Справа № 343/2049/13-а
Суддя: Лицур І. М.
Дата ухвалення: 2014-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №: 343/2049/13-а
Провадження №: 2-а/0343/101/13
ПОСТАНОВА

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2014 року
м.Долина

Долинський районний суд
Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого
суддi - Лицура І. М.,

секретаря - Бойків В. П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в місті
Долина справу за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Долинському
районі Івано-Франківської області про
визнання неправомірною бездіяльність
суб'єкта владних повноважень та
зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду з
адміністративним позовом, в якому з
урахуванням уточнених вимог просив
визнати неправомірною бездіяльність
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Долинському
районі Івано-Франківської області щодо
невизнання його особою, яка потерпіла
від нещасного випадку на виробництві,
на якого розповсюджується дія Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" №
1105 та зобов'язати відповідача визнати
його такою особою, призначити і
нарахувати йому пенсію по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання відповідно до п.1 ч.1 ст. 21
Закону № 1105 та призначити й нарахувати
йому щомісячну страхову виплату
втраченого заробітку відповідно до п.1
ч.1 ст. 21 та ст. 34 Закону № 1105 з 11.02.2013
року. Свої вимоги мотивував тим, що він
є інвалідом 3-ї групи з 27.03.1989 року в
зв'язку з виробничою травмою, яку
отримав 18.04.1989 року під час робити в
колгоспі «Лідумс» Паламатської с/р
Мадонського району Латвійської РСР.
Настання нещасного випадку на
виробництві підтверджує Акт № 2 про
нещасний випадок на виробництві, в
якому зазначено наслідки нещасного
випадку - ампутація кінцівок пальців
правої руки (другого, третього,
четвертого, п»ятого) та встановлення 3
групи інвалідності. Згідно з довідкою
ВТЭК серії А № 650186 від 12.07.1989 року, його
визнано інвалідом 3 групи безстроково
та вказано причину інвалідності -
трудове каліцтво. Однак, після
прийняття Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" № 1105 відповідач не
надає йому пільги, встановлені даним
законом, посилаючись на те, що пенсію по
трудовому каліцтву виплачує Пенсійний
фонд України і згідно зі ст. 20 Договору
між Україною та Латвійською
Республікою про співпрацю в галузі
соціального забезпечення, який вступив
в силу 11.06.1999 року (далі Договір),
допомогу і відшкодування шкоди в разі
трудового каліцтва призначає і
виплачує Компетентна установа тієї
Сторони, законодавство якої
поширюється на особу під час виконання
роботи, що привело до отримання
трудового каліцтва. На звернення до
Посольства Латвійської республіки
йому повідомили, що співробітництво в
галузі соціального забезпечення не
розповсюджується на нещасний випадок,
що мав місце в 1989 році. Таким чином,
оскільки у 1989 році Латвія перебувала у
складі СССР, то відповідач помилково
посилається на міжнародний Договір,
який не розповсюджується на нещасний
випадок 1989 року і безпідставно
відмовив йому у праві на отримання
соціальних послуг в повному об'ємі. В
ст. 2 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" № 1105 зазначено, що дія
Закону поширюється і на осіб, право
яких на отримання відшкодування шкоди
раніше було встановлено згідно із
законодавством СРСР, а отже він має
право отримання всіх пільг,
передбачених Законом № 1105. Згідно
відповіді на його звернення від 11.02.2013
року відповідач відмовився визнати
його особою, що потерпіла від нещасного
випадку на виробництві та призначити
передбачені законом виплати.
Вищезазначену бездіяльність
відповідача вважає неправомірною, а
тому звернувся в суд з даним позовом.

В судове засідання представник
позивача ОСОБА_2 за довіреністю від
12.12.2013 року ОСОБА_3 не з»явився,
звернувся до суду з письмовою заявою, в
якій просив розглянути справу без його
участі та без участі позивача ОСОБА_2,
зазначивши, що позовні вимоги
підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача
начальник відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Долинському
районі Івано-Франківської області
Богачов Р.А. в судовому засіданні позов
не визнав та зазначив, що даний спір не
повинен розглядатися в порядку
адміністративного судочинства,
оскільки відділення Фонду не є
суб'єктом владних повноважень в
розумінні, визначеному у ст. 3 КАС
України, а тому даний спір не
відноситься до компетенції
адміністративних судів. Щодо вимог
ОСОБА_2, то вважає їх безпідставними,
оскільки згідно зі ст. 2 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", особи, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України, мають право на
забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до закону
№ 1105, якщо нещасний випадок при
виконанні ними трудових обов»язків
стався на території України. Тобто
даний Закон не може застосовуватися до
правовідносин щодо відшкодування
шкоди отриманої внаслідок трудового
каліцтва, що виникли за часів СРСР на
території колишніх його республік.
Отже, умовою відшкодування страхової
виплати втраченого заробітку,
страхової виплати пенсії по
інвалідності та страхових виплат на
медичну і соціальну допомогу за
рахунок коштів Фонду, що передбачено
статтями 21,28 та 34 Закону № 1105, є те, що
особи, з якими стався нещасний випадок,
повинні бути застраховані в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України.
Оскільки ОСОБА_2 отримав каліцтво за
межами України, не є застрахованим в
Україні і за нього не сплачувались до
Фонду страхові внески, йому не можуть
бути виплачені страхові виплати за
рахунок страхових коштів Фонду.
Позивач вже отримує основний розмір
пенсії та належні йому виплати за
рахунок Пенсійного фонду України. Крім
того, із заявою про призначення
страхових виплат з наданням усіх
необхідних для цього документів ОСОБА_2
у Відділення Фонду не звертався.
Зокрема, він не надав трудову книжку,
довідку колгоспу «Лідумс» про середню
заробітну плату та довідку про розмір
пенсії по інвалідності. Тому
твердження позивача про бездіяльність
Відділення Фонду є безпідставними та
необґрунтованими і в задоволенні його
позову слід відмовити.

Дослідивши та оцінивши здобуті й
перевірені в судовому засіданні докази
в їх сукупності, суд приходить до
висновку, що даний позов підлягає до
часткового задоволення, виходячи з
наступного.

Згідно зі ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

За змістом ч.ч. 1 та 2 ст. 4 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" № 1105, законодавство
про страхування від нещасного випадку
складається із Основ законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, цього
Закону, Кодексу законів про працю
України, Закону України «Про охорону
праці» та інших нормативно-правових
актів. Якщо міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України,
встановлено інші норми, ніж ті, що
передбачені законодавством про
страхування від нещасного випадку, то
застосовуються норми міжнародного
договору.

Відповідно до ч.2 ст. 2 Закону № 1105,
особи, право яких на отримання
відшкодування шкоди раніше було
встановлено згідно із законодавством
СРСР або законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

Ч.1 ст. 36 даного Закону передбачено, що
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків розглядає справу про
страхові виплати на підставі заяви
потерпілого або заінтересованої особи
за наявності усіх необхідних
документів і приймає відповідні
рішення у десятиденний строк, не
враховуючи дня надходження зазначених
документів.

Як встановлено судом та
підтверджується копією акту № 2 про
нещасний випадок на виробництві від
29.04.1989 року (а.с. 52-53), 27.04.1989 року в 09.30 год.
з позивачем ОСОБА_2, який працював на
посаді механіка тваринного комплексу
«Деглі» колгоспу «Лідумс»
Паламатської с/р Мадонського району
Латвійської РСР, стався нещасний
випадок на виробництві, внаслідок
якого йому ампутовано кінці пальців
правої руки (другого, третього
четвертого та п'ятого пальця).

Відповідно до довідки ВТЄК серії А №
650186 від 12.07.1989 року (а.с. 55), ОСОБА_2
установлено інвалідність третьої
групи внаслідок трудового каліцтва
безстроково.

Згідно виписки з акту огляду по
визначенню проценту втрати
працездатності від 06.09.1989 року (а.с. 56),
позивачу ОСОБА_2 визначено 50 % втрати
професійної працездатності від даного
ушкодження внаслідок нещасного
випадку.

Таким чином у судовому засіданні
встановлено, що ОСОБА_2 під час роботи в
колгоспі «Лідумс» Паламатської с/р
Мадонського району Латвійської РСР
отримав виробничу травму внаслідок
нещасного випадку, який стався 27.04.1989
року, а тому є особою, яка потерпіла від
нещасного випадку на виробництві та на
нього розповсюджується дія Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності".

Як вбачається з відповіді на заяву
представника ОСОБА_2 за довіреністю
ОСОБА_3 за підписом начальника
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Долинському
районі Івано-Франківської області №
151/06-11 від 11.02.2013 року, відповідач вказав,
що не вбачає підстав для призначення
ОСОБА_2 щомісячної страхової виплати
втраченого заробітку.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що
бездіяльність відповідача щодо
невизнання позивача ОСОБА_2 особою, яка
потерпіла від нещасного випадку на
виробництві, на якого розповсюджується
дія Закону № 1105, є неправомірною.

При цьому суд вважає безпідставним
посилання відповідача на необхідність
застосування до даних правовідносин
Договору між Україною та Латвійською
Республікою про співпрацю в галузі
соціального забезпечення, який вступив
в силу 11.06.1999 року, оскільки цей Договір
регулює правовідносини з часу його
прийняття, а не ті, що існували на час
спірного нещасного випадку - 27.04.1989
року.

Більше того, законодавець прямо вказав
у ч.2 ст. 2 Закону №1105, що особи, право
яких на отримання відшкодування шкоди
раніше було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

При цьому право на таке забезпечення,
яке встановлено в Україні, не залежить
від того, у якій з колишніх республік
СРСР стався нещасний випадок на
виробництві із застрахованою особою
або виникло професійне захворювання,
пов'язане з виконанням нею трудових
обов'язків.

Що стосується вимог позивача про
призначення та нарахування йому пенсії
по інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання відповідно
до п.1 ч.1 ст. 21 Закону № 1105 та
призначення й нарахування йому
щомісячної страхової виплати
втраченого заробітку відповідно до п.1
ч.1 ст. 21 та ст. 34 Закону № 1105, з 11.02.2013
року, то суд вважає, що на даний
час вона до задоволення не підлягає,
оскільки встановлено, що в порушення
вимог ст.ст. 35, 36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" № 1105, він не надав
відповідачу усіх необхідних для цього
документів, зокрема, трудової книжки,
довідки колгоспу «Лідумс» про середню
заробітну плату та довідки про розмір
пенсії по інвалідності. Дані документи
не долучено позивачем і до матеріалів
справи.

На пiдставi викладеного, ст.ст. 19,22,58
Конституції України, ст.ст. 2,3,13,21,24,28,34-36
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", Порядку призначення,
перерахування та проведення страхових
виплат, затвердженого Постановою
правління Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань № 24 від
22.06.2007 року, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 22.06.2007
року за номером № 715/13982, керуючись
ст.ст. 158-163,167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позов задоволити частково.

Визнати неправомірною
бездіяльність відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Долинському
районі Івано-Франківської області щодо
невизнання ОСОБА_2 особою, яка
потерпіла від нещасного випадку на
виробництві, на яку розповсюджується
дія Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" № 1105, відмовивши в
решті позову за безпідставністю вимог.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Долинський районний суд
Івано-Франківської області протягом 10
днів з дня її проголошення, а особами,
які не були присутні в судовому
засіданні, в той же строк з часу
отримання її копії.

Суддя: