Справа № 2а-4641/10/1770
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/4292/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді:
Вербицької О.В.

суддів:
Муравйова О.В.

Цвіркуна Ю.І.

за участю секретаря:
Горголь І.С.

представників:

позивача: Різняк В.С., Вітошка Ю.Г.

відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу Приватного
підприємства «Автотехнологія»

на постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 12.12.2013 року

у справі № 2а-4641/10/1770 (9104/23134/11)

за позовом Приватного
підприємства «Автотехнологія»

до Державної податкової інспекції
у м. Рівне

про визнання нечинними податкових
повідомлень - рішень

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство
«Автотехнологія» (далі по тексту -
позивач, ПП «Автотехнологія»)
звернулось з позовом до Державної
податкової інспекції у м. Рівне (далі по
тексту - відповідач, ДПІ) про визнання
нечинними податкових повідомлень -
рішень.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 19.11.2010 року
адміністративний позов задоволено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 12.12.2013 року
скасовано постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
19.11.2010 року. Прийнято нову постанову,
якою в задоволенні позовних вимог ПП
«Автотехнологія» відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з
вищевказаним рішенням суду
апеляційної інстанції, оскаржив його у
касаційному порядку, просить скасувати
з мотивів порушення норм матеріального
та процесуального права та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
представників позивача, дослідивши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, перевіривши правильність
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, суд касаційної
інстанції дійшов висновку щодо
наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі по тексту - КАС України) суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Так, судами попередніх інстанцій
встановлено, що ДПІ проведено планову
виїзну перевірку ПП «Автотехнологія» з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.10.2006 року по 30.09.2009 року, за
результатами якої складено акт від
01.02.2010 року № 85/23-100/33001116.

В акті перевірки зокрема зазначено, що
позивачем порушено пп. 11.3.1 п. 11.3 ст. 11, п.
4.1 ст. 4 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
не включено до складу валового доходу
суму оплати по товарах, відвантажених,
та не оплачених до 30.06.2008 року, а саме -
коли ПП «Автотехнологія» знаходилось
на спрощеній системі оподаткування за
ставкою єдиного податку в розмірі 6%, та
занижено податок на прибуток за 2008 рік
в сумі 41 121 грн.

На підставі висновків, що викладені в
акті перевірки, ДПІ прийнято податкове
повідомлення-рішення від 10.02.2010 року
№/0, яким ПП «Автотехнологія»
визначено суму податкового
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств у розмірі 61 681, 50
грн. (основний платіж - 41,121 грн., штрафні
санкції - 20560,50 грн.).

За результатами адміністративного
оскарження, зазначене податкове
повідомлення-рішення податковими
органами залишено без змін, а скарги
позивача без задоволення, та прийнято
податкові повідомлення - рішення від
15.04.2010 року №/1, від 23.06.2010 року
№/2 та від 02.09.2010 року №/3.

Суд першої інстанції задовольняючи
позовні вимоги ПП «Автотехнологія»
виходив з того, що висновки податкового
органу є необґрунтованими.

Суд апеляційної інстанції скасовуючи
рішення суду першої інстанції та
відмовляючи у задоволенні позову ПП
«Автотехнологія» щодо скасування
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій виходив з того, що
позовні вимоги є не обґрунтованими та
не підлягають задоволенню.

Колегія суду не може погодитись з
такими висновками судів, вважаючи їх
передчасними та такими, що винесені з
неповним з'ясуванням всіх обставин
справи, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п. 4.1 ст. 4 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» (який був чинний на момент
виникнення спірних правовідносин)
валовий доход - загальна сума доходу
платника податку від усіх видів
діяльності, отриманого (нарахованого)
протягом звітного періоду в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах як на території України, її
континентальному шельфі, виключній
(морській) економічній зоні, так і за їх
межами

Згідно пп. 11.3.1 п. 11.3 ст. 11 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» (який був чинний на момент
виникнення спірних правовідносин)
датою збільшення валового доходу
вважається дата, яка припадає на
податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше:

або дата зарахування коштів від
покупця (замовника) на банківський
рахунок платника податку в оплату
товарів (робіт, послуг), що підлягають
продажу, у разі продажу товарів (робіт,
послуг) за готівку - дата її
оприбуткування в касі платника
податку, а за відсутності такої - дата
інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

або дата відвантаження товарів, а для
робіт (послуг) - дата фактичного надання
результатів робіт (послуг) платником
податку.

Для з'ясування зазначених обставин
судам необхідно перевірити доводи
податкового органу, викладені в акті
перевірки та інші докази.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач здійснив в межах господарської
діяльності операції з реалізації
товарів (робіт, послуг), товари були
відвантажені (роботи виконані, послуги
надані) до 30.06.2008 року (тобто, в період
коли позивач перебував на спрощеній
систем оподаткування). Кошти
дебіторської заборгованості за такі
товари (роботи, послуги) частково
надійшли на рахунок позивача в банку в
ІІІ кварталі 2008 року, а частково не
одержані (на час розгляду справи у суді
першої інстанції), що не заперечується
сторонами.

ПП «Автотехнологія» з 01.10.2006 року по
30.06.2008 року було на спрощеній системі
оподаткування та являлось платником
єдиного податку за ставкою 6%, з 01.07.2008
року по 30.09.2009 року на загальній системі
оподаткування.

За період з 01.07.2008 року по 30.09.2009 року ПП
«Автотехнологія» задекларовано
скоригований валовий дохід в сумі 5464412
грн.

В акті перевірки зазначено, що
перевіркою достовірності відображених
показників у поданих деклараціях з
податку на прибуток підприємства за
період з 01.07.2008 року по 30.09.2009 року
встановлено заниження задекларованих
суб'єктом господарювання показників у
рядку 01.1 декларацій «Доходи від
продажу товарів (робіт, послуг) всього у
сумі 164484 грн., в тому числі за ІІІ
квартал 2008 року в сумі 164484 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги ПП «Автотехнологія»
виходив з того, що оскільки
відвантаження товарів відбулось у
період, коли суб'єкт оподаткування
перебував на спрощеній системі
оподаткування, то прибуток по таких
господарських операціях, який був у
подальшому отриманий, не може бути
об'єктом оподаткування податком на
прибуток підприємств у період
перебування платника податку на
загальній системі оподаткування.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції
відмовляючи у задоволенні позову ПП
«Автотехнологія» зазначив, що одержані
після переходу на загальну систему
оподаткування доходи, відносяться до
складу валових доходів відповідно до
вимог Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

Проте, судами попередніх інстанцій при
вирішенні даної справи не було
з'ясовано яка саме частина коштів з
реалізації товарів надійшла на рахунок
позивача, не було належним чином повно
та всебічно досліджено матеріали
справи, а також не було надано належної
правової оцінки зазначеним вище
обставинам справи щодо суми доходу
одержаної позивачем після переходу на
загальну систему оподаткування.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 7 КАС України одним з
принципів здійснення правосуддя в
адміністративних судах є принцип
офіційного з'ясування всіх обставин у
справі.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 11 КАС
України суд вживає передбачені законом
заходи, необхідні для з'ясування всіх
обставин у справі, у тому числі щодо
виявлення та витребування доказів з
власної ініціативи.

Частиною 5 ст. 11 КАС України
передбачено, що суд повинен
запропонувати особам, які беруть
участь у справі, подати докази або з
власної ініціативи витребувати докази,
яких, на думку суду, не вистачає.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 163 КАС України в
мотивувальній частині постанови суду
зазначаються встановлені судом
обставини із посиланням на докази, а
також мотиви неврахування окремих
доказів; мотиви, з яких суд виходив при
прийнятті постанови, і положення
закону, яким він керувався.

Отже, колегія суду приходить до
висновку, що суди попередніх інстанцій
не дослідили та не розглянули належним
чином докази, що містяться в матеріалах
справи, не надали належну оцінку
обставинам справи, порушили та невірно
застосували норми матеріального права,
та, як наслідок, прийняли незаконні
рішення.

Викладене свідчить про порушення
судами вимог статті 159 КАС України, якою
передбачено, що судове рішення повинно
бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права, а обґрунтованим - рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Касаційна ж інстанція згідно з ч. 2 ст. 220
КАС України не може досліджувати
докази, встановлювати або визнавати
доведеними обставини, що не були
встановлені в судовому рішенні, та
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу.

Враховуючи викладене, касаційна
інстанція на підставі ст. 227 КАС України
дійшла висновку про неповне
встановлення обставин справи та
обумовлену цим неможливість надання
належної юридичної оцінки всім
обставинам у справі, порушень норм
процесуального права, у зв'язку з чим
оскаржувані судові рішення підлягають
скасуванню, а справа підлягає
направленню на новий розгляд для
достовірного з'ясування та правильного
вирішення спору по суті.

Під час нового судового розгляду
справи судам необхідно врахувати
викладене, повно та об'єктивно
дослідити обставини справи, дати їм
належну юридичну оцінку, в залежності
від встановленого, правильно
застосувати до спірних правовідносин
норми матеріального права та ухвалити
законне і обґрунтоване рішення.

Відповідно до вищевикладеного,
касаційна скарга позивача підлягає
частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 210, 214-215, 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Приватного
підприємства «Автотехнологія»
задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 12.12.2013 року
та постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 19.11.2010 року -
скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, установленому статтями 237, 238,
239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька Судді
О.В. Муравйов Ю.І. Цвіркун