Справа № 822/2832/14
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2014-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 822/2832/14
Головуючий у 1-й інстанції: Шевчук О.П.
Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Смілянця Е. С.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О.

при секретарі: Копійчук О.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 16 липня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до в.о. начальника
Славутської Реєстраційної служби
Грудецького Олега Святославовича про
визнання рішення нечинним,
зобов'язання вчинити дії та стягнення
коштів, -

В С Т А Н О В И В :

В липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
Хмельницького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
начальника Славутської Реєстраційної
служби Грудецького Олега
Святославовича, в якому просить
визнати нечинним рішення відповідача -
суб'єкта владних повноважень повністю
в позбавлені конституційних прав
(ст.ст.1, 3, 8, 9, 16, 17, 19, 27, 46, 55, 56, 64, 68, 129
Конституції України, ст.ст.1-13, 105, 183-2, 256,
257 Кодексу адміністративного
судочинства (далі - КАС) України),
зобов'язати прийняти рішення щодо
поновлення конституційних прав людини
і громадянина, стягнення коштів на
відшкодування шкоди, завданої
незаконним рішенням, дією або
бездіяльністю в розмірі 26324 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
посадовими особами реєстраційної
служби Славутського міськрайонного
управління юстиції йому відмовлено в
реєстрації його фізичною
особою-підприємцем, оскільки позивач
не сплатив реєстраційний збір у
розмірі двох неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян. Вважаючи
вказане рішення незаконним, та таким,
що порушує його права і завдає йому
шкоди, ОСОБА_2

Хмельницький окружний
адміністративний суд постановою від
16.07.2014 року у задоволенні вказаного
позову відмовив.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду першої інстанції, позивачем
подано апеляційну скаргу з підстав
невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, у
зв'язку з чим, апелянт просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі.

Як досліджено з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
17.06.2014 року, позивач звернувся до
державного реєстратора реєстраційної
служби Славутського міськрайонного
управління юстиції із заявою про
державну реєстрацію фізичної особи -
підприємця, що підтверджується
реєстраційною справою №2-675-011816-01.

Позивачу перелічено та роз'яснено
перелік документів, які необхідно
подати для проведення державної
реєстрації фізичної особи, яка має
намір стати підприємцем, що
передбачений ст.42 Закону України "Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців", на що
ОСОБА_2 заявив, що він є інвалідом війни
та учасником ліквідації наслідків
аварії на ЧАЕС 1 категорії і має право
на пільги при сплаті реєстраційного
збору за проведення державної
реєстрації фізичної особи-підприємця.

В подальшому позивачу роз'яснено, що
відповідно до ст.10 Закону України "Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців" за
проведення державної реєстрації
фізичної особи-підприємця
справляється реєстраційний збір у
розмірі двох неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян. Пільг щодо
сплати реєстраційного збору йому
чинним законодавством України не
передбачено.

Не погоджуючись із зазначеними діями
відповідача, ОСОБА_2 оскаржив їх до
суду.

Суд першої інстанції при ухваленні
оскаржуваної постанови виходив з
безпідставності та недоведеності
позовних вимог, а відтак відсутності
правових підстав для задоволення
адміністративного позову.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів апеляційної
інстанції погоджується, виходячи з
наступного.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців" відносини,
які виникають у сфері державної
реєстрації юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, регулюються
Конституцією України, цим Законом та
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону.

Згідно ст.6 Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців" державний реєстратор
проводить державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців.

За п.23 ст.13 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту", інвалідам війни
надаються пільги, зокрема, зі сплати
податків, зборів, мита та інших
платежів до бюджету відповідно до
податкового та митного законодавства.

У п.18 ст.20 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", зазначено, що громадянам,
віднесеним до 1 категорії осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, надаються пільги зі сплати
податків, зборів, мита та інших
платежів до бюджету відповідно до
податкового та митного законодавства.

Так, відповідно до ст.8 Податкового
кодексу України передбачено, що в
Україні встановлюються
загальнодержавні та місцеві податки та
збори.

Згідно ст.9 Податкового кодексу України
до загальнодержавних належать такі
податки та збори: податок на прибуток
підприємств; податок на доходи
фізичних осіб; податок на додану
вартість; акцизний податок; збір за
першу реєстрацію транспортного засобу;
екологічний податок; рентна плата за
транспортування нафти і
нафтопродуктів магістральними
нафтопроводами та
нафтопродуктопроводами, транзитне
транспортування трубопроводами
природного газу та аміаку територією
України; плата за користування надрами;
плата за землю; збір за користування
радіочастотним ресурсом України; збір
за спеціальне використання води; збір
за спеціальне використання лісових
ресурсів; фіксований
сільськогосподарський податок; збір на
розвиток виноградарства, садівництва і
хмелярства; мито; збір у вигляді
цільової надбавки до діючого тарифу на
електричну та теплову енергію, крім
електроенергії, виробленої
кваліфікованими когенераційними
установками; збір у вигляді цільової
надбавки до діючого тарифу на
природний газ для споживачів усіх форм
власності. Установлення
загальнодержавних податків та зборів,
не передбачених цим Кодексом,
забороняється.

Відповідно до ст.10 Податкового кодексу
України до місцевих податків належать:
податок на нерухоме майно, відмінне від
земельної ділянки; єдиний податок. До
місцевих зборів належать: збір за
провадження деяких видів
підприємницької діяльності; збір за
місця для паркування транспортних
засобів; туристичний збір.
Установлення місцевих податків та
зборів, не передбачених цим Кодексом,
забороняється.

У ст.271 Митного кодексу України
передбачено, що в Україні
застосовуються такі види мита: ввізне
мито, вивізне мито, сезонне мито;
особливі види мита: спеціальне,
антидемпінгове, компенсаційне.

За ч.1 ст.10 Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців", за проведення
державної реєстрації фізичної
особи-підприємця справляється
реєстраційний збір у розмірі два
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

У розрізі наведених правових положень
судова колегія зауважує, що сплата
реєстраційного збору за проведення
державної реєстрації фізичної
особи-підприємця у розмірі двох
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, згідно ст.10 Закону України
"Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців" не
підпадає під вказані вище пільги.

Таким чином, відповідач вказуючи
апелянту про необхідність сплати
реєстраційного збору не порушив вимог
законодавства про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту
та про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

На виконання вказаних вимог позивачем
надано державному реєстратору
банківську квитанцію №228 від 16.06.2014
року про сплату реєстраційного збору
за проведення державної реєстрації
фізичної особи - підприємця на суму 34
грн. 00 коп.

Суд встановив, що 17.06.2014 року, позивач
зареєстрований реєстраційною службою
Славутського міськрайонного
управління юстиції як фізична
особа-підприємець, 19.06.2014 року йому
видано виписку з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, що підтверджується
реєстраційною карткою на проведення
державної реєстрації фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2.

При цьому письмова відмова у
проведенні державної реєстрації
фізичної особи-підприємця, письмове
повідомлення залишення поданих
документів без розгляду позивачу не
давались реєстраційною службою згідно
ст.ст.42, 44 Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців".

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає обґрунтованим висновок суду
першої інстанції про відсутність
правових підстав для задоволення
адміністративного позову в цій
частині.

Стосовно доводів ОСОБА_2 щодо
відшкодування відповідачем
матеріальної та моральної шкоди,
колегія суддів зауважує
нижчевикладене.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу
України, підставою цивільно-правової
відповідальності за заподіяння шкоди є
правопорушення, що включає складові
елементи: протиправна поведінка особи,
шкідливий результат, причинний зв'язок
та вина особи, яка заподіяла шкоду. Факт
неправомірності дій державного
виконавця або інших посадових осіб
державної виконавчої служби на момент
розгляду судом спору про відшкодування
шкоди повинен вже бути встановлений
відповідними засобами доказування.

За ст. 1167 Цивільного кодексу України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у
пункті 3 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до п.9 зазначеної вище
постанови, розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого -
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Суд встановив, що згідно з довідки
Славутської районної лікарні № 272 від
17.06.2014 року, позивач лікується у
невролога та потребує щорічного
санаторно-курортного лікування у
зв'язку із частими психоемоційними
навантаженнями, проте останнім не
надано суду належних та допустимих
доказів на підтвердження того, що своїм
рішенням, дією або бездіяльністю
відповідач погіршив стан його здоров'я
або спричинив зміни у його життєвих і
виробничих стосунках, знизив ступінь
ділової репутації, не довів понесення
матеріальних збитків.

Отже, наведені в апеляційній скарзі
доводи не викликають сумнівів щодо
правильності висновків суду першої
інстанції та застосування норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, апеляційну
скаргу належить залишити без
задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від 16
липня 2014 року, - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
09 вересня 2014 року .

Головуючий
Смілянець Е. С.

Судді
Залімський І. Г.

Сушко О.О.