Справа № 759/12810/14-а
Суддя: Шум Л. М.
Дата ухвалення: 2014-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

пр. № 2-а/759/368/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2014 року суддя
Святошинського районного суду м. Києва
Шум Л.М. розглянувши в порядку
скороченого провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Святошинському районі м. Києва про
визнання бездіяльності протиправною
та зобов'язання вчинити певні дії , -

В
С Т А Н О В И В:

Позивач липні 2014 р. звернувся до суду з
адміністративним позовом та просить
суд зобов'язати УПФУ у Святошинському
р-ні м. Києва здійснити йому
перерахунок та виплату з 01.01.2014 р.
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, як постраждалому
внаслідок Чорнобильської катастрофи
виходячи із розмірі 75 % мінімальної
пенсії за віком та державної пенсії в
розмірі 8 мінімальних пенсій за віком
та в подальшому нараховувати державну
та додаткову пенсії в належному
розмірі.

Позивач в обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що він є
постраждалим внаслідок аварії на
Чорнобильській АЄС 1 категорії, інвалід
ІІ групи.

Оскільки основна та додаткова пенсія
позивачу виплачується у меншому
розмірі, ніж передбачено ст.ст. 50, 54 ЗУ
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», позивач
просить задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі.

Представник відповідача направив на
адресу суду заперечення на позов, в
яких просить у задоволенні позову
відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, вважає, що
позов підлягає частковому задоволенню
з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 46 Конституції України,
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку,
визначення категорій зон
радіоактивного забруднення території.
У разі проживання і трудової
діяльності на них, соціального захисту
потерпілого населення визначені та
закріпленні в Законі України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Судом встановлено, що позивач згідно
посвідчення серії НОМЕР_2 має право на
пільги і компенсації, встановлені
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Встановлено, що згідно довідки МСЕК
позивачу встановлено другу групу
інвалідності безстроково, пов'язаної з
роботами по ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС., має
статус ліквідатора наслідків ЧАЕС І
категорії.

Згідно ст. 49 ЗУ «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
пенсії особам, віднесеним до категорій
1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а)
державної пенсії; б) додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію.

Згідно ст. 54 цього Закону, розмір пенсії
для інвалідів ІІ групи, визначеної у
відповідності з цим Кодексом, повинен
бути не нижче 8 мінімальних пенсій за
віком, а згідно ст. 50 цього Закону
інвалідам ІІ групи виплачується
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю у розмірі 75 % мінімальної
пенсії за віком.

Проте, встановлено, що п. 2 Постанови
Кабінету Міністрів України від 03.01.2002 р.
№ 1 «Про підвищення розмірів пенсії та
інших соціальних виплат окремим
категоріям пенсіонерів, фінансування
яких здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету», всупереч положень
ст. 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
встановлені розміри сум, з яких
проводиться розрахунок пенсій, при
тому, що ці суми не відповідають
розмірам мінімальної пенсії за віком.

Оскільки позивач є учасником
ліквідації від наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у 1986 р. (категорія 1,
та є інвалідом ІІ групи у зв'язку з
наслідками Чорнобильської катастрофи),
останній має право на отримання
державної пенсії та щомісячно
додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі встановленому
вказаним Законом.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі. В межах повноважень та й
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 КАС
України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, при розрахунку
державної та додаткової пенсій,
передбачених ст.ст. 50, 54 ЗУ «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», застосуванню підлягає
розмір прожиткового мінімуму для осіб.
Які втратили працездатність,
встановленого в законі про Державний
бюджет України на відповідний рік, із
якого визначається мінімальний розмір
пенсії за віком.

Згідно ст.ст. 50, 54 ЗУ «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», за основу розрахунку
пенсій та щомісячної додаткової
допомоги за шкоду, заподіяної здоров'ю,
береться мінімальна пенсія за віком.

Суд вважає, що положення ч. 3 ст. 28 ЗУ
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», не є перешкодою
для застосування даного мінімального
розміру пенсії за віком до обрахування
інших пенсій чи доплат, пов'язаних з
мінімальною пенсією за віком, оскільки
чинним законодавством не встановлено
іншого, крім передбаченого ч. 1 цієї
статті, мінімального розміру пенсії за
віком.

Зважаючи на позицію Європейського
Суду з прав людини, відповідно до якої
держава не може посилатися на
відсутність певного нормативного акту,
який визначає механізм реалізації прав
та свобод громадян, закріплених у
конституційних та інших актах, а
громадяни повинні мати змогу
покладатися на зобов'язання, взяті
державою, навіть якщо такі зобов'язання
містяться у законодавчому акті, який
загалом не має автоматичної прямої дії
(Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office),
суд вважає за можливе застосувати саме
частину 1 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» для розрахунку розміру
державної пенсії та щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю.

Крім того, в даному випадку мінімальний
розмір пенсій за віком
використовується як розрахункова
величина для розміру пенсії та
щомісячної додаткової пенсії,
передбаченої Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», оскільки
цей Закон передбачає в якості критерію
визначення саме із розрахунку
мінімальної пенсії за віком, що на
думку суду не суперечить вимогам ч. 3 ст.
28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

За таких підстав бездіяльність УПФ
України у Святошинському р-ні м. Києві,
що полягає у відмові здійснити
позивачу перерахунок основної пенсії
та додаткової пенсії та привести їх
розмір у відповідність з ЗУ «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» - є протиправною.

Проте, позовні вимоги позивача про
зобов'язання УПФУ у Святошинському
районі м. Києва в подальшому
нараховувати та виплачувати в
належному розмірі пенсію, не можуть
бути задоволенні, оскільки суд не
вправі наперед вирішувати питання про
право, яке ще відповідачем не порушено,
а також законодавство України,
правовий порядок щодо цього має
тенденцію змінюватись, а суд не має
можливості передбачити положення
законів, які будуть діяти в
майбутньому.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про необхідність часткового
задоволення позовних вимог в частині
зобов'язання відповідача перерахувати
пенсію відповідно до вимог ЗУ «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в межах
строку позовної давності.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 48, 49, 50, 54, 67 ЗУ «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали в наслідок
Чорнобильської катастрофи», ст.ст. 19, 46
Конституції України, ст.ст. 9, 69-71, 94, 97, 99,
100, 158-163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Святошинському районі м. Києва про
визнання бездіяльності протиправною
та зобов'язання вчинити певні дії -
задовольнити частково.

Визнати бездіяльність
Управління Пенсійного фонду України в
Святошинському районі м. Києва щодо
нарахування та виплати ОСОБА_1
державної та додаткової пенсії -
протиправною.

Зобов'язати Управління
Пенсійного фонду України в
Святошинському районі м. Києва
провести ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
перерахунок та виплату пенсії згідно
ст. 54 ЗУ «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
встановивши її на рівні 8 мінімальних
пенсій за віком та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, яка згідно
ст. 50 вказаного Закону становить 75 %
мінімальної пенсії за віком з 01.01.2014 р.
виходячи з розміру прожиткового
мінімуму встановленого для
відповідних соціальних і
демографічних груп населення на
відповідний рік, з урахуванням раніше
проведених виплат.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Апеляційного адміністративного суду м.
Києва через районний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Суддя