Справа № 2а-3832/11
Суддя: Рибачук А.І.
Дата ухвалення: 2014-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2014 року м.
Львів
Справа № 9104/69259/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді - Рибачука А.І.,

суддів - Багрія В.М., Старунського Д.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Личаківському районі м. Львова на
постанову Личаківського районного
суду м. Львова від 05 грудня 2011 року по
справі № 2а-3832/11 за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Личаківському районі м. Львова про
зобов'язання здійснити нарахування та
виплату підвищення до пенсії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 23 червня 2011 року звернулася до
суду з адміністративним позовом, в
якому, з урахуванням заяви про
уточнення позовних вимог, просила
зобов'язати відповідача здійснити
нарахування та виплату підвищення до
пенсії як дитині війни в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком відповідно
до ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» за період з 01 січня
2007 року по 30 листопада 2011 року з
врахуванням вимог ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» та виплачених
сум.

Ухвалою судді Личаківського районного
суду м. Львова від 31 жовтня 2011 року, яка
залишена без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 28 серпня 2014 року, залишено без
розгляду адміністративний позов
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в Личаківському районі м.
Львова про зобов'язання здійснити
нарахування та виплату підвищення до
пенсії в частині позовних вимог за
період з 01 січня 2007 року по 22 грудня 2010
року.

Постановою Личаківського районного
суду м. Львова від 05 грудня 2011 року
позов задоволено частково. Зобов'язано
відповідача здійснити нарахування та
виплату позивачу підвищення до пенсії
як дитині війни в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком за періоду
з 23 грудня 2010 року по 22 липня 2011 року
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», з
урахуванням ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум. В решті
позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій покликається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.
Просить скасувати постанову суду
першої інстанції і прийняти нову, якою
повністю відмовити в задоволенні
позовних вимог. В обґрунтування вимог
апеляційної скарги вказує на те, що
фінансове забезпечення державних
соціальних гарантій здійснювалось в
розмірах передбачених законами
України, якими було затверджено
Державний бюджет України на
відповідний рік, та в межах
передбачених на це видатків, а також на
те, що законодавством не визначено з
якого саме розміру мінімальної пенсії
за віком слід визначати розмір
підвищення до пенсії дітям війни.

Оскільки апеляційну скаргу подано на
постанову суду першої інстанції, яка
прийнята в порядку скороченого
провадження за результатами розгляду
справи, передбаченої п. 2
ч. 1 ст. 183-2 КАС України, суд відповідно
до п.3 ч.1 ст. 197 КАС України розглядає
справу в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, суд приходить до
висновку, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову - без змін з
наступних підстав.

Суд погоджується з висновком суду
першої інстанції, що позовні вимоги
щодо здійснення позивачу нарахування
та виплати недоплаченого підвищення до
пенсії як дитині війни за період з 23
грудня 2010 року по 22 липня 2011 року
підлягають задоволенню, так як Законом
України «Про Державний бюджет на 2010
рік» дію ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» не було
зупинено чи змінено. Відповідно до
положень Закону України «Про Державний
бюджет України на 2010 рік» розміри
державних соціальних гарантій на 2010
рік, що визначаються залежно від
прожиткового мінімуму, встановлюються
відповідними законами України, цим
Законом, та нормативно-правовими
актами Кабінету Міністрів України.
Такі ж норми містив Закон України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік» до
прийняття 14 червня 2011 року Верховною
Радою України Закону України № 3491-VI
«Про внесення змін до Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік». Тому відповідач у 2010 році та 2011
році до набрання чинності постановою
Кабінету Міністрів України від 06 липня
2011 року № 745 «Про встановлення деяких
виплат, що фінансуються за рахунок
коштів державного бюджету», яка була
прийнята на виконання вимог Закону
України № 3491-VI «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік» повинен був діяти
відповідно до вимог діючої норми ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», згідно з якою дітям війни
пенсії або щомісячне довічне грошове
утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість
пенсії, підвищуються на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Наявність у позивача права на
отримання підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
є визначальною для вирішення даного
спору, окрім цього це право
гарантується Конституцією України
(стаття 46 Конституції України).

Крім того, згідно із чинним
законодавством розмір мінімальної
пенсії за віком визначається лише за
правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір, немає. Тому
правильними є висновки суду першої
інстанції щодо неприйняття до уваги
положень ч. 3 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», відповідно до якої
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абз. 1 ч. 1 цієї статті,
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом,
оскільки наявність такої норми та
відсутність іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії та права на
отримання підвищення до пенсії.

Відсутність бюджетного фінансування,
на яку вказує відповідач, не може бути
підставою невиконання відповідним
суб'єктом владних повноважень
покладених на нього обов'язків. В свою
чергу реалізація особою права на
отримання соціальних виплат не може
бути поставлена у залежність від
наявності відповідних бюджетних
асигнувань.

За наведених обставин суд приходить до
висновку, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, що відповідно до
ч. 1 ст. 200 КАС України є підставою для
залишення апеляційної скарги без
задоволення, а постанови суду - без
змін.

Керуючись ст. ст. 160, 183-2, 195, 197, 198, 200, 205, 207,
254, 256 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Личаківському районі м.
Львова залишити без задоволення, а
постанову Личаківського районного
суду м. Львова від 05 грудня 2011 року по
справі № 2а-3832/11 за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Личаківському районі м. Львова про
зобов'язання здійснити нарахування та
виплату підвищення до пенсії - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий:
А.І. Рибачук

Судді
В.М. Багрій

Д.М. Старунський