Справа № 808/8125/13-а
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

08 липня 2014 рокусправа № 808/8125/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Добродняк І.Ю

суддів:
Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Новошицька О.О.

за участю представників:

позивача: - не з'явився

відповідача: - не з'явився

третьої особи: - Кріль Ю.А. (дов.
від 08.01.2014)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Запорізького окружного
адміністративного суду від 23.01.2014 року

у справі № 808/8125/13-а

за позовом ОСОБА_2

до Міністерства фінансів України,
Державної казначейської служби
України правонаступник Державного
казначейства України

3-тя особа Головне управління Державної
казначейської служби України у
Запорізькій області правонаступник
Головного управління Державного
казначейства України у Запорізькій
області

про стягнення недоотриманої
заробітної плати,-

ВСТАНОВИВ:

16 жовтня 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до Міністерства
фінансів України, Державної
казначейської служби України
правонаступника Державного
казначейства України, за участю
третьої особи Головного управління
Державної казначейської служби
України у Запорізькій області
правонаступника Головного управління
Державного казначейства України у
Запорізькій області, в якому просила
стягнути на її користь недоотриману
заробітну плату з 01.11.2006 по 15.06.2009.

В обґрунтуванні позовних вимог позивач
зазначила, відповідно до наказів
управління Державного казначейства у
Запорізькій області (далі - УДК у
Запорізькій області) від 20.07.2006 №54-з
"Про реорганізацію управління,
відділень Державного казначейства
Запорізької області та попередження
працівників" юридичні особи -
відділення Державного казначейства у
районах, містах, районах у містах та
об'єднані припинені шляхом їх
приєднання (без статусу юридичної
особи) до ГУ ДКУ в Запорізькій області.
Правонаступником всіх прав та
обов'язків вищезазначених припинених
відділень Державного казначейства
відповідно до наказу УДК у Запорізькій
області від 05.10.2006 № 75-з є ГУ ДКУ в
Запорізькій області. Позивач звертає
увагу на те, що працюючи на посаді
начальника відділення до 01.11.2006, їй був
встановлений посадовий оклад
відповідно до схеми посадових окладів
керівних працівників районних
підрозділів (додаток 34 до Постанови
№268). На думку позивача, з припиненням
юридичної особи-відділення Державного
казначейства у Комунарському районі м.
Запоріжжя шляхом приєднання до ГУ ДКУ в
Запорізькій області останнім не
здійснені організаційні заходи щодо
встановлення посадового окладу
відповідно до схеми посадових окладів
керівних працівників і спеціалістів
обласних управлінь (додаток 24
Постанови №268). На вимогу Міністерства
фінансів України (лист від 03.12.2008 №
31-29030-07-21) категорія її посади була
приведена у відповідність та
присвоєний 9 ранг державного службовця
5 категорії, про що був зроблений запис
в трудовій книжці.

Ухвалою Запорізького окружного
адміністративного суду від 23.01.2014 позов
ОСОБА_2 залишений без розгляду у зв'язку
з пропуском строку звернення до
адміністративного суду, відсутністю
підстав для визнання причин пропуску
строку поважними.

Не погодившись з ухвалою суду, позивач
подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом норм
права, просить скасувати ухвалу суду
першої інстанції та направити справу
для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
позивач вже зверталась до суду з
аналогічним позовом, але судами першої,
апеляційної та касаційної інстанціями
відмовлено в задоволені позову,
підставою відмови став не належний
вибір способу захисту права, а саме:
відповідача. Позивач вважає, що судом
першої інстанції не враховано, що в
даному випадку шестимісячний строк
звернення до суду слід обраховувати з
22.07.2013 - дати отримання позивачем копії
ухвали Вищого адміністративного суду
України про залишення касаційної
скарги без задоволення. Крім того,
судом першої інстанції не враховано
приписи ч.2 ст.233 КЗпП України -
спеціального закону, що регулюють
трудові відносини.

Позивач (його представник), представник
відповідача в судове засідання не
з'явились, про час і місце судового
засідання сторони повідомлені судом
належним чином.

Представник третьої особи в судовому
засіданні подав пояснення, згідно яким
вважає оскаржувану ухвалу суду першої
інстанції законною та обґрунтованою.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
доводів апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення апеляційної
скарги, внаслідок наступного.

За правилами ч.1 ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч.2 ст. 233 КЗпП України, на
яку посилається позивач, у разі
порушення законодавства про оплату
праці працівник має право звернутися
до суду з позовом про стягнення
належної йому заробітної плати без
обмеження будь-яким строком.

Спір між сторонами в межах даної
справи виник з приводу невірного
встановлення позивачеві посадового
окладу, внаслідок чого за твердженням
позивача нею недоотримана заробітна
плата за період з 01.11.2006 по 15.06.2009 -
період роботи позивача на посаді
начальника управління Державного
казначейства у Комунарському районі м.
Запоріжжя ГУ ДКУ у Запорізькій області,
на яку позивач була призначена у
порядку переведення з посади
начальника ВДК у Комунарському районі
м. Запоріжжя.

Фактично розмір посадового окладу,
який за твердженням позивача має бути
визначений, не встановлений,
відповідно, заробітна плата за
вказаний період з урахуванням такого
посадового окладу не перераховувалась.

Отже визначений позивачем спір не
підпадає під визначення ч.2 ст. 233 КЗпП
України, не є спором про стягнення
належної позивачеві заробітної плати,
оскільки в установленому порядку
питання щодо належності позивачеві
відповідних сум заробітної плати не
вирішено, предметом спору в даній
справі є правомірність дій суб'єкта
владних повноважень щодо встановлення
та застосування схем посадових
окладів.

За таких обставин, колегія суддів
доходить висновку, що положення ст. 233
КЗпП України не підлягають
застосуванню, звернення до суду
обмежується строком, визначеним ч.2 ст.
99 КАС України.

Частиною 2 ст. 99 КАС України в редакції
станом на момент звернення позивача до
суду встановлено, що для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав.

Як зазначено судом першої інстанції в
оскаржуваній ухвалі, про порушення
своїх прав позивач дізналась ще в 2009
році, відразу після звільнення.

З цього приводу апеляційний суд
зазначає, що оскільки спір виник з
приводу невірного встановлення
позивачеві посадового окладу, і які,
наслідок, заниження розміру заробітної
плати, про порушення своїх прав
позивач повинна була дізнатися під час
виплати їй заробітної плати за
листопад 2006 року.

Відповідно до ч.2 ст.99 КАС України в
редакції, що діяла до 03.08.2010, для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи був встановллений річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

За приписами ст.256 Цивільного кодексу
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.264 ЦК України позовна
давність переривається у разі
пред'явлення особою позову до одного із
кількох боржників, а також якщо
предметом позову є лише частина вимоги,
право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної
давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу
позовної давності, до нового строку не
зараховується.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач зверталась з адміністративним
позовом з аналогічних підстав.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 18 січня 2010
року адміністративний позов ОСОБА_2
залишено без задоволення.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 29 лютого 2012 року апеляційну скаргу
ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову
Запорізького окружного
адміністративного суду від 18 січня 2010
року у адміністративній справі
№2а-6394/09/0870- змінено, у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Дніпропетровським апеляційним
адміністративним судом в постанові від
29.02.2012 встановлено, що позивачем обрано
неналежний спосіб захисту порушеного
права.

Відповідно до ч.5 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанова або ухвала суду апеляційної
чи касаційної інстанції за наслідками
перегляду, постанова Верховного Суду
України набирають законної сили з
моменту проголошення.

Виходячи з наведених правових норм,
звернення позивача до
адміністративного суду з аналогічними
вимогами, а також до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою не зупиняє перебіг
строку, внаслідок чого посилання
позивача, що строк звернення до
адміністративного суду з даним позовом
слід обчислювати з 22.07.2013 - дати
отримання позивачем копії ухвали
Вищого адміністративного суду України,
є помилковим.

З урахуванням вищевикладеного колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про пропуск
позивачем строку, встановленого ч.2 ст.
99 Кодексу адміністративного
судочинства України.

За правилами ст.100 КАС України в
редакції на момент винесення
оскаржуваної ухвали адміністративний
позов, поданий після закінчення
строків, установлених законом,
залишається без розгляду, якщо суд на
підставі позовної заяви та доданих до
неї матеріалів не знайде підстав для
визнання причин пропуску строку
звернення до адміністративного суду
поважними, про що постановляється
ухвала.

Наведені позивачем обставини не
свідчать про наявність істотних
перешкод чи труднощів для своєчасного
вчинення певної процесуальної дії,
неможливість з незалежних від позивача
причин звернутися до суду з позовом у
законодавчо встановлений строк. Інші
обставини, за яких позивачем
пропущений процесуальний строк, із
матеріалів справи не вбачаються.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої
інстанції правомірно дійшов висновку
про відсутність підстав для визнання
причин пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними,
правильно застосував норми
процесуального справа. Передбачені
ст.202 КАС України підстави для
скасування ухвали суду першої
інстанції відсутні, у зв'язку з чим
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Керуючись ст.ст.199, 200, 205, 206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення.

Ухвалу Запорізького окружного
адміністративного суду від 23.01.2014 у
справі № 808/8125/13-азалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку, встановленому ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
Я.В. Семененко