Справа № 815/4293/14
Суддя: Єфіменко К. С.
Дата ухвалення: 2014-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4293/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2014 року
м.Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі: головуючого судді
Єфіменка К.С., розглянувши у приміщені
суду в порядку письмового провадження
справу за адміністративним позовом
Дочірнього підприємства «Петрол»
Приватного підприємства
«Петрол-Форвардинг» до Березівської
ОДПІ Головного управління Міндоходів в
Одеській області, Головного управління
Міндоходів в Одеській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №
від 15.05.2014 року, №, № від
16.05.2014 року, № від 14.08.2014 року та
рішення Головного управління
Міндоходів в Одеські області від 16.06.2014
року №1305/10/15-32-10-02-07,-

ВСТАНОВИВ:

З позовом до суду звернулось Дочірнє
підприємство «Петрол» Приватного
підприємства «Петрол-Форвардинг» до
Березівської ОДПІ Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень № від 15.05.2014
року, №, № від 16.05.2014 року,
№ від 14.08.2014 року та рішення
Головного управління Міндоходів в
Одеські області від 16.06.2014 року
№1305/10/15-32-10-02-07.

В судовому засіданні 12.09.2014 року
представником позивача було подане
клопотання про розгляд справи за його
відсутності (а.с.162 т.2) в якому він
підтримав заявлені позовні вимоги в
повному обсязі, посилаючись на те, що
позивач за період січень-2013 року-лютий
2014 року правомірно сформував валові
витрати та податковий кредит з ПДВ
підтверджується відповідними
первинними документами податкового та
бухгалтерського обліку. Представник
відповідачів не заявив клопотань про
допит свідків чи експертів по цій
справі, а тому суд, на підставі положень
ч.4 ст.122, ч.6 ст.128 КАС України, ухвалив
рішення про розгляд справи в порядку
письмового провадження за наявними в
справі доказами та запереченнями.

Дослідивши наявні в справі
письмові докази суд встановив наступні
факти та обставини:

Відповідачі - Березівська ОДПІ ГУ
Міндоходів в Одеській області та
Головне управління Міндоходів в
Одеській області, на підставі ст.1
Закону України «Про державну податкову
службу», є місцевими підрозділами
центрального органу державної
виконавчої влади та згідно ст.ст.7,10,11
цього ж Закону здійснює повноваження
щодо встановлення порушень
податкового законодавства,
нарахування та стягнення
заборгованості з податків та зборів,
штрафних санкцій, надання висновків на
повернення з бюджету надмірно
сплачених податків та зборів, розгляду
скарг платників податків, а тому
позовні вимоги щодо оскарження його
актів, дій чи бездіяльності з цього
приводу, згідно ст.55 Конституції
України, ч.1, п.1 ч.2 ст.17, ст.104 КАС України,
підвідомчі адміністративним судам та
повинні розглядатись у порядку
адміністративного судочинства.

На підставі наказу керівника ДПІ від
18.05.2013 року №875 та направлення на
перевірку від 27.03.2014 року, направлень на
перевірку від 01.04.2014 року №17/22-0, 9/22-00
посадовими особою відповідача в період
з 01.04.2014 року по 14.04.2014 року була
проведена позапланова виїзна
документальна перевірка позивача з
питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2013 року по 01.03.2014 року.

За результатами зазначеної перевірки
був складений акт №460/22-00/22484671 від 28.04.2014
року (а.с.12-35 т.1), на підставі якого було
встановлено заниження податкового
зобов'язання з податку на прибуток
підприємств на суму 1649457,00 грн.,
заниження податку на додану вартість
на загальну суму 1846176,00 грн. у зв'язку із
порушенням позивачем положень п.п.139.1
ст.139, п.198.3,198.6 ст.198 Податкового кодексу
України.

За результатами проведеної перевірки
відповідачем 16.05.2014 року прийняті
податкові повідомлення-рішення №
(а.с.51 т.1) про нарахування податку на
прибуток підприємств в розмірі 1649457,00
грн., штрафних санкцій на суму 412364,00
грн., № (а.с.50 т.1) про донарахування
податкового зобов'язання з ПДВ в
розмірі 1843176,00 грн. та штрафних санкцій
в сумі 460794,00 грн., № (а.с.49 т.1) про
нарахування штрафних санкцій за
порушення порядку подання звітності з
податку на доходи фізичних осіб в
розмірі 1020,00 грн. та 14.08.2014 року №
(а.с.147 т.2) про донарахування штрафних
санкцій з податку на додану вартість в
сумі 460794,00 грн.

16.06.2014 року в порядку розгляду
первинної скарги платника податків ГУ
Міндоходів в Одеській області прийняло
рішення №1305/10/15-32-10-02-07 (а.с.61-67 т.1), яким
скарга платника податків була залишена
без задоволення та відповідно до
положень п.119.2 ст.119, п.123.1 ст.123 ПК
України, додатково нараховане штрафних
санкцій з податку на додану вартість в
розмірі 460794,00 грн., які в подальшому
були застосовані до позивача
податковим повідомленням-рішенням
відповідача - Березівською ОДПІ від
14.08.2014 року № (а.с.147 т.2).

Представник позивача не погоджується з
прийнятими податковими
повідомленнями-рішеннями та рішенням
ГУ Міндоходів в Одеській області від
16.06.2014 року оскільки вважає, що операції
по поставці позивачу товарів та послуг
з боку контрагентів підтверджені
наданими суду первинними
бухгалтерськими документами, мали
фактичний характер, а тому позивач
правомірно сформував суми валових
витрат та податкового кредиту у
вказаних податкових періодах на
підставі факту проведення оплати
вартості товарів та послуг, в тому
числі ПДВ та отримання від
постачальників податкових накладних
на відповідні суми.

Представник відповідачів -
Березівської ОДПІ ГУ Міндоходів в
Одеській області та Головного
управління Міндоходів в Одеській
області у письмових запереченнях проти
позову зазначив, що хоча суми ПДВ за
вказані податкові періоди й була
формально сплачена та підтверджена
наявними документами, але фактичних
доказів поставки товарів (послуг)
позивачу його контрагентами надано не
було ні під час проведення перевірки ні
на теперішній час, при цьому матеріали
зустрічних перевірок з контрагентами
позивача за господарськими операціями,
підтверджують позицію посадових осіб
органу ДПС щодо сумнівів товарності
вказаних операцій, що позбавляло
позивача право на формування
податкового кредиту з ПДВ та на
бюджетне відшкодування ПДВ у
відповідних податкових періодах.

Розглянувши оскаржений акт суб'єкту
владних повноважень, суд виходячи з
положень ч.3 ст.2 КАС України, проходить
до висновку, що оскаржувані позивачем
податкові повідомлення-рішення та
рішення ГУ Міндоходів в Одеській
області від 16.06.2014 року №1305/10/15-32-10-02-07
щодо розгляду первинної скарги
платника податків не відповідають
вимогам чинного законодавства,
виходячи з наступного.

Частина 2 статті 19 Конституції України
встановлює, що органи державної влади,
їх посадові особи зобов'язані діяти
лише на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що у

справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень

адміністративні суди перевіряють, чи
прийняті (вчинені) вони на підставі, у
межах

повноважень та й спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з

використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. Частиною 2 ст.71
Кодексу адміністративного судочинства
України передбачено, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладаються на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

При визначенні суми податку на додану
вартість, що підлягає включенню до
податкового кредиту та подальшому
бюджетному відшкодуванню, податковий
орган враховував наступні норми
Податкового кодексу України.

Так, відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України
для цілей оподаткування платники
податків зобов'язані вести облік
доходів, витрат та інших показників,
пов'язаних з визначенням об'єктів
оподаткування та/або податкових
зобов'язань, на підставі первинних
документів, регістрів бухгалтерського
обліку, фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п.138.2 ст.138 ПК україни
встановлено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до п.п.139.1.9 п.139 ст.139 ПК
України встановлено, що витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.У разі
втрати, знищення або зіпсуття
зазначених документів платник податку
має право письмово заявити про це
органу державної податкової служби та
здійснити заходи, необхідні для
поновлення таких документів. Письмова
заява має бути надіслана до/або разом
із поданням розрахунку податкових
зобов'язань за звітний податковий
період. Якщо платник податку не подасть
у такий строк письмову заяву та не
поновить зазначених документів до
закінчення податкового періоду, що
настає за звітним, не підтверджені
відповідними документами витрати не
включаються до витрат за податковий
звітний період та розрахунку об'єкта
оподаткування, і на суму
недосплаченого податку нараховується
пеня в розмірі 120 відсотків облікової
ставки Національного банку України.
Якщо платник податку поновить
зазначені документи в наступних
податкових періодах, підтверджені
витрати (з урахуванням сплаченої пені)
включаються до витрат за податковий
період, на який припадає таке
поновлення.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Пукнтом 198.6 ст.198 ПК України
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У
разі якщо на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, які попередньо
віднесені до податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

У відповідності до приписів ч.4,5
ст.11 КАС України судом під час
офіційного з'ясування обставин справи
досліджувалось питання щодо
товарності угод за якими позивач
формував податковий кредит з ПДВ у
звітних податкових періодах.

Так, між позивачем та ТОВ
«ГАЗУКРАЇНА-2020» 31.05.2012 року був
укладений договір поставки
нафтопродуктів №3105/12-ГСМ (а.с.68-70 т.1),
від 12.12.2012 року №1212/12-ДТ-6 (а.с.71-73 т.1),
фактичне виконання яких
підтверджується видатковими
накладними, даними журналів
синтетичного бухгалтерського обліку
позивача, податковими накладними,
товарно-транспортними накладними на
перевезення товарно-матеріальних
цінностей (а.с.74-241 т.1, а.с.1-43 т.2).

Вартість поставлених товарів, у тому
числі ПДВ була сплачена позивачем на
користь постачальника, що
підтверджується виписками банківської
установи, що обслуговує позивача
(а.с.44-83 т.2).

Окрім того, між позивачем та ТОВ
«ТОРГОВИЙ ДІМ ВЕТЕК» 03.10.2013 року був
укладений договір поставки
нафтопродуктів №125-03/10/13 (а.с.84-93 т.2),
фактичне виконання яких
підтверджується видатковими
накладними, даними журналів
синтетичного бухгалтерського обліку
позивача, податковими накладними,
товарно-транспортними накладними на
перевезення товарно-матеріальних
цінностей (а.с.94-104 т.2).

Вартість поставлених товарів, у тому
числі ПДВ була сплачена позивачем на
користь постачальника, що
підтверджується виписками банківської
установи, що обслуговує позивача
(а.с.105-108 т.2).

Фактичне поставка товарів, їх
отримання та проведення оплати їх
вартості позивачем, у тому числі ПДВ, що
підтверджується платіжними
дорученнями надавало позивачу право
сформувати валові витрати та
податковий кредит відповідних
податкових періодів на підставі
положень п.п.138.1 ст.138 та п.п.198.3, 198.6 ст.198
ПК України.

Представник відповідача вважає
зазначені вище докази недостатніми для
підтвердженням фактичного виконання
укладених позивачем договорів
поставки та купівлі-продажу товарів.

Але такий висновок посадових осіб
органу ДПС України є помилкових з
наступних підстав:

Пунктом 2 ст.3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
фінансова, податкова, статистична та
інші види звітності, що використовують
грошовий вимірювач, базуються на даних
бухгалтерського обліку.

Пунктом 1 ст.9 цього ж Закону
встановлено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо же неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Відповідно до п.2.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року №88 (надалі - Положення)
під первинними документами
розуміються документи, створені у
письмовій або електронній формах, що
фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Відповідно до п.2.4 Положення первинні
документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральній та /або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис особи, що брала
участь у здійсненні господарської
операції.

Відповідно до п.2.5 Положення документ
повинен бути підписаний особисто та
підпис може бути скріплений печаткою.

Таким чином, зазначені вище документи
первинного бухгалтерського та
податкового обліку складені у
відповідності до приписів діючого
законодавства, мають всі необхідні для
цього реквізити, а тому відповідає
критеріям належного доказу,
визначеного ст.70 КАС України.

На підтвердження своїх заперечень
представник Березівської ОДПІ
посилається на неможливість
здійснення ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ ВЕТЕК»
вказаних операцій та відсутність
декларування постачальником своїх
податкових зобов'язань, при цьому
зроблено посилання на акт про
неможливість проведення перевірки
вказаного контрагентів ДПІ у
Печерському районі м.Києва від 07.04.2014
року №1087/26-55-22-13/38809821.

Однак, вказане твердження
представника відповідача
спростовується наступними доказами.

Відповідно до свідоцтва про державну
реєстрацію, витягом з ЄДР, свідоцтвами
про реєстрацію платниками ПДВ,
довідками про взяття на податковий
облік та статистичними довідками
вказаних контрагентів
підтверджується, що ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ
ВЕТЕК» був зареєстрований, данні щодо
цього підприємства та станом на час
укладання договору надання послуг та
проведення перевірки перебували в ЄДР,
свідоцтво платника податку на додану
вартість не було анульованим
податковим органом, в зв'язку із чим,
висновок щодо неможливості
підтвердження факту надання вказаних
послуг через відсутність платника
податків за місцем своєї реєстрації та
відсутності у нього фактичної
можливості надання цих послуг не
відповідає дійсності.

Окрім того, в підтвердження власних
заперечень представник відповідача
посилається на постанову слідчого про
призначення перевірки позивача від
25.02.2014 року, яка винесена в рамках
кримінального провадження, порушеного
за фактом перевищення службових
обов'язків посадовими особами ПАТ
«Одеський НПЗ».

Однак, вказаний доказ не може бути
використаний судом під час розгляду
цієї справи згідно положень ст.70 КАС
України, оскільки надати йому оцінку
може лише компетентний суд під час
розгляду кримінальної справи та
ухвалення відповідного процесуального
рішення, яке у разі набрання ним
законної сили, відповідно до приписів
ч.1, ч.3 ст.72 КАС України може бути
використане під час розгляду цієї
справи. Представник відповідача не
надав доказів ухвалення та набрання
чинності судового вироку у
кримінальному провадженні відносно
посадових осіб контрагентів позивача.

Приймаюче оскаржене позивачем рішення
від 16.06.2014 року №1305/10/15-32-10-02-07 в частині
донарахування штрафних санкцій
платнику податків за п.119.2 ст.119, п.123.1
ст.123 ПК України, відповідач ГУ
Міндоходів в Одеській області виходив
з того, що оскільки раніше протягом 1095
днів до платника податків
застосовувались штрафні санкції з ПДВ
(податкове повідомлення-рішення від
20.12.2013 року №) штрафна санкція
повинна бути застосоване не в розмірі
25%, як то було зроблено, а в розмірі 50%, в
зв'язку із чим, платнику податків було
донараховано штрафну санкцію в розмірі
460794,00 грн.

Оскільки раніше суд прийшов до
висновку про безпідставність висновку
відповідача - Березівської ОДПІ ГУ
Міндоходів в Одеській області щодо
донарахування податкового
зобов'язання з ПДВ та штрафних санкцій
(податкове повідомлення рішення від
16.05.2014 року №) за перевірені
податкові періоди, то й застосування
відповідачем - Головним управлінням
Міндоходів в Одеській області у своєму
рішенні 16.06.2014 року №1305/10/15-32-10-02-07
положень п.119.2 ст.129, п.123.1 ст.123 ПК
України до спірних правовідносин не
відповідає закону та з огляду на
положення ч.3 ст.2 КАС України повинно
визнаватись незаконним.

Прийняте на реалізацію вказаного
рішення від 16.06.2014 року №1305/10/15-32-10-02-07
податкове повідомлення Березівської
ОДПІ від 14.08.2014 року № щодо
нарахування позивачу штрафних санкцій
в розмірі 460794,00 грн. також не відповідає
закону та підлягає визнанню
протиправним з вищенаведених підстав.

Представником відповідача не надано
додаткових доказів, які б
спростовували або ставили під сумнів
доводи представника позивача та
зазначені вище документи первинного
бухгалтерського та податкового обліку
підприємства, в зв'язку із чим, суд
погоджується з позицією представника
позивача про те, що надані ним письмові
докази є достатніми для доведення
факту постачання товарів його
контрагентами, що підтверджується
відповідними документами, висновок
податкового органу про безтоварність
цих угод є помилковим, а тому прийняті
ним податкові повідомлення-рішення та
рішення Головного управління
Міндоходів в Одеській області від
16.06.2014 року №1305/10/15-32-10-02-07 підлягають
визнанню протиправним та скасуванню на
підставі положень ч.2 ст.162 КАС України.

Разом з тим, суд вважає, що
заявлені позовні вимоги відносно
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення рішення від
15.05.2014 року № (а.с.49 т.1) про
нарахування штрафних санкцій за
порушення порядку подання звітності з
податку на доходи фізичних осіб в
розмірі 1020,00 грн. не підлягають
задоволенню з огляду на положення ч.1
ст.162 КАС України, адже представником
позивача в позовній заяві не
наведеного жодного доводу щодо
незаконності висновків працівників
органу ДПС про порушення позивачем
порядку подання звітності з податку на
доходи фізичних осіб, які були
встановлені актом перевірки, в зв'язку
із чим, вказані дії та рішення органу
ДПС України є законними з огляду на
положення ч.3 ст.2 КАС України, що
унеможливлює визнання незаконним акт
суб'єкту владних повноважень, який був
прийнятий за їх наслідками.

Судові витрати розподілити у
відповідності до вимог ст.94 КАС
України.

Керуючись ст.ст.94,158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позовні вимоги
задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення Березівської
ОДПІ Головного управління Міндоходів в
Одеській області №, № від
16.05.2014 року, № від 14.08.2014 року.

3. Визнати протиправним та
скасувати рішення Головного
управління Міндоходів в Одеській
області від 16.06.2014 року №1305/10/15-32-10-02-07.

4. В задоволенні решти
позовних вимог відмовити.

Постанова може бути
оскаржена до Одеського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня отримання повного тексту
постанови.

Суддя
Єфіменко К.С.