Справа № 810/4684/14
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2014 року
№810/4684/14

Приміщення суду за адресою: місто Київ,
бульвар Лесі Українки, 26, зал судових
засідань № 1018

Київський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді -
Леонтовича А.М.

при секретарі -
Бончевій О.С.

за участю представників сторін:

від позивача:
Берник Ю.В. (за довіреністю)

від відповідача:
Гордейчук В.П. (за довіреністю)

від третьої особи-1:
не прибув

від третьої особи-2:
не прибув

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом до треті особи
проТовариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Білоруські нафтопродукти»
Реєстраційної служби Ірпінського
міського управління юстиції Київської
області Укртрансінспекції у Київській
області Товариство з обмеженою
відповідальністю
«Ірпіньнафтопродукт», ОСОБА_3 визнання
незаконним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Білоруські Нафтопродукти» (далі -
позивач) звернулось до Київського
окружного адміністративного суду з
позовом до Реєстраційної служби
Ірпінського міського управління
юстиції Київської області (далі -
відповідач), треті особи Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Ірпіньнафтопродукт» (далі - третя
особа-1) ОСОБА_3 (третя особа-2) про
визнання незаконним та скасування
рішення Гордейчук В.П. державного
реєстратора реєстраційної служби
Ірпінського міського управління
юстиції Київської області про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень щодо
внесення запису №6056609 від 18 червня 2014
року до Реєстру прав власності на
нерухоме майно про арешт автозаправної
станції з будівлями та спорудами,
загальною площею 312,60 кв.м., що
знаходиться за адресою Київська
область, м. Ірпінь, смт Гостомель, вул.
Чкалова, 31-А; скасування запису №6056609
від 18 червня 2014 року, внесеного
Гордейчук В.П. до Реєстру прав
власності на нерухоме майно про арешт
автозаправної станції з будівлями та
спорудами, загальною площею 312,60 кв.м.,
що знаходиться за адресою Київська
область, м. Ірпінь, смт Гостомель, вул.
Чкалова, 31-А; визнання незаконним та
скасування рішення Гордейчук В.П.,
державного реєстратора реєстраційної
служби Ірпінського міського
управління юстиції Київської області
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень щодо внесення запису №6056798
від 18 червня 2014 року до Реєстру прав
власності на нерухоме майно про арешт
автозаправної станції, загальною
площею 77,7 кв.м., яка знаходиться за
адресою Київська область,
Вишгородський район, с. Нижча Дубечня,
вул. Леніна, 15-А; скасування запису
№6056798 від 18 червня 2014 року, внесеного
Гордейчук В.П. до Реєстру прав
власності на нерухоме майно про арешт
автозаправної станції, загальною
площею 77,7 кв.м., яка знаходиться за
адресою Київська область,
Вишгородський район, с. Нижча Дубечня,
вул. Леніна, 15-А.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що відповідачем протиправно
здійснено державну реєстрацію
обтяження у вигляді арешту на комплекс
автозаправних станцій у Київській
області, Вишгородський район, с. Нижча
Дубечня, вул. Леніна, 15-А та у м. Ірпінь,
смт Гостомель, вул. Чкалова, 31-А,
оскільки в постанові державного
виконавця про накладення арешту
невірно вказані адреси
місцезнаходження майна, що свідчить
про невідповідність поданих для
реєстрації документів заявленим у них
правам. Крім того, звертав увагу суду,
що вказане майно перебуває у іпотеці,
відтак накладений арешт створює
перешкоди позивачу у реалізації його
першочергового права на задоволення
свої вимог за рахунок вартості
арештованого майна.

У судовому позивач позовні вимоги
підтримав повністю, просив суд позов
задовольнити.

Відповідач проти позову заперечував,
вказавши, що державну реєстрацію
арешту на комплекс АЗС у Київській
області, Вишгородський район, с. Нижча
Дубечня, вул. Леніна, 15-А та у м. Ірпінь,
смт Гостомель, вул. Чкалова, 31-А було
здійснено у повній відповідності до
чинного законодавства та на підставі
постанови державного виконавця ВДВС
Ірпінського міського управління
юстиції від 16 червня 2014 року.

Представник третьої особи-2 проти
позову заперечувала, зазначивши що ТОВ
«Торговий дім «Білоцерківські
нафтопродукти» не є власником вказаних
комплексів АЗС, відтак накладений
арешт не порушує прав позивача.

Представник третьої особи-1 в судові
засідання не з'явився, про дату час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, заяв про відкладення
розгляду справи чи письмових пояснень
по суті спору до суду не надходило.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін і третьої особи,
всебічно і повно з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, врахувавши
норми закону, які діяли на момент
виникнення правовідносин між
сторонами, суд вважає встановленими
наступні обставини та відповідні їм
правовідносини.

17 липня 2013 року постановою державного
виконавця ВДВС Ірпінського міського
управління юстиції відкрито виконавче
провадження ВП№38919502 про стягнення з
ТОВ «Ірпіньнафтопродукт» на користь
ОСОБА_3 боргу у розмірі 2212246,00 грн.
відповідно до Рішення Ірпінського
міського суду Київської області від 30
травня 2013 року №1013/10419/2012 (а.с. 39).

16 червня 2014 року постановою державного
виконавця ВДВС Ірпінського міського
управління юстиції у порядку
примусового виконання рішення
Ірпінського міського суду №1013/10419/2012
від 30 травня 2013 року, накладено арешт
на комплекс АЗС, що знаходиться за
адресою Київська область, смт.
Гостомель, вул. Чкалова, буд. 31-А,
комплекс АЗС, що розташований за
адресою: Київська область,
Вишгородський район, с. Н. Дубечня, вул.
Леніна, 15-А (а.с. 70).

Листом від 19 червня 2014 року державний
виконавець ВДВС Ірпінського міського
управління юстиції звернувся до
Реєстраційної служби Ірпінського
міського управління юстиції Київської
області із заявою про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 68-69).

Рішеннями державного реєстратора
Реєстраційної служби Ірпінського
міського управління юстиції Київської
області від 18 червня 2014 року проведено
державну реєстрацію арешту комплексу
АЗС, що розташований за адресою:
Київська область, Вишгородський район,
с. Н. Дубечня, вул. Леніна, 15-А (а.с. 73) та
комплексу АЗС, що знаходиться за
адресою Київська область, смт.
Гостомель, вул. Чкалова, буд. 31-А.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
позивач звернувся до суду.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно із частиною 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого: 1) суд вирішує
справи відповідно до Конституції та
законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України; 2) суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно, а також їх обтяжень,
врегульовано Законом України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» від 1
липня 2004 року №1952-IV (далі - Закон №1952-IV)
та Порядком державної реєстрації прав
на нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженим Постановою Кабінету
міністрів України від 17 жовтня 2013 року
№ 868.

Державний реєстр прав на нерухоме
майно - єдина державна інформаційна
система, яка містить відомості про
права на нерухоме майно, їх обтяження, а
також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Статтею 3 Закону №1952-IV встановлено, що
державна реєстрація прав є
обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав. Держава гарантує
достовірність зареєстрованих прав на
нерухоме майно та їх обтяжень.

Частинами 3 та 5 цієї ж статті
передбачено, що права на нерухоме майно
та їх обтяження, які підлягають
державній реєстрації відповідно до
цього Закону, виникають з моменту такої
реєстрації. Державна реєстрація прав є
публічною, проводиться органом
державної реєстрації прав, який
зобов'язаний надавати інформацію про
зареєстровані права та їх обтяження в
порядку, встановленому цим Законом.

Згідно статті 4 Закону №1952-IV,
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, у
тому числі: право власності на нерухоме
майно.

Приписами пункту 1 частини 1 статті 8
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» визначено, що
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень проводить орган державної
реєстрації прав.

Державний реєстратор, зокрема, приймає
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень, про відмову в державній
реєстрації, про її зупинення, внесення
змін до Державного реєстру прав;
відкриває і закриває розділи
державного реєстру прав, вносить до них
відповідні записи (пункти 2, 3 частинами
2статті 9 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень»).

Порядок проведення державної
реєстрації прав та їх обтяжень
визначено статтею 15 Закону №1952-IV,
відповідно до якої, державна
реєстрація прав та їх обтяжень включає
такі етапи:

1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або обтяжень;

3) прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації;

4) внесення записів до Державного
реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

У силу положень частини 4 статті 15
Закону №1952-IV, державній реєстрації
підлягають виключно заявлені права та
їх обтяження за умови їх відповідності
законодавству і поданим документам.

Відповідно до статті 16 Закону №1952-IV
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно здійснюється на
підставі заяви. Разом із заявою про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень у паперовій формі подаються
оригінали документів, необхідних для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень, їх копії, засвідчені в
установленому порядку.

У разі подання заяви про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень в
електронній формі подаються оригінали
електронних документів, необхідних для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень, або електронні копії
оригіналів документів, необхідних для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень, виготовлені шляхом
сканування таких документів у
паперовій формі.

Частини 2 статті 19 Закону №1952-IV
державна реєстрація обтяжень
здійснюється на підставі: 1)
встановленої законом заборони
користування та/або розпорядження
нерухомим майном; 2) рішень судів, що
набрали законної сили; 3) ухвали
слідчого судді, суду, постанови
державного виконавця про накладення
арешту на нерухоме майно; 4) накладення
заборони на відчуження нерухомого
майна нотаріусом; 5) рішення органу
місцевого самоврядування про
віднесення об'єктів нерухомого майна
до застарілого житлового фонду; 6) інших
актів відповідних державних органів та
посадових осіб згідно із законом; 7)
договорів, укладених у порядку,
встановленому законом.

У силу положень частин 1 статті 24 Закону
№1952-IV у державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено у тому
числі, якщо: заявлене право, обтяження
не підлягає державній реєстрації
відповідно до цього Закону; із заявою
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень звернулася неналежна особа;
подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують; заяву
про державну реєстрацію обтяжень
речових прав на нерухоме майно щодо
попереднього правонабувача подано
після державної реєстрації права
власності на таке майно за новим
правонабувачем

Пунктом 15 Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою КМУ від 17
жовтня 2013 року №868 встановлено, що під
час розгляду заяви і документів, що
додаються до неї, державний реєстратор
встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та
зареєстрованими речовими правами на
нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема
щодо відомостей про нерухоме майно,
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, наявних у Державному реєстрі
прав та поданих документах; наявності
факту виконання умов правочину, з якими
закон та/або договір (угода) пов'язує
можливість проведення державної
реєстрації виникнення, переходу,
припинення прав на нерухоме майно або
обтяження таких прав.

Згідно пункту 12 Порядку, у разі подання
заяви від імені юридичної особи
державний реєстратор, який є
користувачем Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців, одержує інформацію
із зазначеного Реєстру щодо такої
особи.

Відповідно до пункту 20 Порядку, за
результатами розгляду заяви та
документів, необхідних для проведення
державної реєстрації прав, державний
реєстратор приймає рішення про
державну реєстрацію прав або рішення
про відмову в такій реєстрації.

Як вбачається із матеріалів справи,
Рішенням Господарського суду
Київської області від 15 січня 2013 року
(а.с. 9-15), залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 21 березня 2013
року (а.с. 16-24) та постановою Вищого
господарського суду України від 21
травня 2013 року (а.с. 25-28), у справі №21/162-12
за позовом ТОВ «Торговий дім
«Білоруські нафтопродукти» до ТОВ
«Ірпіньнафтопродукт», задоволено
позовні вимоги ТОВ «Торговий дім
«Білоруські нафтопродукти» та визнано
за ним право власності, у тому числі, на
автозаправну станцію з будівлями та
спорудами, загальною площею 312,60 м2, що
знаходиться за адресою Київська обл., м.
Ірпінь, смт. Гостомель, вул. Чкалова, 31 А,
та автозаправну станцію, загальною
площею 77,7 м2, яка знаходиться за адресою
Київська обл., Вишгородський р-н., с.
Нижча Дубечня, вул. Леніна, 15-А.

13 січня 2014 року Рішенням
Господарського суду Київського
області, залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 2 квітня 2014
року, задоволено заяву ТОВ
«Ірпіньнафтопродукт» про перегляд
рішення Господарського суду Київської
області від 15 січня 2013 року у справі
№21/162-12 за нововиявленими обставинами,
скасовано рішення Господарського суду
Київської області від 15 січня 2013 року у
справі №21/162-12 та прийнято нове рішення,
яким у позові ТОВ «Торговий дім
«Білоруські нафтопродукти» до ТОВ
«Ірпіньнафтопродукт» про визнання
права власності відмовлено повністю.

29 січня 2014 року рішенням державного
реєстратора Ірпінського міського
управління юстиції Київської області
скасовано право власності ТОВ
«Торговий дім «Білоруські
нафтопродукти» щодо автозаправної
станції за адресою смт. Гостомель, вул
Чкалова, буд. 31-А (а.с. 45).

29 квітня 2014 року рішенням державного
реєстратора Реєстраційної служби
Вишгородського районного управління
юстиції Київської області
зареєстроване право власності на
комплекс АЗС за адресою: Київська
область, Вишгородський район, с.
Н.Дубечня, вул. Леніна, 15-А (номер запису
5516519) (а.с. 50).

16 червня 2014 року Постановою Вищого
господарського суду України у справі
№21/162-12 скасовано постанову Київського
апеляційного господарського суду від 2
квітня 2014 року, та Господарського суду
Київського області від 13 січня 2014 року
у справі №21/162-12, справу про визнання
права власності передано на новий
розгляд.

Рішеннями державного реєстратора від 8
серпня 2014 року №15007783 (а.с. 155) та від 14
серпня 2014 року №15143274 (а.с. 154) ТОВ
«Торговий дім «Білоруські
нафтопродукти» відмовлено у державній
реєстрації права власності на
комплекси АЗС за адресою смт.
Гостомель, вул Чкалова, буд. 31-А;
Київська область, Вишгородський район,
с. Н.Дубечня, вул. Леніна, 15-А.

Отже, згідно наявних у матеріалах
справи доказів, спірні об'єкти
нерухомого майна, станом на момент
здійснення реєстраційних дій щодо
накладення арешту знаходились у
власності ТОВ «Ірпіньнафтопродукт».

Суд звертає увагу, що згідно пункту
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№ 17 «Про деякі питання практики
перегляду рішень, ухвал, постанов за
нововиявленими обставинами», у разі
скасування судового рішення за
результатами його перегляду за
нововиявленими обставинами справа
розглядається господарським судом за
правилами, встановленими ГПК (частина
восьма статті 114 названого Кодексу).

Частиною 8 статті 114 Господарського
процесуального кодексу України, у
разі скасування судового рішення за
результатами його перегляду за
нововиявленими обставинами справа
розглядається господарським судом за
правилами, встановленими цим Кодексом.

Таким чином, у разі скасування
касаційною інстанцією рішення
господарського суду, що переглядалось
за нововиявленими обставинами, та
поверненням справи до суду першої
інстанції, така справа розглядається у
загальному порядку, встановленому
Господарським процесуальним кодексом
України.

Відтак і твердження позивача відносно
того, що скасування рішення, яке
переглядалось за нововиявленими
обставинами має наслідком залишення в
силі рішення Господарського суду
Київської області від 15 січня 2013 року
№21/162-12, яким визнано право власності на
спірні об'єкти нерухомого майна - є
помилковим.

Крім того, слід зауважити, що
відповідно до частини 4 статті 334
Цивільного кодексу України права на
нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації, виникають з дня
такої реєстрації відповідно до закону.

Частиною 3 статті 3 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
встановлено, що права на нерухоме
майно, які підлягають державній
реєстрації відповідно до цього Закону,
виникають з моменту такої реєстрації.

Отже, законодавець пов'язує момент
переходу права власності на нерухоме
майно з фактом його державної
реєстрації у порядку та на підставах,
встановлених Законом. Суд зазначає, що
у зв'язку з відсутністю
зареєстрованого за позивачем
нерухомого майна - автозаправних
комплексів встановленим законом
способом, речові права на таке майно у
нього не виникло. Враховуючи викладене,
суд не бере до уваги посилання позивача
на ту обставину, що ТОВ
«Ірпіньнафтопродукт» не мало
відношення до спірного майна і вказана
постанова про накладення арешту на
майно не могла поширюватись на
відповідні комплекси АЗС.

Щодо зауважень позивача з приводу того,
що накладеним арештом на нерухоме
майно-комплексом АЗС порушуються права
ТОВ «Торговий дім «Білоруські
нафтопродукт» як іпотекодержателя,
слід зазначити наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 13
грудня 2012 року між ТОВ «Фінансова
компанія «Центр Факторингових послуг»
та ТОВ «Торговий дім «Білоруські
нафтопродукти» укладено договір про
відступлення права вимоги, у тому числі
щодо кредитного договору, який
забезпечений іпотекою - нерухомим
майном, комплексами АЗС за адресою смт.
Гостомель, вул Чкалова, буд. 31-А;
Київська область, Вишгородський район,
с. Н.Дубечня, вул. Леніна, 15-А. (а.с. 131-136).

Згідно наявних у матеріалах справи
Інформації з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно
відомості про іпотеку внесено до
Державного реєстру, що не
заперечувалось особами, що беруть
участь у справі.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про іпотеку» іпотека - це вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні іпотекодавця,
згідно з яким іпотекодержатель має
право в разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника у порядку, встановленому цим
Законом.

Згідно з вимогами частин шостої і
сьомої статті 3 цього Закону у разі
порушення боржником основного
зобов'язання відповідно до іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити забезпечені нею вимоги за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими особами, права чи вимоги
яких на передане в іпотеку нерухоме
майно не зареєстровані у встановленому
законом порядку або зареєстровані
після державної реєстрації іпотеки.
Якщо пріоритет окремого права чи
вимоги на передане в іпотеку нерухоме
майно виникає відповідно до закону,
таке право чи вимога має пріоритет над
вимогою іпотекодержателя лише у разі
його/її виникнення та реєстрації до
моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на
задоволення забезпечених іпотекою
вимог за рахунок предмета іпотеки
відносно зареєстрованих у
встановленому законом порядку прав чи
вимог інших осіб на передане в іпотеку
нерухоме майно виникає з моменту
державної реєстрації іпотеки.
Зареєстровані права та вимоги на
нерухоме майно підлягають задоволенню
згідно з їх пріоритетом - у черговості
їх державної реєстрації.

Відповідно до частини третьої статті 33
вказаного Закону звернення стягнення
на предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Таким чином, перебування нерухомого
майна в іпотеці не виключає можливість
встановлення щодо цього майна інших
обтяжень, а права іпотекодержателя за
наявності таких обтяжень гарантуються
встановленим законом пріоритетом
задоволення його вимог.

Суд звертає увагу позивача, що у силу
статті 54 Закону України «Про виконавче
провадження» особа, яка вважає, що
майно, на яке накладено арешт, належить
їй, а не боржникові, може звернутися до
суду з позовом про визнання права
власності на це майно і про зняття з
нього арешту.

Недоведеними є також є твердження
позивача щодо наявних у постанові про
арешт майна боржника та оголошення
його відчуження від 16 червня 2014 року
№38919502 (а.с. 70) помилок у зазначені
адреси об'єктів нерухомості, що на
думку позивача унеможливлює
встановлення відповідності заявлених
прав поданим документам.

Як пояснив представник відповідача,
отримавши заяву державного виконавця
Ірпінського ВДВС міського управління
юстиції щодо державної реєстрації
обтяжень, було встановлено, що адреса
комплексу АЗС, розташованого у
Вишгородському районі, Київської
області, с. Н. Дубечня, вул. Леніна, буд
15-А, зазначена у постанові про арешт від
16 червня 2014 року, не містила назви
населеного пункту. Про виявлену
помилку відповідач негайно повідомив
державного виконавця, яким було
направлено відповідну постанову з
повною адресою місцезнаходження майна
(а.с 70).

Таким чином, суд не вбачає в зазначені
адреси спірних об'єктів нерухомості
будь-яких неточностей або
суперечностей, які б перешкоджали
ідентифікації майна, як об'єктів
арешту, згідно постанови від 16 червня
2014 року.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що відповідачем було
належним чином встановлено
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства,
відсутність суперечностей між
заявленими та зареєстрованими
речовими правами на нерухоме майно, їх
обтяженнями, а також відсутність
підстав для відмови у держаній
реєстрації арешту.

Водночас, у ході розгляду справи,
доводи позивача відносно
протиправності державної реєстрації
обтяжень на майно свого підтвердження
не знайшли.

Судом також враховано, що постановою
державного виконавця ВДВС Ірпінського
міського управління юстиції, у зв'язку
із поновленням позивачу
процесуального строку на апеляційне
оскарження рішення Ірпінського
міського суду Київської області від 30
травня 2013 року, виконавчий лист від 16
липня 2013 року №1013/10419/2012 повернутий, а
чинність арешту майна боржника -
скасована (а.с. 158-159).

Дана обставина вказує на те, що
підстави з якими позивач пов'язує
порушене право та на захист якого
звернувся з даним позовом до суду -
відпали.

Згідно із частиною 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Частиною 1 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, а частиною 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України зазначено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, коли судом здійснюється
розгляд справ про протиправність
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень, у яких обов'язок
щодо доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Доказами, наданими позивачем не було
спростовано доводів відповідача
стосовно правомірності прийнятих
рішень.

Системно проаналізувавши приписи
законодавства України, що були чинними
на момент виникнення спірних
правовідносин між сторонами, зважаючи
на взаємний та достатній зв'язок
доказів у їх сукупності, враховуючи, що
матеріалами справи підтверджується
правомірність прийнятих відповідачем
рішень, суд прийшов до висновку, що
адміністративний позов задоволенню не
підлягає.

Керуючись статтями 9, 14, 70, 71, 86, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволені адміністративного позову
відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішення за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі проголошення
лише вступної та резолютивної частини
постанови або прийняття постанови у
письмовому провадженні - протягом
десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя
Леонтович А.М.

Повний текст постанови
виготовлено 16 вересня 2014 року