Справа № 2а-5761/10/1370
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" серпня 2014 р. м. Київ
К/800/3521/14

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Винокурова К.С., Штульман І.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні в порядку касаційного
провадження адміністративну справу за
позовом управління Пенсійного фонду
України в Личаківському районі м.
Львова до відділу Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області в особі підрозділу
примусового виконання рішень відділу
Державної виконавчої служби про
скасування постанови про накладення
штрафу за касаційною скаргою
управління Пенсійного фонду України в
Личаківському районі м. Львова на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 8 липня 2010
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 20 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2010 року управління Пенсійного
фонду України в Личаківському районі м.
Львова звернулося до суду із
зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог
зазначало, що 17 червня 2010 року на адресу
управління Пенсійного фонду України в
Личаківському районі м. Львова
надійшла постанова головного
державного виконавця відділу
Державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області Шестак О.В. про накладення на
позивача штрафу за невиконання рішення
суду у розмірі 510 грн. На думку позивача
зазначена постанова є безпідставною та
незаконною, оскільки в законодавстві
України не має визначення поняття
«мінімальна пенсія за віком» як
розрахункової величини для обчислення
розміру пенсії відповідно до Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни». Зокрема, позивачем було подано
заяву про роз'яснення резолютивної
частини судового рішення, що є
підставою для зупинення виконання
провадження. Просив визнати
неправомірними дії відділу Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області в особі підрозділу примусового
виконання рішень відділу Державної
виконавчої служби; скасувати постанову
ВП № 19106535 від 14 червня 2010 року про
накладення штрафу.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 8 липня 2010
року в задоволенні позову управління
Пенсійного фонду України в
Личаківському районі м. Львова
відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 20 грудня 2013
року апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Личаківському районі м. Львова
залишено без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 8 липня 2010
року - без змін.

Вказуючи на допущені, на думку
управління Пенсійного фонду України в
Личаківському районі м. Львова, судами
неповне з'ясування обставин, які мають
значення у справі, та порушення норм
чинного матеріального та
процесуального законодавства, що
призвело до неправильного вирішення
даного спору, позивач просить
скасувати постановлені судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
та прийняти нове судове рішення, яким
задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
при розгляді справи по суті
встановлено, що 11 травня 2010 року
головним державним виконавцем
підрозділу примусового виконання
рішень відділу Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області було відкрито
виконавче провадження ВП № 19106535 з
примусового виконання виконавчого
листа №2а-9894/08, виданого 16 квітня 2011
року Львівським окружним
адміністративним судом про
зобов'язання управління Пенсійного
фонду України в Личаківському районі м.
Львова провести нарахування та виплату
на користь ОСОБА_2 підвищення до пенсії
за віком відповідно до статті 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» за періоди з 19 грудня 2007 року по
31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по
31 грудня 2008 року, з урахуванням статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум.
Боржнику надано строк до 18 травня 2010
року для добровільного виконання
судового рішення.

Позивач звернувся до суду із заявою про
зупинення виконавчого провадження, у
якому зазначив, що кошти державного
бюджету на виплату відповідного
підвищення до пенсії не виділялись, а
тому невиконання рішення суду має
місце не з вини управління Пенсійного
фонду України в Личаківському районі м.
Львова.

У зв'язку із невиконанням судового
рішення добровільно, 14 червня 2010 року
державним виконавцем підрозділу
примусового виконання рішень відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області винесено постанову
про накладення на управління
Пенсійного фонду України в
Личаківському районі м. Львова у
розмірі 510 грн.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Згідно із частиною 2 статті 25 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження. У постанові державний
виконавець вказує про необхідність
боржнику самостійно виконати рішення у
строк до семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Виконання рішень за якими боржник
зобов'язаний особисто вчинити певні
дії або утриматись від їх вчинення
здійснюється відповідно до статті 75
Закону України «Про виконавче
провадження».

Частиною 2 статті 75 Закону України «Про
виконавче провадження» у разі
невиконання зазначених вимог без
поважних причин державний виконавець
накладає на боржника штраф відповідно
до статті 89 цього Закону і не пізніше
п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення.

Згідно із частиною 1 статті 87 вказаного
Закону, в редакції, чинній на час
існування спірних правовідносин, у
разі невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

Як встановлено судом першої інстанції,
резолютивна частина судового рішення,
яке підлягало виконанню, складалася з
двох частин: про зобов'язання
управління Пенсійного фонду України в
Личаківському районі м. Львова
нарахувати підвищення до пенсії за
віком ОСОБА_2 відповідно до статті 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» за періоди з 19 грудня 2007
року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008
року по 31 грудня 2008 року, з урахуванням
статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум, а також
про виплату зазначених коштів.

Виконання судового рішення у цій
частині не потребує будь-якого
фінансування, а тому позивач міг і
повинен був його виконати у
встановлені державним виконавцем
строки, оскільки поважних причин, які
би перешкоджали виконанню судового
рішення у цій частині не було.

Враховуючи, що у встановлений
державним виконавцем строк, позивач не
вчинив жодних дій по виконанню
судового рішення, не провів
відповідних перерахунків сум, які
підлягали виплаті на підставі судового
рішення, суди першої та апеляційної
інстанцій прийшли до обґрунтованих
висновків про правомірність дій
державного виконавця при винесенні
постанови про накладення штрафу.

Звернення позивача до
адміністративного суду із заявою про
роз'яснення судового рішення
відповідно до положень статей 34, 35
Закону України «Про виконавче
провадження» в редакції, чинній на час
існування спірних правовідносин, не
було підставою для зупинення
виконавчого провадження.

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій. Не може бути
скасовано судове рішення з мотивів
порушення норм процесуального права,
якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржувані судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
постановлені з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
доводами касаційної скарги висновки,
викладені в судових рішеннях, не
спростовуються, підстави для їх
скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити в
задоволенні касаційної скарги.

Керуючись статтями 210, 220, 220-1, 223, 224, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Личаківському районі м. Львова
залишити без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 8 липня 2010
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 20 грудня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Винокуров К.С.

Штульман І.В.