не
встановлено додаткових умов або
обмежень, щодо віднесення сум податку
на додану вартість до складу
податкового кредиту, в тому числі в
залежності від рівня націнки, а також
відсутні норми, які б обмежували право
позивача на податковий кредит в
залежності від розміру націнки
експортованого товару.

Не погоджуючись з позовом, відповідач у
письмових запереченнях, які підтримав
його представник в судовому засіданні,
посилався на те, що по операціям з
придбання у постачальників ТОВ
"Сумитекстильторг", ТОВ "Сєбо Плюс", ТОВ
"Намтар" товарів (тканини, чоловічого та
дитячого одягу) за період з 01.01.2013 р. по
31.08.2013 р., які в подальшому були
реалізовані на експорт по договорам
комісії, витрати ТОВ
"Укрнафтозапчастина" з урахуванням ПДВ,
послуг комісії склали 5985482 грн.,
реалізовано товарів на експорт
нерезидентам України на загальну суму
5400336 грн. (за нульовою ставкою по ПДВ).
Тобто, витрати ТОВ
"Укрнафтозапчастина", понесені у
зв'язку з придбанням цих товарів
перевищують обсяги реалізації на
585146грн. В результаті чого дані операції
є збитковими, не спрямовані на
отримання доходу, та не пов'язані з
господарською діяльністю.

Згідно пункту 198.1 статті 198 ПК України,
право на віднесення сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
виникає, зокрема, у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 Кодексу
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг (у разі
здійснення контрольованих операцій -
не вище рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу)
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Отже, необхідною умовою для віднесення
сум податку на додану вартість,
сплачених у ціні товарів (послуг), є
факт придбання товарів чи послуг з
метою їх використання в господарській
діяльності.

Згідно підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті
14 ПК України, господарська діяльність
визначена як діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться самостійно та/або через
свої відокремлені підрозділи, а також
будь-яку іншу особу, що діє на користь
першої особи, зокрема за договорами
комісії, доручення та агентськими
договорами.

Підпункт 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК
України містить визначення розумної
економічної причини (ділової мети) для
цілей оподаткування - це причина, яка
може бути наявна лише за умови, що
платник податків має намір одержати
економічний ефект у результаті
господарської діяльності.

Економічний ефект - це приріст
(збереження) активів платника податків
та/або їх вартості, а так само створення
умов для такого приросту (збереження) у
майбутньому.

Відповідно економічний ефект
відсутній в операціях, які призводять
до збільшення витрат платника податків
та зменшують об'єкт його оподаткування
без можливості отримання додаткового
приросту активів чи збереження їх
вартості.

Господарські операції, здійснені за
відсутності розумних економічних
причин (ділової мети) є такими, що
вчинені поза межами господарської
діяльності.

Суб'єкт господарювання за звичайних
умов ведення господарської діяльності
зацікавлений у найбільшому скороченні"
своїх витрат з метою отримання
економічного ефекту від здійснення
господарської операції.

Документальною позаплановою виїзною
перевіркою констатовано, що позивач
при укладанні договорів комісії та
договорів поставки товару на експорт
погодився з умовами продажу товару за
ціною, що не покрила його витрат у
зв'язку з їх придбанням на внутрішньому
ринку та витрат пов'язаних з продажем
такого товару на експорт (комісійна
винагорода, перевезення, митне
оформлення тощо).

Оскільки більшість придбаного товару
постачалося від комісіонерів до
покупців без фактичної участі ТОВ
"Укрнафтозапчастина", без фізичного
переміщення товару на адресу
підприємства, а самі операції з продажу
товарів мають збитковий характер, то це
свідчить про направлення даних
операцій на зменшення податкових
зобов'язань зі сплати до бюджету
податку на додану вартість.

За наявності зайвої ланки у вигляді
операції, позбавленої ділової мети,
податковий облік необхідно визначати
без урахування наслідків,
задекларованих як результат
відповідної негосподарської операції.

Пунктом 18 Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку 16 "Витрати",
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 31.12.99 р. № 318 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 19.01.2001 р. за № 27/4248,
передбачено включення до складу витрат
податків, зборів, інших передбачених
законодавством обов'язкових платежів
(крім податків, зборів та обов'язкових
платежів, що включаються до виробничої
собівартості продукції, робіт, послуг)
визначених як загальногосподарські
витрати.

За змістом цього Положення (стандарту),
для визначення договірних цін та
економічної доцільності здійснених
операцій слід враховувати всі понесені
витрати на придбання товарів, в тому
числі і сплату ПДВ, оскільки реальні
витрати покупця, понесені у зв'язку з
придбанням товару, відповідають ціні,
сплаченій постачальникам.

Виключення ПДВ, сплаченого у ціні
товарів (робіт, послуг) зі складу витрат
передбачено лише правилами
оподаткування податком на прибуток
(п.п. 139.1.6 п. 139.1 ст. 139 ПК України), - для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток.

Висновок позивача про не збитковість
операцій є умовним, оскільки може бути
досягнутий лише за рахунок зменшення
податкових зобов'язань з ПДВ з
наступним відшкодуванням цього
податку з бюджету, - за умови
підтвердження права позивача на
податковий кредит по збиткових
операціях.

На підставі наданих на перевірку
договорів, первинних документів та
даних бухгалтерського і податкового
обліку було встановлено, що за
перевірений період витрати позивача на
придбання товарів перевищують обсяг на
реалізацію товарів на 585146,00 грн., в
зв'язку з чим дані операції були
здійснені без мети отримання доходу та
є операціями, що не пов'язані з
господарською діяльністю.

За рахунок відображення у податковому
обліку збиткових операцій, здійснення
яких не відповідає меті господарської
та підприємницької діяльності
позивачем було сформовано податковий
кредит з податку на додану вартість на
загальну суму 943634грн.

Тому встановлена перевіркою
збитковість діяльності позивача була
цілком передбачувана та визначалась
лише волею позивача, оскільки продаж
товару за цінами, нижчими за ціну
придбання, не був зумовлений якимось
об'єктивними причинами, а повністю
залежав від волі позивача.

Встановлені перевіркою фактичні
обставини придбання позивачем товару
без фізичного переміщення товару з
використанням посередника
(комісіонера) та з понесенням
додаткових витрат на сплату комісійної
винагороди, а також обставини
наступного продажу товару через
комісіонера та за ціною, що є нижчою
ціни придбання за відсутності
об'єктивних причин такого продажу,
свідчать про намір позивача на
отримання саме податкової вигоди за
рахунок зменшення податкових
зобов'язань зі сплати до бюджету
податку на додану вартість та
отримання права на бюджетне
відшкодування.

Відповідно до пункту 123.1 статті 123 ПК
України у разі, якщо контролюючий орган
самостійно визначає суму податкового
зобов'язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення суми ПДВ платника
податків на підставах, визначених
підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6
пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне
за собою накладення на платника
податків штрафу в розмірі 25 відсотків
суми визначеного податкового
зобов'язання, завищеної суми
бюджетного відшкодування. При
повторному протягом 1095 днів визначенні
контролюючим органом суми податкового
зобов'язання з цього податку, зменшення
суми бюджетного відшкодування - тягне
за собою накладення на платника
податків штрафу у розмірі 50 відсотків
суми нарахованого податкового
зобов'язання, завищеної суми
бюджетного відшкодування.

ДПІ у м. Сумах при застосуванні
підвищеної відповідальності за
донарахованою сумою ПДВ використано
акт перевірки ТОВ "Укрнафтозапчастина"
№ 1562/2203/30175077/157 від 01.11.2013 р., на підставі
якого 15.11.2013 р. прийнято податкове
повідомлення - рішення № про
збільшення грошового зобов'язання ТОВ
"Укрнафтозапчастина" по ПДВ.

Відповідач в своєму запереченні, а
також представник відповідача в
судовому засіданні не заперечували
реальність господарських операцій між
позивачем та вищеназваними його
контрагентами, які вказані в акті
перевірки від 01.11.2013 р. № 1562/2203/30175077/157.

Вислухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи та
оцінивши зібрані докази по справі в їх
сукупності, вважає, що позов підлягає
задоволенню в повному обсязі виходячи
з наступного.

Відповідно до підпункту 14.1.27. пункту 14.1.
статті 14 ПК України "витрати це сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником)".

В підпункті 14.1.36. пункту 14.1. статті 14 ПК
України визначено, що господарська
діяльність це діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами, а
підпунктом 14.1.231. пункту 14.1. статті 14
цього Кодексу визначено, що розумна
економічна причина (ділова мета) це
причина, яка може бути наявна лише за
умови, що платник податків має намір
одержати економічний ефект у
результаті господарської діяльності.

Стаття 138 ПК України регулює склад
витрат і порядок їх визначення, зокрема
в ній йдеться, що витрати, які
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, визначених
згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9,
підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Згідно підпункту 139.1.6. пункту 139.1.
статті 139 ПК України не включаються до
складу витрат суми податку на прибуток,
а також податків, установлених пунктом
153.3 статті 153 та статтею 160 цього
Кодексу; податку на додану вартість,
включеного до ціни товару (роботи,
послуги), що придбаваються платником
податку для виробничого або
невиробничого використання, податків
на доходи фізичних осіб, які
відраховуються із сум виплат таких
доходів згідно з розділом IV цього
Кодексу.

Розділом V (статті 180 - 211) ПК України
регулюється податок на додану вартість
і згідно пункту 185.1. статті 185 об'єктом
оподаткування, зокрема, є операції
платників податку з вивезення товарів
за межі митної території України.

Відповідно до статті 193 ПК України, яка
визначає розміри ставок податку,
ставки податку встановлюються від бази
оподаткування в таких розмірах: а) 20
відсотків; б) 0 відсотків; в) 7 відсотків
по операціях з постачання лікарських
засобів, дозволених для виробництва і
застосування в Україні та внесених до
Державного реєстру лікарських засобів
(у тому числі аптечними закладами), а
також з постачання виробів медичного
призначення за переліком, затвердженим
Кабінетом Міністрів України, а статтею
195 цього Кодексу передбачено операції,
що підлягають оподаткуванню за
нульовою ставкою і серед них, зокрема,
вивезення товарів за межі митної
території України:

а) у митному режимі експорту;

б) у митному режимі реекспорту, якщо
товари поміщені у такий режим
відповідно до пункту 5 частини першої
статті 86 Митного кодексу України;

в) у митному режимі безмитної торгівлі;

г) у митному режимі вільної митної зони.

Товари вважаються вивезеними за межі
митної території України, якщо таке
вивезення підтверджене в порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України, митною декларацією,
оформленою відповідно до вимог Митного
кодексу України.

Разом з тим, статтею 197 ПК України
передбачено операції, які звільнені
від оподаткування ПДВ.

Згідно статті 198 ПК України
передбачено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення, зокрема, операцій з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду, в тому числі, у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку. Датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

В статті 201 ПК України визначено
правило, згідно з яким платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну або у паперовому
вигляді або в електронній формі. Також
ця норма містить вичерпний перелік
вимог до податкової накладної форма та
порядок заповнення якої
затверджуються центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує, державну
податкову і митну політику. Податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

В статті 13 та 14 Закону України "Про ціни
і ціноутворення" від 21.06.2012 № 5007-VI
визначено способами державного
регулювання цін та порядок формування
і встановлення цін під час проведення
експортних (імпортних) операцій та на
експортні (імпортні) товари, згідно з
яким під час проведення експортних
(імпортних) операцій у розрахунках з
іноземними суб'єктами господарювання
застосовуються контрактні
(зовнішньоторговельні) ціни, що
формуються відповідно до цін і умов
світового ринку.

Із копії податкового
повідомлення-рішення від 15.11.2013 р. №
(т.1, а.с.13) вбачається, що позивачу
на підставі акту перевірки №
1562/2203/30175077/157 збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в загальному розмірі 1 415
451грн., в тому числі: за основним
платежем - 943634грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями 471817грн.

В акті перевірки № 1562/2203/30175077/157 (Т. 1
а.с.26-35) зазначено про порушення
платником податків пункту вимог ПК
України, а саме: підпункту 14.1.36 пункту
14.1 статті 14, пункту 198.1, пункту 198.3
статті 198, п.200.1 ст.200 ПК України у зв'язку
з чим позивачем занижено ПДВ в сумі 943634
грн., у тому числі по періодах за:
березень 2013 р. на 270247 грн., квітень 2013 р. -
473619 грн., травень 2013 р. - 61090 грн., липень
2013 р. - 50661 грн., серпень 2013 р. - 88017 грн.

Згідно копії договору купівлі-продажу
№ 25/03 від 25.03.2013 р., копій видаткових
накладних № От-00000034, № От-00000036,
податкових накладних № 9 від 27.03.2013р. та
№ 1 від 01.04.2013 р., копій
товарно-транспортних накладних, копії
паспорта якості, копій виписок по
особовим рахункам, копій платіжних
доручень (Т.1 а.с.70-110) ТОВ
"Укрнафтозапчастина" придбало у ТОВ
"Сумитекстильторг" тканин на загальну
суму 4414197,12 грн., у тому числі було
сплачено ПДВ в загальній сумі 735699,52 грн.

Копією договору про надання
транспортних послуг № 010411 від 01.04.2011 р.,
копією додаткової угоди №1 від 30.12.2011 р.,
копіями актів здачі-прийняття робіт
від 30.04.2013 р., 31.056.2013 р., 30.08.2013 р., копією
платіжного доручення № 660 від 22.08.2013 р.,
(Т.2, а.с.19-28) підтверджується надання ФОП
ОСОБА_4 транспортних послуг ТОВ
"Укрнафтозапчастина" на суму 37146,00 грн.

Копією договору комісії № 504К від 05.04.2013
р., копіями специфікацій №№ 1, 2, 3, 4,
копіями видаткових накладних № 69 від
20.05.2013 р. та 21.05.2013 р., № 119 від 01.08.2013 р., №
121 від 01.08.2013 р., № 124 від 19.08.2013 р., № 127 від
19.08.2013 р., № 126 від 23.08.2013р., копією
товарно-транспортної накладної № 205, №
108, № 1908, № 2308, копією вантажно-митних
декларацій № 807100000/2013, № 805130000/2013,
копіями звітів комісіонера від 21.05.2013
р., 01.08.2013 р., 19.08.2013 р., від 23.08.2013 р.,
копіями платіжних доручень № 16 від
28.05.2013 р. підтверджується отримання від
ПП "Суми-Руно" коштів від реалізації
придбаних позивачем текстильних
товарів (Т. 2 а.с. 34-73).

Із копії договору купівлі-продажу № 5
від 22.07.2013 р., копій видаткових
накладних № ОтСт-000014, № ОтСт-000026,
податкових накладних № 3 від 25.07.2013р., №4
від 31.07.2013 р., № 4 від 07.08.2013 р., № 10 від
23.08.2013 р., копій товарно-транспортних
накладних, копії паспорта якості, копій
виписок по особовим рахункам, копій
платіжних доручень (Т.1а.с.111-134)
вбачається, що ТОВ "Укрнафтозапчастина"
придбало у ТОВ "Сєбо Плюс" текстильної
продукції на суму 303965,09 грн., у тому
числі було сплачено ПДВ в сумі - 50660,85
грн. та на суму 62436,24 грн., в тому числі
сплачено ПДВ - 10406,04 грн.

Копіями договору купівлі-продажу № 4
від 10.07.2013 р., копій видаткових
накладних № ОтНм-00005, № ОтОн-000007,
податкових накладних № 3 від 19.08.2013 р., №
4 від 23.08.2013 р., копій
товарно-транспортних накладних, копії
паспорта якості, копій виписок по
особовим рахункам, копій платіжних
доручень (Т.1 а.с.135-150) підтверджується,
що ТОВ "Укрнафтозапчастина" придбало у
ТОВ "Намтар" текстильної продукції на
суму 323677,16 грн. та сплачено при цьому
ПДВ в сумі - 53946,19 грн., а також на суму -
430229,52 грн., в тому числі сплачено ПДВ в
сумі - 71704,92 грн.

Копією договору комісії № 212К від 21.12.2012
р., копією доповнення № 1, копіями
видаткових накладних № 46 від 01.04.2013 р.,
№ 51 від 02.04.2013 р., № 119 від 01.08.2013 р., № 121
від 01.08.2013 р., № 124 від 19.08.2013 р., № 127 від
19.08.2013 р., № 126 від 23.08.2013 р., копією
товарно-транспортної накладної № 104, №
204, копією вантажно-митної декларації №
807100000/2013, № 805130000/2013 копією звіту
комісіонера від 02.04.2013 р., копіями
платіжних доручень № 2 від 22.08.2013 р. і № 3
від 23.08.2013 р. підтверджується, отримання
від ПП "Суми-Руно" коштів від реалізації
придбаних позивачем текстильних
товарів (Т.2 а.с.74-89).

Статтею 2 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" зазначено, що
сфера дії Закону поширюється на всіх
юридичних осіб створених відповідно до
законодавства України, незалежно від
їх організаційно-правових форм і форм
власності, які зобов'язані вести
бухгалтерський облік та подавати
фінансову звітність згідно з
законодавством.

Виходячи з вимог п.2 ст.3 цього ж Закону
України, бухгалтерський облік є
обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку. Правила
податкового обліку визначаються
відповідними нормативними
документами, що регламентують порядок
оподаткування в Україні.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п.п. 1.2 п.1, п.п.2.1
п.2 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95р. №88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від
05.06.95р. за № 168/704, первинні документи - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" встановлено
вимоги до первинних документів, які є
підставою для бухгалтерського та
податкового обліку. Згідно з даною
нормою, підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Суд вважає, що документи щодо операцій
по виконанню зазначених вище договорів
між позивачем та його контрагентами
мають всі обов'язкові реквізити
визначені законодавством, а відтак є
первинними документами
бухгалтерського та податкового обліку
та відображають фактично здійснені
позивачем господарські операції.

Як вбачається з матеріалів справи, на
момент видачі податкових накладних
позивач та його контрагенти були
зареєстровані органами державної
податкової служби у встановленому
законодавством порядку в якості
платників податку на додану вартість,
про що є відповідне свідоцтво, а отже
мали право складати податкові
накладні.

Оскільки підприємство має належним
чином оформлені податкові накладні, то,
суд вважає, що сума податку на додану
вартість правомірно віднесена
позивачем до складу податкового
кредиту. Витрати для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток, а також податковий кредит для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Суд вважає, що вказана норма передбачає
включення до первісної вартості
запасів виключно непрямих податків,
які не відшкодовуються підприємству.
При цьому, тим же пунктом Положення
(стандарту) бухгалтерського обліку 9
"Запаси", визначено що первісною
вартістю запасів, що придбані за плату,
є собівартість запасів, яка
складається, зокрема, з таких фактичних
витрат, як суми, що сплачуються згідно з
договором постачальнику (продавцю), за
вирахуванням непрямих податків.

Відповідно до п.п. 14.1.178. ст.14 ПК України,
податок на додану вартість - непрямий
податок, який нараховується та
сплачується відповідно до норм розділу
V цього Кодексу. Зазначеним розділом
Податкового кодексу України
передбачено відшкодування податку на
додану вартість.

Враховуючи, що податок на додану
вартість є податком, який
відшкодовується підприємству, то він
не підлягає включенню до собівартості
та первісної вартості запасів.

Аналогічні норми містить і п. п. 139.1.6. п.
139.1 ст. 139 Податкового кодексу України,
відповідно до якого не включаються до
складу витрат, суми податку на додану
вартість, включеного до ціни товару
(роботи, послуги), що придбаваються
платником податку для виробничого або
невиробничого використання.

В підпункті 7.4.1. пункту 7.4 статті 7
Закону України "Про податок на додану
вартість" в редакції, що діяла до 25.03.2005
р., податковий кредит звітного періоду
складається із сум податків, сплачених
(нарахованих) платником податку у
звітному періоді у зв'язку з придбанням
товарів (робіт, послуг), вартість яких
відноситься до складу валових витрат
виробництва (обігу) та основних фондів
чи нематеріальних активів, що
підлягають амортизації і тому право на
нарахування податкового кредиту
обумовлювалось наявністю факту
придбання платником податків товарів
(робіт, послуг), в ціні яких платником
податку - покупцем сплачений
(нарахований) податок на додану
вартість та вартість яких відноситься
до валових витрат.

Законом України "Про внесення змін до
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2005 рік" та деяких інших
законодавчих актів України" № 2505-IV від
25.03.2005 р. внесено зміни і підпункт 7.4.1.
пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про
податок на додану вартість" і вже
податок на додану вартість не
відносився до валових витрат.

Відповідно до п. 18 Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку 16 "Витрати",
затвердженого Наказом Міністерства
фінансів України від 31.12.1999, № 318 "Про
затвердження Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку", податки,
збори, інші передбачені законодавством
платежі (крім податків, зборів та
обов'язкових платежів, що включаються
до виробничої собівартості продукції,
робіт, послуг) визначені як
загальногосподарські витрати, однак
суд вважає, що згідно Податкового
кодексу України податковий облік є
максимально наближеним до
бухгалтерського. Стаття 138 ПК України
не містить обмежень щодо формування
собівартості реалізованих товарів,
однак підпунктом 139.1.6 ПК України
визначено, що не включаються до складу
витрат, суми податку на додану
вартість, включеного до ціни товару
(роботи, послуги), що придбаваються
платником податку для виробничого або
невиробничого використання.

Посилання представника відповідача на
правову позицію позиції Вищого
адміністративного суду України,
викладену в постановах від 01.04.2008 р. №
08/91 та від 03.06.2008 р. № 08/121 про те, що
продаж товару на експорт за ціною,
нижчою ціни придбання за відсутністю
об'єктивних причин такого продажу,
свідчить про намір платника податків
на отримання податкової вигоди лише за
рахунок зменшення податкових
зобов'язань зі сплати ПДВ та отримання
права на бюджетне відшкодування, в цій
ситуації суд визнає безпідставними
оскільки у вище вказаних рішеннях
обставини справи встановлювалися
відповідно до Закону України від 03
квітня 1997 р. "Про податок на додану
вартість" № 168/97-ВР та Закону України
від 28 грудня 1994 р. "Про оподаткування
прибутку підприємств" № 334/94-ВР в
редакції, що діяла до 25 березня 2005 року,
до яких Законом України "Про внесення
змін до Закону України "Про Державний
бюджет України на 2005 рік" та деяких
інших законодавчих актів України" №
2505-IV від 25.03.2005 р. внесено відповідні
зміни.

В базі правових позицій на офіційному
веб-сайті Вищого адміністративного
суду України в пункті "8.2
адміністрування окремих податків,
зборів та обов'язкових платежів, у тому
числі: "8.2.1 податку на додану вартість
(крім бюджетного відшкодування з
податку на додану" вартість), що
адмініструється органами державної
податкової служби" мається посилання
на постанову Верховного Суду України №
24068062 від 27.03.2012 р. в якій викладено
правову позицію, згідно з якою "надання
податковому органу належним чином
оформлених документів, передбачених
законодавством про податки та збори, з
метою одержання податкової вигоди є
підставою для її одержання, якщо
податковий орган не встановив та не
довів, що відомості, які містяться в цих
документах, неповні, недостовірні та
(або) суперечливі, є наслідком
укладення нікчемних правочинів або
коли відомості ґрунтуються на інших
документах, недійсність даних в яких
установлена судом.

Про необґрунтованість податкової
вигоди можуть також свідчити
підтверджені доказами доводи
податкового органу, зокрема про
наявність таких обставин:

неможливість реального здійснення
платником податків зазначених
операцій з урахуванням часу, місця
знаходження майна або обсягу
матеріальних ресурсів, економічно
необхідних для виробництва товарів,
виконання робіт або послуг,
нездійснення особою, яка значиться
виробником товару, підприємницької
діяльності;

відсутність необхідних умов для
досягнення результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності у зв'язку з відсутністю
управлінського або технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів;

облік для цілей оподаткування тільки
тих господарських операцій, які
безпосередньо пов'язані з виникненням
податкової вигоди, якщо для такого виду
діяльності також потрібне здійснення й
облік інших господарських операцій;

здійснення операцій з товаром, що не
вироблявся або не міг бути вироблений в
обсязі, зазначеному платником податків
у документах обліку;

відсутність первинних документів
обліку."

Крім того, у разі невиконання
контрагентом платника податків
зобов'язань по сплаті податку до
бюджету негативні наслідки
(відповідальність) настають лише для
нього. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення
добросовісного платника податків
права на податковий кредит у разі, якщо
останній виконав усі передбачені
законом умови для такого кредиту та має
документальне підтвердження розміру
податкового кредиту.

Не визнання належно оформлених
документів, які відповідно до ПК
України необхідні для віднесення
певних сум до податкового кредиту,
зокрема виданих продавцями податкових
накладних, правомірне тільки, якщо
податковий орган довів би, що відомості
в них не відповідають дійсності.

Відповідальність платника податку у
вигляді фінансових санкцій,
нарахованих на суму податкового
кредиту, настає лише у разі не
підтвердження податковими накладними
на момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
сум податку, попередньо включених до
складу податкового кредиту.

В порушення зазначених вище норм
законодавства ДПІ у м. Сумах було
фактично враховано у складі
собівартості товару суми податку на
додану вартість, що сплачений
постачальнику, що призвело до
безпідставного висновку про продаж
товару за ціною, дешевше його
собівартості.

Виходячи з аналізу перелічених норм
законодавства, та згідно до порядку
обліку податку на додану вартість, що
встановлений Інструкцією Міністерства
фінансів України від 01.07.1997 № 141 "Про
затвердження Інструкції з
бухгалтерського обліку податку на
додану вартість", та ПК України, суми
ПДВ не впливають на склад доходів та
витрат підприємства, суми ПДВ, що
сплачені постачальнику в ціні товару
не є витратами підприємства.

Доходом, у розумінні п. 14.1.54 ст. 14
Податкового кодексу України, є
будь-який дохід, отриманий резидентами
або нерезидентами, у тому числі від
будь-яких видів їх діяльності на
території України у вигляді доходів
від продажу рухомого та нерухомого
майна.

Акт перевірки не містить жодних
зауважень, щодо порушення порядку
відображення продавцями товару своїх
податкових зобов'язань. Всі податкові
накладні, по описаним вище
господарським операціям,
зареєстровані в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

В судовому засіданні достовірно
встановлено, що придбаний позивачем
товар в повному обсязі був
використаний в оподатковуваних
податком на додану вартість операціях,
у межах його господарської діяльності,
що підтверджується актом перевірки.

При цьому, твердження відповідача про
те що зазначені операції з продажу ТОВ
"Укрнафтозапчастина" товарів мають
збитковий характер, що свідчить про
направлення даних операцій на
зменшення податкових зобов'язань зі
сплати до бюджету податку на додану
вартість, суд вважає безпідставним
оскільки статтею 195 ПК України
визначено, що операції з вивезення
товарів за межі митної території
України у митному режимі експорту
оподатковуються за нульовою ставкою,
тобто законодавством визначено, що при
реалізації товару на експорт податок
на додану вартість до бюджету не
сплачується.

Визначення в підпункті 14.1.231. пункту 14.1
статті 14 ПК України терміну "розумна
економічна причина (ділова мета)" як
причина, яка може бути наявна лише за
умови, що платник податків має намір
одержати економічний ефект у
результаті господарської діяльності
передбачає, що платник податків
обов'язково повинен мати намір
отримати економічний ефект (хоча б
теоретично), суд трактує, як обов'язок
встановлення при здійсненні
контролюючим органом перевірки,
обставин, що свідчили б про те, що ТОВ
"Укрнафтозапчастина" будувала свою
господарську діяльність, маючи на меті
виключно зменшення податкового
навантаження, щоб лише мати можливість
збільшити задекларовані витрати та
зменшити об'єкт оподаткування без
можливості приросту активів чи
збереження їх вартості.

Суд визнає, що законодавством не
зобов'язано платника податків будувати
свою господарську діяльність таким
чином, аби заплатити найбільше
податків.

Відповідач жодним чином не довів ні в
ході перевірки господарської
діяльності ТОВ "Укрнафтозапчастина" ні
в судовому засіданні відсутність
наміру платника податків одержати
економічний ефект у результаті
господарської діяльності і твердження
позивача про реальності такого
результату від його діяльності
залишилися ніяким чином не
спростовані.

Таким чином, на підставі викладеного
суд вважає, що відповідач не надав суду
жодних доказів порушення податкового
законодавства платником податків та не
довів правомірності прийнятого ним
рішення тому позовні вимоги є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Укрнафтозапчастина" до Державної
податкової інспекції у м. Сумах
Головного управління Міндоходів у
Сумській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Сумах Головного управління Міндоходів
у Сумській області № від 15
листопада 2013 року про збільшення суми
грошового зобов'язання Товариству з
обмеженою відповідальністю
"Укрнафтозапчастина" з податку на
додану вартість на загальну суму 1415451
(один мільйон чотириста п'ятнадцять
тисяч чотириста п'ятдесят одна) грн., із
них за основним платежем - 943634 грн. і 471817
грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через Сумський
окружний адміністративний суд шляхом
подачі апеляційної скарги на постанову
суду протягом десяти днів з дня
отримання копії повного тексту
постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складено 20
серпня 2014 року.

Суддя (підпис)
М.М. Шаповал

З оригіналом згідно

Суддя
М.М. Шаповал