Справа № 823/339/14
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/339/14
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Губська О.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Губської О.А.

суддів
Парінова А.Б., Беспалова О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційну
скаргу ОСОБА_3 на постанову Черкаського
окружного адміністративного суду від 13
березня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Київського апеляційного
господарського суду про визнання
незаконною відмови у наданні
інформації та зобов'язання вчинити дії,
-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Київського апеляційного
господарського суду, в якому просив
визнати незаконною відмову
відповідача, оформлену листом № Ф-25/72
від 10.01.2014р., у наданні копії рішення
(або іншого документа), яким
арбітражному керуючому ОСОБА_3
відмовлено в перегляді його
спеціалізації; а також зобов'язати
Київський апеляційний господарський
суд надати арбітражному керуючому
ОСОБА_3 копію рішення (або іншого
документа), яким йому відмовлено в
перегляді його спеціалізації.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 13 березня
2014 року у задоволенні позову
відмовлено, при цьому суд виходи з
відсутності правових підстав для
задоволення вимог позивача.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, відповідач
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального права, а також неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, просив його
скасувати та ухвалити нову постанову,
якою позов задовольнити.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, постанова суду -
скасуванню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
позивач, на підставі відповідного
свідоцтва, займається діяльністю
арбітражного керуючого (розпорядника
майна, керуючого санацією,
ліквідатора).

Ознайомившись на офіційному
веб-порталі «Судова влада України» із
встановленою йому спеціалізацією,
позивач, вважаючи, що вона не
відповідає видам економічної
діяльності, формам власності та
організаційно-правовим формам
суб'єктів господарювання, на яких
позивач виконував обов'язки
розпорядника майна, керуючого
санацією, ліквідатора, 25.09.2013 направив
на адресу державного підприємства
«Інформаційні судові системи» лист з
проханням внести відповідні зміни до
його спеціалізації по Київському
апеляційному округу. До листа був
доданий додаток № 1, в якому позивач
перерахував підстави для внесення змін
до його спеціалізації.

У зв'язку з цим, ДП «Інформаційні судові
системи» направило на адресу
Київського апеляційного
господарського суду лист від 27.09.2013 №
5134/13-Вих з доданим повідомленням
арбітражного керуючого та проханням
переглянути засобами комп'ютерної
програми «Документообіг
спеціалізованих судів» спеціалізацію
за своїм апеляційним округом
арбітражному керуючому ОСОБА_3, про що
27.09.2013 повідомлено останнього.

19.12.2013 позивач повторно звернувся до ДП
«Інформаційні судові системи», з
проханням надати відповідь на
попереднє звернення.

В цей же день, 19.12.2013, ДП «Інформаційні
судові системи» повідомлено позивача
про надходження листа Київського
апеляційного господарського суду №
09-19/4257 від 24.10.2013р., в якому пояснено, що
арбітражному керуючому ОСОБА_3
вирішено залишити спеціалізацію,
визначену 16.01.2013р.; новий запит на
визначення спеціалізації позивач може
здійснити не раніше 1 квітня 2014 року.

13.11.2013 позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду (далі
по тексту - Київський АГС) із запитом на
отримання публічної інформації, в
якому зазначив, що йому було невірно
визначено спеціалізацію як
арбітражному керуючому, у зв'язку з чим,
з метою виправлення помилки, ним було
направлено на адресу ДП «Інформаційні
судові системи» відповідний лист з
додатком № 1, проте дані щодо його
спеціалізації на офіційному веб-сайті
залишаються не виправленими.

Листом Київського апеляційного
господарського суду № 09-25/4666 від 19.11.2013
ОСОБА_3 повідомлено, що звернення щодо
визначення спеціалізації має бути
надіслано в порядку, визначеному
Положенням про автоматизовану систему
з відбору кандидатів на призначення
арбітражного керуючого у справах про
банкрутство.

25.12.2013 позивач звернувся до голови
Київського апеляційного
господарського суду листом № 02/29, в
якому просив надати належним чином
завірену копію рішення (або іншого
документа) Київського АГС, яким йому
відмовлено у перегляді спеціалізації.

Листом Київського апеляційного
господарського суду № 09-25/72 від 10.01.2014
ОСОБА_3 повідомлено, що згідно з Наказом
Державної судової адміністрації
України № 138 від 23.10.2012 відомості, які
становлять внутрівідомчу службову
кореспонденцію віднесено до переліку
документів, що містять службову
інформацію. Відповідно до ч. 1 статті 21
Закону України «Про інформацію»
інформацією з обмеженим доступом є
конфіденційна, таємна та службова
інформація.

Стосовно відмови у перегляді
спеціалізації, позивача повідомлено,
що перегляд встановленої йому
спеціалізації буде здійснено після
16.01.2014р. за результатами відповідних
статистичних досліджень з урахуванням
інформації про участь арбітражних
керуючих в конкретних справах,
прогнозованої кількості справ про
банкрутство, а також кількості
арбітражних керуючих, зареєстрованих в
автоматизованій системі, як того
вимагає п. 2.6 Положення про
автоматизовану систему з відбору
кандидатів на призначення
арбітражного керуючого у справах про
банкрутство, затвердженого постановою
Пленуму Вищого господарського суду
України № 1 від 16.01.2013.

Позивач, посилаючись на те, що вказаним
листом Київський апеляційний
господарський суд фактично відмовив
йому у наданні інформації стосовно
підстав відмови в зміні йому
спеціалізації, звернувся до суду з
даним позовом.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позовних
вимог, виходячи з того, що запитувана
позивачем інформація є інформацією з
обмеженим доступом, використання якої
здійснюється з урахуванням
особливостей, визначених у чинному
законодавстві України.

Апеляційний суд з таким висновком
погодитися не може, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 114 Закону України №
2343-XII від 14.05.1992 «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» в чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин редакції, кандидатура
арбітражного керуючого (розпорядника
майна, керуючого санацією, ліквідатора)
для виконання повноважень
розпорядника майна визначається судом
самостійно із застосуванням
автоматизованої системи з числа осіб,
внесених до Єдиного реєстру
арбітражних керуючих (розпорядників
майна, керуючих санацією, ліквідаторів)
України. Положення про автоматизовану
систему з відбору кандидатів на
призначення розпорядника майна
господарським судом у справах про
банкрутство затверджується Пленумом
Вищого господарського суду України за
погодженням з державним органом з
питань банкрутства.

Згідно з п. 2.6 Положення про
автоматизовану систему з відбору
кандидатів на призначення
арбітражного керуючого у справах про
банкрутство, затвердженого постановою
Пленуму Вищого господарського суду
України № 1 від 16.01.2013, і погодженого з
Міністерством юстиції України листом
№ 13.2-20/120 від 15.01.2013, після реєстрації в
автоматизованій системі в порядку,
передбаченому розділом III Положення,
повідомлення арбітражного керуючого
про його участь в автоматизованому
відборі кандидатів на призначення
арбітражного керуючого у справах про
банкрутство адміністратор
автоматизованої системи надсилає
відомості стосовно такого
арбітражного керуючого відповідному
апеляційному господарському суду для
визначення спеціалізації арбітражного
керуючого.

Спеціалізація арбітражного керуючого
визначається апеляційними
господарськими судами, в яких
арбітражний керуючий виявив бажання
взяти участь у автоматизованому
відборі, на підставі статистичних
даних, наданих місцевими
господарськими судами, в яких
арбітражний керуючий виконував свої
повноваження, не пізніше місяця до
початку нового календарного року.

Спеціалізація арбітражного керуючого
визначається з урахуванням виконання
ним повноважень арбітражного
керуючого у справах про банкрутство,
виходячи з належності суб'єкта
підприємницької діяльності до видів
економічної діяльності, форми
власності, його категорії.

З урахуванням особливостей справ про
банкрутство у відповідному
апеляційному окрузі, апеляційним
господарським судом арбітражному
керуючому може визначатися інша
спеціалізація.

Інформація щодо спеціалізації
арбітражних керуючих в апеляційному
окрузі розміщується на офіційному
веб-сайті відповідного апеляційного
господарського суду в мережі Інтернет.

Відомості про спеціалізацію
арбітражного керуючого підлягають
передачі відповідними апеляційними
господарськими судами адміністратору
автоматизованої системи для внесення
до автоматизованої системи.

Спеціалізація арбітражного керуючого
може бути змінена один раз на півроку в
разі необхідності здійснення
оптимального навантаження арбітражних
керуючих щодо участі у справах про
банкрутство апеляційними
господарськими судами, в яких
арбітражний керуючий приймає участь в
автоматизованому відборі. Зміна
спеціалізації арбітражного керуючого
здійснюється в тому ж порядку, що й
визначення.

З наведених положень вбачається, що
Київський апеляційний господарський
суд в даному випадку є розпорядником
запитуваної позивачем інформації.

Як було зазначено вище, позивач, листом
від 25.12.2013 №02/29 просив надати належним
чином завірену копію рішення (або
іншого документа) Київського АГС, яким
йому відмовлено у перегляді
спеціалізації, а також пояснити
причини відмови у внесенні змін до
спеціалізації.

За змістом ст. 20 Закону України «Про
інформацію» за порядком доступу
інформація поділяється на відкриту
інформацію та інформацію з обмеженим
доступом. Будь-яка інформація є
відкритою, крім тієї, що віднесена
законом до інформації з обмеженим
доступом.

Порядок здійснення та забезпечення
права кожного на доступ до інформації,
що знаходиться у володінні суб'єктів
владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації та
інформації, що становить суспільний
інтерес визначений Законом України від
13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до
публічної інформації», відповідно до
частини 1 статті 1 якого, публічна
інформація - це відображена та
задокументована будь-якими засобами та
на будь-яких носіях інформація, що була
отримана або створена в процесі
виконання суб'єктами владних
повноважень своїх обов'язків,
передбачених чинним законодавством,
або яка знаходиться у володінні
суб'єктів владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації,
визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім
випадків, встановлених законом
(частина 2 статті 1 Закону № 2939-VI).

Види інформації з обмеженим доступом
зокрема, службова інформація, та
порядок її надання визначені статтями 6
і 9 цього Закону.

Так, документам, що містять інформацію,
яка становить службову інформацію,
присвоюється гриф "для службового
користування". Доступ до таких
документів надається відповідно до
частини 2 статті 6 цього Закону (частина
2 статті 9 Закону № 2939-VI) .

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону №
2939-VI відповідно до вимог частини другої
статті 6 цього Закону до службової може
належати така інформація: 1) що
міститься в документах суб'єктів
владних повноважень, які становлять
внутрівідомчу службову
кореспонденцію, доповідні записки,
рекомендації, якщо вони пов'язані з
розробкою напряму діяльності установи
або здійсненням контрольних,
наглядових функцій органами державної
влади, процесом прийняття рішень і
передують публічному обговоренню
та/або прийняттю рішень; 2) зібрана в
процесі оперативно-розшукової,
контррозвідувальної діяльності, у
сфері оборони країни, яку не віднесено
до державної таємниці.

При цьому, обмеження доступу до
інформації здійснюється відповідно до
закону при дотриманні сукупності таких
вимог: 1) виключно в інтересах
національної безпеки, територіальної
цілісності або громадського порядку з
метою запобігання заворушенням чи
злочинам, для охорони здоров'я
населення, для захисту репутації або
прав інших людей, для запобігання
розголошенню інформації, одержаної
конфіденційно, або для підтримання
авторитету і неупередженості
правосуддя; 2) розголошення інформації
може завдати істотної шкоди цим
інтересам; 3) шкода від оприлюднення
такої інформації переважає суспільний
інтерес в її отриманні. (частина 2
статті 6 Закону № 2939-VI).

За змістом вказаної норми доступ до
інформації обмежується лише за умови
наявності всіх трьох вимог, при цьому
наведений перелік підстав, за яких
обмежується доступ до службової
інформації є вичерпним і розширенню не
підлягає.

Типовий перелік відомостей, що
становлять службову інформацію та які
можуть міститися в документах з
організації діяльності місцевих та
апеляційних судів, затверджено наказом
Державної судової адміністрації
України № 138 від 23.10.2012, пунктом 10 якого
до даного переліку віднесено
відомості, що можуть міститися в
документах суду: які становлять
внутрівідомчу службову кореспонденцію
(доповідні, службові записки, накази
тощо); щодо організації та діяльності
органів суддівського самоврядування з
питань внутрішньої діяльності суду
(протоколи зборів суддів; протоколи
оперативних нарад тощо); з
організаційно-кадрової роботи суду
(особові справи суддів та працівників
апарату суду, з особового складу, щодо
чисельності, складу та руху кадрів,
надання відпусток, відрядження,
атестації державних службовців
апарату суду, дисциплінарні стягнення,
проходження медичного огляду тощо); з
адміністративно-господарських питань
діяльності суду (окрім інформації про
розпорядження бюджетними коштами,
володіння, користування чи
розпорядження державним майном);
стосовно питань організації ведення
роботи з аналізу судової статистики,
вивчення та узагальнення судової
практики, що передує публічному
обговоренню та/або прийняттю рішень;
щодо внутрішньої організації ведення
обліку, реєстрації та зберігання
службових документів діяльності суду;
які містять матеріали службових
розслідувань.

Відповідач, мотивуючи власну позицію
наполягав на тому, що, по-перше,
принципом організації роботи щодо
визначення спеціалізації арбітражним
керуючим є неприпустимість контакту
арбітражних керуючих з судами
апеляційних округів; по-друге,
оскаржуваний документ за змістом
повністю відповідає статті 9 Закону
України «Про доступ до публічної
інформації», у зв'язку з чим протоколи
засідань комісії з визначення
спеціалізації арбітражних керуючих
мають всі ознаки, відповідно яких його
віднесено до документу, який містить
службову інформацію; і, по-третє,
законодавством не передбачено
обов'язку апеляційних господарських
судів звітувати перед арбітражними
керуючими щодо визначених
спеціалізацій.

Суд першої інстанції погодився з
доводами відповідача, що запитувана
інформація є інформацією з обмеженим
доступом.

Разом з тим, колегія суддів вважає такі
доводи помилковими.

Статтею 10 Закону № 2939-VI встановлено, що
кожна особа має право: знати у період
збирання інформації, але до початку її
використання, які відомості про неї та
з якою метою збираються, як, ким і з якою
метою вони використовуються,
передаються чи поширюються, крім
випадків, встановлених законом;
доступу до інформації про неї, яка
збирається та зберігається; вимагати
виправлення неточної, неповної,
застарілої інформації про себе,
знищення інформації про себе, збирання,
використання чи зберігання якої
здійснюється з порушенням вимог
закону; на ознайомлення за рішенням
суду з інформацією про інших осіб, якщо
це необхідно для реалізації та захисту
прав та законних інтересів; на
відшкодування шкоди у разі розкриття
інформації про цю особу з порушенням
вимог, визначених законом.

Розпорядники інформації, які володіють
інформацією про особу, зобов'язані:
надавати її безперешкодно і
безкоштовно на вимогу осіб, яких вона
стосується, крім випадків,
передбачених законом; використовувати
її лише з метою та у спосіб, визначений
законом; вживати заходів щодо
унеможливлення несанкціонованого
доступу до неї інших осіб; виправляти
неточну та застарілу інформацію про
особу самостійно або на вимогу осіб,
яких вона стосується. (частина 3 статті
10 Закону № 2939-VI).

Із змісту наведеної норми видно, що
кожна особа має право на отримання
інформації, що стосується особисто неї,
за умови дотримання вимог частини 2
статті 6 Закону № 2939-VI, а тому наказ
Державної судової адміністрації
України № 138 від 23.10.2012 не може бути
єдиною підставою для відмови надати
позивачу інформацію, що стосується
особисто нього та його діяльності,
оскільки таке право гарантоване йому
законом і не може бути обмежене
підзаконним актом.

Відповідно до положень частини 4 статті
9 КАС України, у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Таким чином, апеляційний суд приходить
до висновку про наявність правових
підстав для задоволення позовних
вимог, в той же час, рішення суду першої
інстанції, який погодився з помилковою
позицією відповідача, прийняте судом з
порушенням норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 КАС України
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є зокрема:
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд першої
інстанції вважає встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання, а так
само розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні постанови судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
які викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
постанови не тим суддею, який розглянув
справу.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції з порушенням норм
матеріального права, то колегія суддів
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а постанова
скасуванню.

Керуючись ст.ст. 198, 202, 205, 207, 212, 254, 267 КАС
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову
Черкаського окружного
адміністративного суду від 13 березня
2014 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_3 до Київського
апеляційного господарського суду про
визнання незаконною відмови у наданні
інформації та зобов'язання вчинити дії
- задовольнити.

Постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 13 березня
2014 року - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позовні
вимоги ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Визнати незаконною відмову Київського
апеляційного господарського суду,
оформлену листом № Ф-25/72 від 10.01.2014р., у
наданні копії рішення (або іншого
документа), яким арбітражному
керуючому ОСОБА_3 відмовлено в
перегляді його спеціалізації.

Зобов'язати Київський апеляційний
господарський суд надати арбітражному
керуючому ОСОБА_3 копію рішення (або
іншого документа), яким йому відмовлено
в перегляді його спеціалізації.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_3 109 (сто дев'ять) грн. 62
коп. судового збору, сплаченого згідно
з квитанціями від 08.02.2014 та від 09.04.2014.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання постанови в повному обсязі
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.А. Губська

Суддя
А.Б. Парінов

Суддя
О.О. Беспалов

Головуючий суддя

Губська О.А.

Судді:

Парінов А.Б.

Беспалов О.О.