Справа № 872/11770/13
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2014-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

23 липня 2014 рокусправа № 811/1347/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Іванова С.М.

суддів: Чабаненко
С.В., Шлай А.В.,

за участю секретаря судового
засідання:Кязимової Д. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Кіровоградської об'єднаної державної
податкової інспекції Кіровоградської
області ДПС на постанову
Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 04 липня 2013
року у справі за адміністративним
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Кіровоградської об'єднаної
державної податкової інспекції
Кіровоградської області ДПС про
визнання протиправним та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2
звернувся до Кіровоградського
окружного адміністративного суду з
позовом до Кіровоградської об'єднаної
державної податкової інспекції
Кіровоградської області Державної
податкової служби про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №
від 08 квітня 2013 року в частині
збільшення грошового зобов'язання з
податку на доходи фізичних осіб, що
сплачується за результатами річного
декларування на суму 86899,61 грн., в т.ч. за
основним платежем 69519,69 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями
17378,92 грн. та № від 08 квітня 2013
року в частині збільшення грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 21813,00 грн., в т.ч. за
основним платежем 16423,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями 5390,00
грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення прийнято на
підставі акту перевірки з питань
дотримання вимог податкового та іншого
законодавства фізичною
особою-підприємцем за період з 01.01.2011
року по 31.12.2012 року. Висновки
відповідача щодо необхідності
визначення грошового зобов'язання
ґрунтуються на тому, що формування
позивачем податкового кредиту та
валових витрат на підставі первинних
документів виписаних контрагентами, є
неправомірним оскільки господарські
операцій проведені на підставі
нікчемного правочину. Нікчемний
правочин є недійсним в силу закону,
такий нікчемний правочин не створює
інших юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. Позивач
не погоджуючись з доводами
відповідача, вказує, що господарські
операції з контрагентами (ФОП - ОСОБА_3
та ТОВ "АВАН-ТАЙМ") підтверджені
належним чином складеними документами
бухгалтерського та податкового обліку,
а тому висновки відповідача є
незаконними.

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від
04 липня 2013 року адміністративний
позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення - рішення
Кіровоградської об'єднаної державної
податкової інспекції Кіровоградської
області Державної податкової служби
від 08.04.2013 року № в частині
збільшення грошового зобов'язання з
податку на доходи фізичних осіб, що
сплачується за результатами

річного декларування на суму 86899,61 грн.,
в т.ч. за основним платежем 69519,69 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями 17379,92
грн.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення - рішення
Кіровоградської об'єднаної державної
податкової інспекції Кіровоградської
області Державної податкової служби
від 08.04.2013 року № в частині
збільшення грошового зобов'язання з
податку на додану вартість на суму 21813,00
грн., в т.ч. за основним платежем 16423,00
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями 5390,00 грн.

Вирішено питання про судові витрати по
справі.

Рішення суду першої інстанції
мотивовано тим, що факт реалізації
товару та формування валових витрат
позивачем підтверджено необхідними
документами первинного
бухгалтерського обліку, а тому
оскаржувані податкові повідомлення -
рішення прийняті з порушенням
принципів законності та
обґрунтованості, а тому є протиправним
і підлягають скасуванню.

Не погоджуючись з прийнятим у справі
судовим рішенням, у поданій
апеляційній скарзі відповідач, вказує
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги її заявник посилається на те, що
суд першої інстанції не врахував
позицію податкового органу, а свої дії
вважає законними та правомірними.
Просить апеляційну скаргу
задовольнити, а рішення суду першої
інстанції скасувати.

Представники сторін в судове засідання
не з'явились, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 196 та
ст. 41 КАС України не
перешкоджає розгляду справи без
фіксування судового засідання
технічними засобами.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши
доводи апеляційної скарги та
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права в межах доводів
останньої, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом першої інстанції,
посадовими особами відповідача
проведено документальну планову
виїзну перевірку позивача з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2011 року по
31.12.2012 року.

Перевірка проводилася відповідно до
затвердженого графіку проведення
планових перевірок суб'єктів
господарювання на І квартал 2013 року,
в.о. начальника винесено наказ № 389 від
22.02.2013 року "Про проведення
документальної планової перевірки" та
підписано направлення на проведення
документальної планової виїзної
перевірки про що направлялося
повідомлення № 102/17-1.

Перевірка проводилася з 04.03.2013 року по
18.03.2013 року.

Результати перевірки оформлені Актом
№ 243/17-1/НОМЕР_3 від 25.03.2013
року (Т.1 а.с.37-93).

В ході перевірки встановлено
порушення:

- порушення п. 176.1 ст. 176, п. 177.10 ст. 177
Податкового кодексу України -
неналежне ведення обліку доходів та
витрат;

- ст. 203, ст. 215, ст. 216, ч. 2 ст. 228, ст. 655, ст.
656, ст. 662 ЦК України в частині
недодержання вимог зазначених статей в
момент вчинення правочинів, які не
спрямовані па реальне настання
наслідків;

- п.138.4 ст. 138, п. 177.1, п.177.2, п. 177.4 ст. 177
Податкового кодексу України -
донараховано податок з доходів
фізичних осіб з підприємницької
діяльності в загальній сумі 73334,20 грн., в
т.ч.: за 2011 рік - 47045,42 гри., за 2012 рік - 26288,78
грн.;

- п. 185.1 ст. 185; п. 187.1 ст. 187; п. 44.1 ст. 44; п.
198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198; н.

201.4, п. 201.6, п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України - встановлено
заниження податкового зобов'язання за
лютий 2011 року на суму ПДВ 73,44 грн. та
завищення податкового кредиту на
загальну суму ПДВ 21138,54 грн., в т.ч.:
травень 2011 року - 2452,0 грн.,
червень 2011 року - 3191,0 грн., липень 2011
року - 8908,0 грн., листопад 2011 року - 2045,54
грн., лютий 2012 року - 2583,0 грн., червень 2012
року - 1872,0 грн., серпень 2012 року -
87,0 грн. За результатами перевірки
донараховано податок на додану
вартість на загальну суму ПДВ 21211,98 грн.,
в т.ч.: лютий 2011 року в сумі 73,44 грн.,
травень 2011 року в сумі 2452,0 гри., червень
2011 року в сумі 3191,0 гри., липень 2011 року в
сумі 8908,0 грн., листопад 2011 року - 2045,54
гри., лютий 2011 року - 2583,0 грн.,
червень 2012 року в сумі 1872,0 грн., серпень
2012 року в сумі 87,0 грн.;

- порушення п.51.1 ст.51, п. 70.16 ст. 70, п. 176.2 "б"
ст. 176 Податкового кодексу України -
неподання у 2012 році податкових
розрахунків сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, і сум утриманого з них податку;

- порушення п.12 ст.3 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" - порушення порядку обліку у
книзі доходів та витрат реалізованого
товару.

08 квітня 2013 року винесено податкові
повідомлення - рішення № яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на
загальну суму 28960,75 грн., в тому числі
21211,98 грн. за основним платежем та 7748,77
грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями та № яким збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на доходи фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування на загальну суму
91667,75 грн., в тому числі 73334,20 грн.
за основним платежем та 18333,55 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями
(т.1а.с.98,99).

Щодо взаємовідносин з фізичної
особою-підприємцем ОСОБА_3

Як вбачається з матеріалів справи у
позивача наявні в операційній оренді
основні засоби у вигляді складських
приміщень, що підтверджується
укладеними договорами (Т.1 а.с.35-34)
та автомобіль який належить на праві
власності позивачу, що підтверджується
копією свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу (Т.1 а.с.36). Отже,
позивач має в наявності основні засоби
для здійснення підприємницької
діяльності.

Протягом перевіреного періоду позивач
мав господарські взаємовідносини з
ФОП ОСОБА_3, що вбачається з укладених
між ними договорів поставки № 8 від
07.06.2011 року (Т.1 а.с.100) та купівлі-продажу
№ 3 від 03.01.2012 року (Т.1 а.с.101-102).

Факт придбання товарів у власність
позивачем у постачальника на підставі
укладених договорів підтверджується
первинними фінансово-господарськими
документами, а саме: видатковими
накладними (Т.1 а.с.104, 106, 109, 112, 115, 118, 121, 124,
127, 130, 133, 136, 138, 140, 143, 146, 149, 152, 155), факт
поставки підтверджується
товарно-транспортними накладними (Т.1
а.с.107, 110, 113, 116, 119, 122, 125, 128, 131, 134, 142, 144, 147,
150, 153, 156), постачальником виписані
податкові накладні, на підставі яких
сформовано податковий кредит (Т.1 а.с.105,
108, 111, 114, 117, 120, 123, 126, 129, 132, 135, 137, 139, 141, 145,
148, 151, 154, 157).

Розрахунок за поставлений товар
проведено у повному обсязі, що
підтверджується випискою з
банківського рахунку (Т.1 а.с.173-196).

Щодо взаємовідносин з ТОВ "АВАН-ТАЙМ".

Протягом перевіреного періоду між
позивачем та ТОВ "АВАН-ТАЙМ" були
господарські правовідносини, що
вбачається з укладених між сторонами
договору купівлі-продажу № 5/05 від 05
травня 2011 року (Т.1 а.с.165-166). За даним
договором ТОВ "АВАН-ТАЙМ"
зобов'язувалося поставити товар (яйця
курячі та ящики з прокладками для
пакування яєць), а позивач
зобов'язувався оплатити товар в
повному об'ємі та прийняти товар у
формі та кількості згідно договору.

На підтвердження факту реальності
вказаних взаємовідносин позивачем
надано до матеріалів справи наступні
документи: видаткові накладні (Т.1 а.с.
167, 169, 171), виписані продавцем податкові
накладні (Т.1 а.с.168, 170, 172), згідно умов
договору товар вивозився позивачем
шляхом самовивозу власним
транспортним засобом.

Розрахунок за поставлений товар
проведено у повному обсязі, що
підтверджується випискою з
банківського рахунку (Т.1 а.с.173-196).

За вказаний період позивач своєчасно
подавав до відповідача податкову
звітність, а саме: податкові декларації
про майновий стан і доходи з
розрахунками зобов'язань (Т.1
а.с.209-218) та податкові декларації з
податку на додану вартість з
розшифровками (Т.1 а.с.219-221, 225-227,
230-232, 235-239) факт внесення виписаних та
отриманих податкових накладних
відображено в реєстрі виданих та
отриманих податкових накладних (Т.1
а.с.222-224, 228-229, 233-234, 240-244).

Згідно із п. 185.1 ст. 185 Податкового
кодексу України, об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з постачання товарів, послуг.

У відповідності до пп. "а" п. 198.1 ст. 198 ПК
України, право на віднесення сум
податку до податкового кредиту
виникає, зокрема, у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку на додану
вартість до податкового кредиту
вважається, зокрема, дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.
право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку, чи ні.

Відповідно до абз. 3 п. 198.6 ст. 198 ПК
України, у разі якщо платник податку не
включив у відповідному звітному
періоді до податкового кредиту суму
податку на додану вартість на підставі
отриманих податкових накладних, таке
право зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати виписки
податкової накладної.

Приписами п.198.3 ст.198 ПК України
встановлено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу
України платник податку зобов'язаний
надати покупцю (утримувачу) на його
вимогу підписану уповноваженою
платником особою та скріплену печаткою
(за наявності) податкову накладну,
складену за вибором покупця
(отримувача) в один з таких способів:

а) у паперовому вигляді;

б) в електронній формі з дотриманням
умови щодо реєстрації у порядку,
визначеному законодавством,
електронного підпису уповноваженої
платником особи та умови реєстрації
податкової накладної у Єдиному реєстрі
податкових накладних. У такому разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді не є обов'язковим.

Відповідно п. 201.4 ст. 201 Податкового
кодексу України 201.4. податкова накладна
складається у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Один примірник видається
покупцю, а другий залишається у
продавця. У разі складання податкової
накладної у паперовому вигляді покупцю
видається оригінал, а копія
залишається у продавця.

Пунктом 201.6 ст. 201 Податкового кодексу
України визначено, що 201.6. податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Органи державної податкової служби за
даними реєстрів виданих та отриманих
податкових накладних, наданих в
електронному вигляді, повідомляють
платника податку про наявність у
такому реєстрі розбіжностей з даними
контрагентів. При цьому платник
податку протягом 10 днів після
отримання такого повідомлення має
право уточнити податкові зобов'язання
без застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу
України податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Згідно п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України господарська
діяльність - діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Обов'язковими ознаками господарської
діяльності є здійснення її суб'єктами
господарювання у сфері суспільного
виробництва; спрямування її на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг. При
цьому результати зазначеної
діяльності - продукція, роботи чи
послуги - мають вартісний характер і
цінове вираження.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Господарського
кодексу України, під господарською
діяльністю у цьому Кодексі розуміється
діяльність суб'єктів господарювання у
сфері суспільного виробництва,
спрямована на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт
чи надання послуг вартісного
характеру, що мають цінову
визначеність.

Згідно ст. 7 Господарського кодексу
України відносини у сфері
господарювання регулюються
Конституцією України, цим Кодексом,
законами України, нормативно-правовими
актами Президента України та Кабінету
Міністрів України,
нормативно-правовими актами інших
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування, а також
іншими нормативними актами.

Господарська діяльність, що
здійснюється для досягнення
економічних і соціальних результатів
та з метою одержання прибутку, є
підприємництвом, а суб'єкти
підприємництва -підприємцями.

Сферу господарських відносин
становлять господарсько-виробничі,
організаційно-господарські та
внутрішньогосподарські відносини.

Господарсько-виробничими є майнові та
інші відносини, що виникають між
суб'єктами господарювання при
безпосередньому здійсненні
господарської діяльності. Під
організаційно-господарськими
відносинами у цьому Кодексі
розуміються відносини, що складаються
між суб'єктами господарювання та
суб'єктами
організаційно-господарських
повноважень у процесі управління
господарською діяльністю.

Згідно ч. 1 ст. 234 Цивільного кодексу
України, фіктивним є правочин, який
вчинено без наміру створення правових
наслідків, які обумовлювалися цим
правочином. Такий правочин визнається
судом недійсним.

У відповідності до ст. 228 Цивільного
кодексу України, в редакції чинній на
момент проведення перевірки, правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.
Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним. У разі
недодержання вимоги щодо
відповідності правочину інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам такий правочин може бути
визнаний недійсним. Якщо визнаний
судом недійсний правочин було вчинено
з метою, що завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, то при
наявності умислу у обох сторін - в разі
виконання правочину обома сторонами - в
дохід держави за рішенням суду
стягується все одержане ними за угодою,
а в разі виконання правочину однією
стороною з іншої сторони за рішенням
суду стягується в дохід держави все
одержане нею і все належне - з неї
першій стороні на відшкодування
одержаного. При наявності умислу лише у
однієї із сторін все одержане нею за
правочином повинно бути повернуто
іншій стороні, а одержане останньою або
належне їй на відшкодування виконаного
за рішенням суду стягується в дохід
держави.

З системного аналізу вищевказаних норм
вбачається той факт, що повноваженнями
щодо визнання правочину недійсним із
мотивів порушення публічного порядку,
якщо він був спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним (нікчемний правочин),
органи податкової служби не наділені,
оскільки таке визнання можливе в
судовому порядку, а тому суд першої
інстанції вважає, що висновки
Кіровоградської ОДПІ в частині
визнання правочинів нікчемними,
покладені в основу для визначення
податкових зобов'язань позивачеві,
вимогам чинного законодавства не
відповідають оскільки вчинені поза
межами законодавчо визначених
повноважень та з перейняттям
компетенції судових органів.

З огляду на вищевикладені обставини,
колегія суддів зазначає, що суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку,
що думка відповідача викладена в акті
перевірки з приводу нікчемності
правочинів між позивачем та ФОП ОСОБА_3
і ТОВ "АВАН-ТАЙМ" є
помилковою.

Щодо формування показників валових
витрат позивачем суд першої інстанції
зазначає наступне.

До матеріалів справи надано копію
книги обліку доходів та витрат (Т.1
а.с.197-208) де відображено обіг
товарно-матеріальних цінностей, які
придбані за вище вказаними договорами
та були використані в господарській
діяльності позивача.

Також надано акти списання, в яких
відображено реалізацію продукції
(Т.2 а.с.8, 9, 24), видатковими
накладними, за якими було відпущено
товар покупцям продукції (Т.2 а.с.10, 12, 14,
16, 18, 20, 22, 25, 27, 29, 31, 33, 35, 37, 39, 41, 43, 45, 47, 49, 51,
53, 55, 57, 59, 61, 63, 65, 67, 69, 71, 73, 75) та виписано
податкові накладні, які також
відображені в реєстрі виданих та
отриманих податкових накладених (Т.2
а.с.13, 15, 17, 19, 21, 23, 26, 28, 30, 32, 34, 36, 38, 40, 42, 44,
46, 48, 50, 52, 54, 56, 58, 60, 62, 64, 66, 68, 70, 72, 74, 76).

Отже, суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку, що факт реалізації
товару та формування валових витрат
позивачем підтверджено необхідними
документами первинного
бухгалтерського обліку.

Згідно абз. 4 п. 164.1 ст. 164 Податкового
кодексу України базою оподаткування
для доходів, отриманих від провадження
господарської або незалежної
професійної діяльності, є чистий
річний оподатковуваний дохід, який
визначається відповідно до пункту
177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті
178 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням
принципу рівності перед законом,
запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Дані положення кореспондуються з
вказаним у п. 1 Постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України "Про
практику застосування
адміністративними судами окремих
положень Кодексу адміністративного
судочинства України під час розгляду
адміністративних справ" від 6 березня
2008 року № 2 (далі постанова Пленуму).

Відповідно до частини 2 ст. 71 КАС
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми
процесуального права при розгляді
судом спору щодо правомірності рішення
органу державної податкової служби,
яким платнику податків визначені
податкові зобов'язання чи зменшені
податкові вигоди, зокрема, бюджетне
відшкодування, презюмується
добросовісність платника податків,
якщо зазначеним органом не доведено
інше.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів зазначає, що суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку,
що оскаржувані податкові повідомлення
- рішення прийняті з порушенням
принципів законності та
обґрунтованості, а тому є протиправним
і підлягають скасуванню.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції і не дають
підстав для висновку про помилкове
застосування судом першої інстанції
норм матеріального або процесуального
права, яке призвело б до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для
задоволення апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку про
залишення оскаржуваного рішення суду
першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Кіровоградської області ДПС
- залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного
адміністративного суду від
04 липня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до
Кіровоградської об'єднаної державної
податкової інспекції Кіровоградської
області ДПС про визнання протиправним
та скасування податкових
повідомлень-рішень - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
з моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20 днів
відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС
України.

Головуючий:
С.М. Іванов

Суддя:
С.В. Чабаненко

Суддя:
А.В. Шлай