Справа № 416/2076/13-а (2а/416/39/13)
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2014 року
м. Київ К/800/59290/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Олендера І.Я.,

Штульмана І.В.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_3 до Управління праці та
соціального захисту населення
Луганської міської ради про визнання
дій неправомірними, зобов'язання
нарахувати та виплатити недоотриману
суму одноразової щорічної грошової
допомоги до 5 травня, касаційне
провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на постанову
Лутугинського районного суду
Луганської області від 19 вересня 2013
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 06 листопада
2013 року, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
Луганської міської ради про визнання
дій неправомірними, зобов'язання
нарахувати та виплатити недоотриману
суму одноразової щорічної грошової
допомоги до 5 травня за 2013 рік.

Постановою Лутугинського районного
суду Луганської області від 19
вересня 2013 року, залишеною без змін
ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 06 листопада
2013 року, позивачу відмовлено у
задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, ОСОБА_3 звернувся з касаційною
скаргою, в якій просить рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
скасувати та прийняти нове рішення,
яким задовольнити його позовні вимоги
у повному обсязі, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач має статус
учасника бойових дій, що
підтверджується посвідченням, та
відповідно до вимог Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» має право на
отримання щорічної грошової допомоги
до 9 травня (яка повинна виплачуватися
до 5 травня) в розмірі 5 мінімальних
пенсій за віком.

До 5 травня у 2013 році відповідач
виплатив позивачеві 745 грн., тобто,
менше розміру, передбаченого Законом,
що позивач вважає неправомірним.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився і суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що позивачу грошову
допомогу на оздоровлення до 5 травня
виплачено згідно вимог чинного
законодавства.

Такий висновок судів першої та
апеляційної інстанцій відповідає
обставинам справи, нормам
матеріального та процесуального права.

У відповідності до частини 5 статті 12
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» щорічно до 5 травня учасникам
бойових дій виплачується разова
грошова допомога у розмірі, який
визначається Кабінетом Міністрів
України в межах бюджетних призначень,
встановлених законом про Державний
бюджет України.

Статтею 4 Прикінцевих положень Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2013 рік» встановлено, що у 2013 році
норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та
16 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» застосовуються у порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України, виходячи з наявних
фінансових ресурсів Державного
бюджету України та бюджету Пенсійного
фонду України на 2013 рік.

На виконання наведених положень
Кабінетом Міністрів України прийнято
постанову від 13 березня 2013 року №149
«Деякі питання виплати у 2013 році
разової грошової допомоги,
передбаченої Законами України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та «Про жертви
нацистських переслідувань»,
відповідно до ч.1 п.2 якої виплата
разової грошової допомоги,
передбаченої, зокрема, Законом України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту», учасникам
бойових дій та колишнім неповнолітнім
(яким на момент ув'язнення не
виповнилося 18 років) в'язням
концентраційних таборів, гетто, інших
місць примусового тримання, а також
дітям, які народилися у зазначених
місцях примусового тримання їх
батьків, встановлена у розмірі 745 грн.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні
позову, суди попередніх інстанцій
дійшли правильного висновку, що,
нараховуючи позивачу у 2013 році
щорічну грошову допомогу до 5 травня у
розмірі, встановленому постановою
Кабінету Міністрів України №149,
відповідач діяв на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьою
статті 2201 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
касаційну скаргу слід відхилити,
оскільки судові рішення постановлені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги висновків
судів не спростовують.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а
постанову Лутугинського районного
суду Луганської області від 19 вересня
2013 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 06 листопада 2013 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: