Справа № 807/2430/14
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2014-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 вересня 2014 рокум. Ужгород№ 807/2430/14

Закарпатський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Микуляк П.П.

при секретарі Лумей В.Г.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1, представник - ОСОБА_2,

відповідача 1: Ужгородське
міськрайонне управління юстиції
Закарпатської області в особі
реєстраційної служби Ужгородського
міськрайонного управління юстиції,
представник - Мага Т.В.,

відповідач 2: Державний реєстратор прав
на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Цоклан
О.В. - не з'явилася,

третьої особи 1: ОСОБА_5 - не з'явився,

третьої особи 2: Відділ Державної
виконавчої служби Ужгородського
міськрайонного управління юстиції в
Закарпатській області, представник - не
з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
уточненою позовною заявою ОСОБА_1 до
Ужгородського міськрайонного
управління юстиції Закарпатської
області в особі реєстраційної служби
Ужгородського міськрайонного
управління юстиції; Державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Державної реєстраційної служби
України Цоклан Оксани Михайлівни;
третя особа - ОСОБА_5; третя особа -
Відділу Державної виконавчої служби
Ужгородського міськрайонного
управління юстиції в Закарпатській
області про визнання протиправним
рішення та зобов'язання вчинити певні
дії, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС
України 03 вересня 2014 року було
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови. Повний текст
постанови виготовлено та підписано 09
вересня 2014 року.

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського
окружного адміністративного суду з
позовною заявою до Ужгородського
міськрайонного управління юстиції
Закарпатської області в особі
реєстраційної служби Ужгородського
міськрайонного управління юстиції;
Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Цоклан
Оксани Михайлівни; третя особа - ОСОБА_5;
третя особа - Відділу Державної
виконавчої служби Ужгородського
міськрайонного управління юстиції в
Закарпатській області. Остаточно
уточнивши свої позовні вимоги просила
суд визнати протиправним та скасувати
рішення Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Цоклан
О.М. № 13898651 від 19.06.204 року, яким
відмовлено в державній реєстрації
права власності на 3/4 частки житлового
будинку по АДРЕСА_1 та зобов'язати
Ужгородське міськрайонне управління
юстиції Закарпатської області в особі
реєстраційної служби Ужгородського
міськрайонного управління юстиції
провести державну реєстрацію за ОСОБА_1
права власності на 3/4 частки житлового
будинку по АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 24.04.2014 року № 308/2303/14-ц визнано
за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частки
житлового будинку по АДРЕСА_1 та 1/4
частки за ОСОБА_5 житлового будинку по
АДРЕСА_1.

06.06.2014 року позивачка звернулась до
реєстраційної служби Ужгородського
міськрайонного управління юстиції з
заявою, реєстраційний номер 6917907, про
державну реєстрацію за нею права
власності на 3/4 частки житлового
будинку по вул. Північна, 18, що в м.
Ужгороді.

Рішенням державного реєстратора прав
на нерухоме майно Цоклан О.М. № 1389851 від
19 червня 2014 року у задоволенні вказаної
вище заяви мені відмовлено з посилання
на те, що заяву подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених щодо
нерухомого майна.

Позивачка вважає, що вищевказане
рішення підлягає скасуванню, оскільки
посилання державного реєстратора прав
на нерухоме майно Цоклан О.М. на
обтяження, накладені на майнові права
ОСОБА_5, як на підставу відмови у
реєстрації її речового права є
безпідставними, оскільки подана нею
заява про державну реєстрацію прав,
пов'язана не з відчуженням нерухомого
майна, а з виникненням права власності
на нерухоме майно як у співвласника на
підставі судового рішення.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав і
просив суд їх задовольнити. Додатково
пояснив, що рішення суду є
обов'язковими для виконання на всій
території України.

Представник відповідача 1 у судовому
засіданні проти позовних вимог
заперечила, вважає їх
необґрунтованими, та такими, що не
підлягають до задоволення, з підстав
викладених у письмових запереченнях.

Представник відповідача 2 в судове
засідання не з'явилася, але подала до
суду заяву про розгляд справи без її
участі. В поданих раніше запереченнях
просила відмовити в задоволенні
позову.

Треті особи в судове засідання не
з'явилися та не забезпечили явку своїх
представників, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлялися
належним чином.

Ч. 2 ст. 128 КАС України передбачено, що
неприбуття в судове засідання без
поважних причин представника сторони
або третьої особи або неповідомленням
ним про причини неприбуття не є
перешкодою для розгляду справи.

Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали справи,
заслухавши пояснення позивача та
представника відповідача 1, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 19 Конституції
України правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1
та ОСОБА_5 (третя особа) є
співвласниками житлового будинку по
АДРЕСА_1, що набутий ними за час шлюбу в
1998 році.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 24.04.2014 року № 308/2303/14-ц визнано
за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частки
житлового будинку по АДРЕСА_1, 1/4 частки
залишена за ОСОБА_5 (а.с.8, дане рішення
набрало законної сили).

06.06.2014 року позивачка звернулась до
реєстраційної служби Ужгородського
міськрайонного управління юстиції з
заявою, реєстраційний номер 6917907, про
державну реєстрацію права власності на
3/4 частки житлового будинку по АДРЕСА_1.

Рішенням державного реєстратора прав
на нерухоме майно Цоклан О.М. № 1389851 від
19 червня 2014 року у задоволенні вказаної
вище заяви відмовлено з посилання на
те, що заяву подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених щодо
нерухомого майна (а.с.7).

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 182 ЦК України
право власності та інші речові права на
нерухомі речі, обтяження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно» державна реєстрація
речових прав на нерухоме майно -
офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно» передбачено, що однією
з підстав для державної реєстрації
прав на нерухоме майно є судове
рішення, яке набрало законної сили.

За змістом ст. 124 Конституції України,
ст.13 Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» судові рішення, що
набрали законної сили, є обов'язковими
до виконання усіма органами державної
влади, органами місцевого
самоврядування, їх посадовими та
службовими особами, фізичними і
юридичними особами та їх об'єднаннями
на всій території України.

Таким чином, судом було з'ясовано, що у
зв'язку з визнанням за позивачкою
судовим рішенням, яке набрало законної
сили, права власності на 3/4 частки
житлового будинку по АДРЕСА_1,
відповідач, як орган державної влади,
наділений функцією державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно, зобов'язаний був виконати це
судове рішення шляхом проведення
державної реєстрації права власності,
яке судовим рішенням вже визнано.

Аналогічну позицію займає і Вищий
адміністративний суд України, що
відображена в Ухвалі ВАСУ від 22.05.2014
року у справі № К/9991/26632/12 (а.с.9-13).

Крім того, суд не може погодитися з
посиланням державного реєстратора
прав на нерухоме майно Цоклан О.М., що
перешкоди для реєстрації її речового
права є наявність обтяжень за № 4574160,
4574181, 4574206, 4574228, 4574357, 45746231, 4574917, 57903304
виходячи з наступного.

Судом було з'ясовано, що обтяження за №
4574160, 4574181, 4574206, 4574228, 4574357, 4574631, 4574917, 57903304,
на які відповідач 2 посилається як на
перешкоду у реєстрації речових прав,
стосуються майнових прав ОСОБА_5, тобто
ними встановлено заборону ОСОБА_5
розпоряджатись/користуватися належним
йому нерухомим майном.

Житловий будинок по АДРЕСА_1 було
набуто у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в
1998 році під час перебування в
зареєстрованому шлюбі, а тому це майно
безспірно вважається спільною
власністю.

Крім того, запис за № 4574917 втратив
чинність у зв'язку з його виключенням з
реєстру згідно з рішенням
Ужгородського міськрайонного суду від
10.02.2014 року у справі № 308/17153/13-ц. Цим же
судовим рішенням встановлено, що
ОСОБА_5 (третя особа), перебуваючи в
шлюбі з позивачкою, незаконно, без
згоди ОСОБА_1 передав в іпотеку
належний їм житловий будинок,
внаслідок чого іпотечний договір
визнано недійсним, а запис про іпотеку
та про заборону нерухомого майна
виключений з Державного реєстру
речових прав (а.с.49-51).

Твердження відповідачів про те, що
позивачка набула право власності на 3/4
частки житлового будинку шляхом
відчуження нерухомого майна не знайшло
свого підтвердження, оскільки 3/4 частки
визнано судом за ОСОБА_1 з врахуванням
різних обставин, в т.ч. коштів, за які
проводилося будівництво, наявність
дітей та інших обставин, які були
досліджені Ужгородським міськрайонним
судом. Жодного відчуження не
відбувалося.

П. 5 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно і їх обтяжень»
встановлено, що у державній реєстрації
може бути відмовлено якщо заяву про
державну реєстрацію прав, пов'язаних з
відчуженням нерухомого майна, подано
після державної реєстрації обтяжень,
встановлених щодо цього майна, крім
випадків, встановлених частиною
дев'ятою статті 15 цього Закону

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно і їх обтяжень»
обтяження - це заборона розпоряджатися
та/або користуватися нерухомим майном,
яка встановлена або законом, або актами
уповноважених на це органів державної
влади, їх посадових осіб або яка
виникає на підставі договорів.

Відповідно до п. 14.1.31 ст. 14 Податкового
кодексу України відчуження майна -
будь-які дії платника податків,
унаслідок вчинення яких такий платник
податків у порядку, передбаченому
законом, втрачає право власності на
майно, що належить такому платнику
податків, або право користування,
зокрема, природними ресурсами, що у
визначеному законодавством порядку
надані йому в користування.

Судом було з'ясовано, що відмова у
державній реєстрації прав з підстав
наявності обтяжень на нерухоме майно
допускається лише у випадку якщо
виникнення речового права пов'язане з
відчуженням нерухомого майна.

Отже, виникнення в позивачки права
власності на 3/4 частки житлового
будинку по АДРЕСА_1 пов'язано не з
відчуженням цього майна ОСОБА_5 чи
вчиненням останнім будь-яких дій щодо
розпорядження цим майном, а у зв'язку з
визнанням за нею права власності в
судовому порядку як за співвласником
нерухомого майна.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що посилання державного реєстратора
прав на нерухоме майно Цоклан О.М. на
обтяження, накладені на майнові права
ОСОБА_5, як на підставу відмови у
реєстрації її речового права є
безпідставними, оскільки подана
позивачем заява про державну
реєстрацію прав, пов'язана не з
відчуженням нерухомого майна, а з
виникненням права власності на
нерухоме майно як у співвласника
будинку.

ст. 182 ЦК України передбачено, що право
власності підлягає державній
реєстрації, отже, державна реєстрація є
необхідною саме після набуття права
власності. В даному випадку право
власності набуто на 3/4 частки будинку
за рішенням суду, яке набрало законної
сили.

Крім того, суд не може взяти до уваги
позицію МВ ДВС Ужгородського
міськрайонного управління юстиції
щодо безпідставності позовної заяви
Івлевої А.В., оскільки подані
заперечення на позовну заяву
стосуються майнових прав ОСОБА_5, як
боржника, описують можливі наслідки
скасування арешту на майно, що не є
предметом даної позовної заяви та не
міститься в позовних вимогах позивачки
(а.с.69).

Ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» визначено
виключний перелік підстав для відмови
в державній реєстрації прав, а саме:
заявлене право, обтяження не підлягає
державній реєстрації відповідно до
цього Закону; об'єкт нерухомого майна
або більша його частина розміщені на
території іншого органу державної
реєстрації прав; із заявою про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень
звернулася неналежна особа; подані
документи не відповідають вимогам,
встановленим цим Законом, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують; заяву про державну
реєстрацію прав, пов'язаних з
відчуженням нерухомого майна, подано
після державної реєстрації обтяжень,
встановлених щодо цього майна, крім
випадків, встановлених частиною
дев'ятою ст. 15 цього Закону; заявлене
право вже зареєстровано.

Згідно ч. 4 ст. 24 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно і їх обтяжень» відмова в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень з підстав, не передбачених цим
Законом, заборонена.

Згідно ч. 2 ст. З КАС України, до
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень (крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження).

Ч. 1 ст. 11 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено, що
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, а ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
зазначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Суд звертає увагу на те, що згідно з
вищевказаними нормами права, особа має
право звернутись до адміністративного
суду з позовом у разі, якщо вона вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
відповідача (суб'єкта владних
повноважень) порушено її права, свободи
чи інтереси у сфері публічно-правових
відносин. При цьому, обставину дійсного
(фактичного) порушення відповідачем
прав, свобод чи інтересів має довести
належними та допустимими доказами саме
позивач.

Відповідно до ч. 2 статті 71 КАС України,
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов
висновку про те, що рішення Державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Державної реєстраційної служби
України Цоклан О.М. є протиправним, а
позовні вимоги підлягають до
задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 160, 161, 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Уточнений позов ОСОБА_1 до
Ужгородського міськрайонного
управління юстиції Закарпатської
області в особі реєстраційної служби
Ужгородського міськрайонного
управління юстиції; Державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Державної реєстраційної служби
України Цоклан Оксани Михайлівни;
третя особа - ОСОБА_5; третя особа -
Відділу Державної виконавчої служби
Ужгородського міськрайонного
управління юстиції в Закарпатській
області про визнання протиправним
рішення та зобов'язання вчинити певні
дії - задовольнити.

Рішення Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Цоклан
Оксани Михайлівни № 13898651 від 19.06.204
року, яким відмовлено в державній
реєстрації права власності на 3/4 частки
житлового будинку по АДРЕСА_1 - визнати
протиправним та скасувати.

Зобов'язати Ужгородське міськрайонне
управління юстиції Закарпатської
області в особі реєстраційної служби
Ужгородського міськрайонного
управління юстиції провести державну
реєстрацію за ОСОБА_1 права власності
на 3/4 частки житлового будинку по
АДРЕСА_1.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України, та може бути
оскаржена до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Закарпатський окружний
адміністративний суд в порядку та
строки, встановлені ст.186 КАС України.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України -
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови (копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції).

СуддяП.П. Микуляк