Справа № 821/2217/14
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2014-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2014 р.м. ХерсонСправа № 821/2217/1410
год. 30 хв.

Херсонський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Попова В.Ф.,

при секретарі: Якущенко К.Ю.,

за участю:

представників позивача - Ревери І.К.,
Шевцової О.В.,

представників відповідача - Юдіна В.В.,
Старюченко І.С., Савчишкіної О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом приватного підприємства
"Єврокомершл Дистриб'юшн"

до Державної податкової інспекції у м.
Херсоні Головного управління
Міндоходів у Херсонській області

про визнання нечинними податкових
повідомлень-рішень,

встановив:

Приватне підприємство ПП "Єврокомершл
Дистриб'юшн" (далі - ПП "Єврокомершл
Дистриб'юшн", позивач) звернулось до
суду з адміністративним позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Херсоні Головного управління
Міндоходів у Херсонській області (далі
- ДПІ у м. Херсоні, відповідач), в якому
просить визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення від 04.03.2014 №№
, , , якими позивачеві
збільшено грошові зобов'язання з
податку на прибуток на 326283,50 грн., у тому
числі за основним платежем на 291791,00
грн., з податку на додану вартість на
218652,5 грн., у тому числі за основним
платежем на 174378,00 грн. та із земельного
податку з юридичних осіб на 71405,12 грн., у
тому числі за основним платежем на 56852,12
грн.

ПП "Єврокомершл Дистриб'юшн" як
юридична особа зареєстроване 1 грудня
2010 року, як платник податків перебуває
на обліку в ДПІ у м. Херсоні, основним
видом діяльності є неспеціалізована
оптова торгівля.

В січні-лютому 2014 року Державною
податковою інспекцією у м. Херсоні
проведено документальну планову
виїзну перевірку ПП "Єврокомершл
Дистриб'юшн" з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 3 грудня 2010
року по 31 грудня 2012 року, про що
складено акт від 19.02.2014 № 56/21-03-22-01/37353912
(далі - акт № 56, акт перевірки).

За актом перевірки грошові
зобов'язання з податку на прибуток за
податковим повідомленням-рішенням №
0 збільшено через встановлення
порушень податкового законодавства,
які полягають в заниженні доходів на
224813,00 грн., у тому числі за 1 квартал 2011
року на 1932,00 грн., за 2-4 квартали 2011 року
на 6629,00 грн. та за 2012 рік на 216252,00 грн., та
завищенні витрат на 1097612,00 грн., у тому
числі за 1 квартал 2011 року на 48246,00 грн.,
за 1-4 квартали 2011 року на 607640,00 грн. та за
2012 рік на 441726,00 грн.

Заниження доходів за перевірені
податкові періоди встановлено шляхом
порівняння даних декларацій позивача з
податку на прибуток з даними
бухгалтерського обліку доходів
позивача. Аналогічно, завищення
валових витрат позивача, показників
рядка 05.1 декларації "Собівартість
придбаних та реалізованих товарів…",
інших витрат встановлено шляхом
порівняння даних податкової звітності
з даними бухгалтерського обліку
позивача.

За актом № 56 на збільшення грошових
зобов'язань з податку на додану
вартість за податковим
повідомленням-рішенням №
вплинуло завищення позивачем
податкових зобов'язань на 91958,00 грн. та
завищення податкового кредиту на 345424,00
грн.

Під час перевірки формування
податкових зобов'язань відповідач
встановив, що позивач у грудні 2012 року
не здійснив коригування податкових
зобов'язань у бік зменшення на 100000,00
грн. у зв'язку з поверненням коштів ТОВ
ВКФ "Еліт Пласт" та не відобразив у
складі податкових зобов'язань продаж
ПП Пешенку К.М. у сумі 8042,00 грн.

Під час перевірки правомірності
формування податкового кредиту за
перевірені податкові періоди
відповідач встановив, що позивач до
податкового кредиту неправомірно
відніс:

ПДВ у сумі 228976,00 грн. по податковим
накладним, за якими минуло 365 днів з
моменту їх складення;

у червні 2011 року - ПДВ у сумі 8700,00 грн. по
податковій накладній, включеній до
складу податкового кредиту квітня 2011
року;

ПДВ у сумі 100203,00 грн. по операціям з ПП
"Бізнес Пік" без підтвердження їх
використання у межах господарської
діяльності;

ПДВ по операціям з ТОВ "НВО "Юбі
Сі-Промо" у сумі 617,00 грн., яке не
задекларувало зобов'язання з продажу
позивачеві на суму ПДВ 617,00 грн.

Крім того, позивач не відобразив
коригування податкового кредиту у бік
зменшення на 6928,00 грн. по отриманим
розрахункам коригувань.

Податковим повідомленням-рішенням №
збільшено грошові зобов'язання
із земельного податку з юридичних осіб
у зв'язку з тим, що позивач не обчислив
земельний податок із земельної ділянки
з моменту придбання нерухомості, яка
знаходилась на цій земельній ділянці.
Земельний податок позивачем обчислено
з моменту реєстрації прав власності на
земельну ділянку.

В судовому засіданні представники
позивача підтримали заявлені вимоги,
мотивують їх тим, що відповідач під час
обчислення грошових зобов'язань за
спірними податковими
повідомленнями-рішеннями не вірно
застосовував положення Податкового
кодексу України та іншого
законодавства України з оподаткування.

Так, позивач вважає, що відповідач при
обчисленні витрат та податкового
зобов'язання з податку на прибуток
неправомірно не врахував у складі
витрат вартість придбаних у 1 кварталі
2011 року товарів у кількості 1344 штук на
загальну суму 290181,09 грн., придбання яких
відображено по бухгалтерському
рахунку 22 "товарно-матеріальні
цінності на складі". Позивач стверджує,
що у 1 кварталі 2011 року відповідно до
Закону України від 28.12.1994 № 334/94 ВР "Про
оподаткування прибутку підприємств"
формування витрат здійснювалось,
виходячи з дати їх придбання.

Позивач не погоджується з виключенням
відповідачем із складу податкового
кредиту ПДВ по податковим накладним,
по яким минуло 365 днів з моменту їх
складення. Наполягає, що спірний
податковий кредит сформовано по
податковим накладним, складеним в
межах 365 днів з моменту їх складення,
податкові накладні від 10.11.2011 № 2291 та
від 28.11.2011 № 5929 включені ним до
податкового кредиту декларації з ПДВ
за листопад 2012 року, а податкові
накладні від 12.12.2011 № 2663, від 22.12.2011 № 5348,
від 28.12.2011 № 6980 включені до складу
податкового кредиту грудня 2012 року, що
відповідає вимогам Податкового
кодексу України.

Протиправним, на думку позивача, є
висновок відповідача щодо завищення
податкового кредиту по операціям з ПП
"Бізнес Пік", у якого позивачем придбано
паливно-мастильні матеріали, що були
використані для організації
транспортних перевезень в межах
господарської діяльності ПП
"Єврокомершл Дистриб'юшн".

Позивач вважає, що не може нести
відповідальність за несплату
зобов'язань з ПДВ його постачальниками
і тому заперечує проти зменшення
податкового кредиту по відносинам з
ТОВ "НВО "Юбі Сі-Промо", яке не
задекларувало зобов'язання з продажу
позивачеві.

Не погоджується позивач також із
збільшенням грошових зобов'язань із
земельного податку, у зв'язку з тим, що
положеннями ст. 126 Земельного кодексу
України передбачено перехід права
власності на земельну ділянку з
моменту державної реєстрації цих прав.
Позивач вважає, що обов'язки щодо
сплати земельного податку у зв'язку з
придбанням земельної ділянки та
будівлі на цій земельній ділянці
виникають після переходу права
власності саме на цю земельну ділянку.
Таке право власності було
зареєстровано у квітні 2012 року, а не у
квітні 2011 року (коли була придбана лише
будівля). З цих причин позивач просить
визнати протиправними та скасувати
спірні податкові повідомлення-рішення.

Представники відповідача проти позову
заперечували, просили відмовити в його
задоволенні, вважають, що об'єкти
оподаткування за актом перевірки та
податкові зобов'язання за спірними
податковими повідомленнями-рішеннями
обчислені правомірно.

Крім того, пояснили суду, що дані
бухгалтерського рахунку № 22 за 1
квартал 2011 року не прийняті до уваги
при обчисленні витрат за цей
податковий період через те, що придбані
товарно-матеріальні цінності за цим
рахунком на кінець звітного періоду
знаходились на складі і тому у разі
включення до складу витрат мали бути
враховані при розрахунку приросту
покупних запасів позивача за вимогами
Закону № 334/94-ВР.

Відповідач погоджується з періодами
включення позивачем до складу
податкового кредиту несвоєчасно
отриманих податкових накладних на
загальну суму 228976,76 грн. У той же час
відповідач стверджує, що позивач
податкові накладні від 10.11.2011 № 2291 та
від 28.11.2011 № 5929 включив до складу
декларації з ПДВ за листопад 2012 року,
яку було надано 18.12.2012 року, а податкові
накладні від 12.12.2011 № 2663, від 22.12.2011 № 5348,
від 28.12.2011 № 6980 включені до складу
декларації з ПДВ грудня 2012 року, яку
надано 18.01.2013 року.

На думку відповідача, спірні податкові
накладні включено до складу
податкового кредиту грудня 2012 року та
січня 2013 року під час подачі декларації
з ПДВ податковому органу, оскільки
вважає, що дата формування податкового
кредиту визначається датою надання
декларації з ПДВ до податкового органу.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши
письмові докази у справі, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Як визначено у акті перевірки позивача,
висновки про заниження доходу та
завищення витрат і, як наслідок,
заниження грошових зобов'язань з
податку на прибуток, відповідачем
зроблено шляхом порівняння даних
декларацій з податку на прибуток з
даними бухгалтерського обліку
позивача.

Оцінюючи спосіб перевірки показників
звітності позивача з податку на
прибуток, який обрав відповідач за
актом перевірки, суд зазначає, що
діючим у 2010-2012 року податковим
законодавством України не
передбачалось чіткої регламентації
щодо організації та ведення
податкового обліку для визначення
об'єктів оподаткування та обчислення
податку на прибуток. З цих причин суд
вважає, що для визначення об'єктів
оподаткування для обчислення податку
на прибуток платник податків мав
використовувати показники
бухгалтерського обліку з урахуванням
специфіки їх включення до складу
доходів та витрат, що передбачені
Податковим кодексом України від 02.12.2010
№ 2755-VІ.

Позивач, вважаючи неправомірними
висновки відповідача, не підтвердив
свої дані даними бухгалтерського
обліку та не довів існування власного
податкового обліку доходів та витрат
для складання декларації з податку на
прибуток та обчислення податкових
зобов'язань з цього податку. Тому суд
вважає належним чином підтвердженими
висновки відповідача про заниження
доходів та завищення витрат позивача
за перевірені податкові періоди 2010-2012
років, які податковий орган склав,
виходячи з даних бухгалтерського
обліку позивача.

Під час розгляду справи позивач
наголошував, що відповідач під час
визначення показників витрат за 1
квартал 2011 року не врахував вартості
придбаних у 1 кварталі 2011 року товарів у
кількості 1344 штуки на загальну суму
290181,09 грн., придбання яких відображено
по бухгалтерському рахунку 22
"товарно-матеріальні цінності на
складі". Суд вважає помилковою цю думку
позивача у зв'язку із наступним.

У 1 кварталі 2011 року оподаткування
прибутку підприємств здійснювалось на
засадах, визначених Законом України
від 28.12.1994 № 334/94-ВР "Про оподаткування
прибутку підприємств" (далі - Закон №
334). За цим Законом дата виникнення
права платника податків для формування
валових витрат визначалась виходячи з
дати отримання товарів (робіт, послуг)
або з дати оплати їх вартості, у
залежності від того, яка подія
наступила раніше.

У той же час, на кінець звітного
податкового періоду у відповідності з
п. 5.9. ст. 5 Закону № 334 платник податку
мав вести податковий облік приросту
(убутку) балансової вартості товарів
(крім тих, що підлягають амортизації, та
цінних паперів), сировини, матеріалів,
комплектуючих виробів,
напівфабрикатів, малоцінних предметів
(далі - запасів) на складах, у
незавершеному виробництві та залишках
готової продукції, витрати на
придбання та поліпшення (перетворення,
зберігання) яких включаються до складу
валових витрат згідно з цим Законом (за
винятком тих, що отримані безкоштовно).
У разі коли балансова вартість таких
запасів на кінець звітного періоду
перевищує їх балансову вартість на
початок того ж звітного періоду,
різниця включається до складу валових
доходів платника податку у такому
звітному періоді. У разі коли балансова
вартість таких запасів на кінець
звітного періоду є меншою за їх
балансову вартість на початок того ж
звітного періоду, різниця включається
до складу валових витрат платника
податку у такому звітному періоді.

Таким чином, шляхом складання
розрахунку приросту (убутку) покупних
запасів платник податку фактично
коригував обчислені валові витрати на
вартість придбаних, але не
використаних у господарській
діяльності запасів протягом
відповідного податкового періоду.

Як видно із даних позивача по
бухгалтерському рахунку 22
"товарно-матеріальні цінності на
складі" відображено придбання товарів,
які залишились не використані
позивачем у господарській діяльності,
тобто знаходились на складі. Виходячи з
цього суд вважає, що не включення
відповідачем вартості придбаних
товарів до складу валових витрат
позивача за 1 квартал 2011 року по
бухгалтерському рахунку № 22 не
вплинуло на визначення розміру
оподатковуваного прибутку за цей
податковий період.

Враховуючи зазначене, суд приходить до
висновку про обґрунтованість
обчислення грошових зобов'язань
відповідачем за податковим
повідомленням-рішенням № і
відмовляє позивачеві у вимогах про
його скасування.

За податковим повідомленням-рішенням
№ 000912200 позивачеві збільшено грошові
зобов'язання із земельного податку з
юридичних осіб у зв'язку з тим, що
позивач не обчислив цей податок на
земельну ділянку з моменту придбання
нежитлової будівлі у квітні 2011 року.

Як встановлено судом, позивач з квітня
2011 року має право власності на
нежитлову будівлю, а з квітня 2012 року -
право власності на земельну ділянку
площею 1,2131 га, на якій розташована ця
будівля. З моменту отримання права
власності на будівлю до реєстрації
права власності на земельну ділянку
земельний податок не сплачував. За цей
період позивачеві нарахований
земельний податок в сумі 56852,12 грн. та
винесено податкове
повідомлення-рішення. Свою позицію
позивач обґрунтовує положеннями ст. 125
Земельного кодексу України, згідно з
якою право власності на земельну
ділянку виникає з моменту державної
реєстрації цього права.

Але Податковим кодексом України
передбачено, що власники землі та
землекористувачі сплачують плату за
землю з дня виникнення права власності
або права користування земельною
ділянкою. При переході права власності
на будівлю, споруду (їх частину) податок
за земельні ділянки, на яких
розташовані такі будівлі, споруди (їх
частини), з урахуванням прибудинкової
території сплачується на загальних
підставах з дати державної реєстрації
права власності на нерухоме майно (п.п.
287, 287.6 цього Кодексу).

Таким чином, Податковий кодекс України
не ставить в залежність дату
виникнення податкового обов'язку із
сплати земельного податку від дати
набуття права власності на земельну
ділянку, на якій розташована будівля,
право власності на яку платник
податків набув раніше. Земельний
податок підлягає сплаті з дати
державної реєстрації права власності
на таку будівлю.

За таких обставин суд вважає
правомірним обчислення грошових
зобов'язань за податковим
повідомленням-рішенням № 000912200 і
відмовляє позивачеві у його
скасуванні.

За податковим повідомленням-рішенням
№ позивачеві збільшено грошові
зобов'язання з ПДВ на загальну суму
218652,50 грн., у тому числі за основним
платежем на 174378,00 грн. Виходячи з тексту
акта перевірки позивачеві зменшено
податкові зобов'язання за перевірені
податкові періоди на 91958,00 грн. та
встановлено завищення податкового
кредиту на загальну суму 345424,0 грн.
Таким чином загальний підсумок
перевірки у вигляді різниці зазначених
сум, має скласти 243466,00 грн.
донарахованих податкових зобов'язань
за основним платежем проти 174378,0 грн.,
визначених відповідачем у спірному
податковому повідомлені-рішенні.
Причину такого відхилення в акті
перевірки № 56 відповідачем не
обґрунтовано, тому суд при визначенні
розміру грошових зобов'язань за
вказаним податковим
повідомленням-рішенням виходить із
обставин, встановлених в ході розгляду
справи.

За актом № 56 під час перевірки
формування податкових зобов'язань
відповідач встановив, що позивач у
грудні 2012 року не здійснив коригування
податкових зобов'язань у бік зменшення
на 100000,00 грн. у зв'язку з поверненням
коштів ТОВ ВКФ "Еліт Пласт" та не
відобразив у складі податкових
зобов'язань продаж ПП Пешенко К.М. у
сумі 8042,00 грн. Під час розгляду справи
позивач визнав наявність цих порушень,
опис цих порушень цілком узгоджується
з вимогами податкового законодавства
України і тому суд погоджується з цими
висновками відповідача.

Погодився позивач також із висновками
відповідача про неправомірне
віднесення до складу податкового
кредиту червня 2011 року ПДВ у сумі 8700,00
грн. по податковій накладній, включеній
до складу податкового кредиту квітня
2011 року, та неправомірне не
відображення коригування щодо
зменшення податкового кредиту у сумі
6928,00 грн. Тому, враховуючи опис цих
порушень, викладений у акті № 56, суд
вважає правомірним висновок
відповідача про завищення податкового
кредиту по цим операціям на загальну
суму 15628,00 грн.

За актом № 56 відповідачем також
встановлено, що позивач несвоєчасно
подав декларації з ПДВ за серпень та
листопад 2011 року та за січень і
березень 2012 року. Факт несвоєчасності
надання декларацій з ПДВ не
спростовано позивачем, тому суд вважає
промірним застосування до позивача
штрафних санкцій за це порушення
податкового законодавства України.

У той же час суд не може погодитись з
висновками відповідача про
необхідність зменшення позивачем
податкового кредиту у сумі 617,00 грн.,
сформованого по відносинам з ТОВ "НВО
"Юбі Сі-Промо", у зв'язку тим, що
постачальник не задекларував
податкові зобов'язання з продажу
позивачеві.

Податкове законодавство України
передбачає індивідуальну
відповідальність платників податків
за виконання власних податкових
обов'язків, у тому числі щодо включення
до складу податкових зобов'язань
складених та наданих покупцям
податкових накладних. Податковий
кодекс України не обмежує права
покупця на податковий кредит
відображенням чи не відображенням
зобов'язань продавцем і тому суд вважає
неправомірним зменшення відповідачем
податкового кредиту позивача по
операціям з ТОВ "НВО "Юбі Сі-Промо" на
617,00 грн.

Не знайшов свого підтвердження в ході
розгляду справи висновок відповідача
про завищення податкового кредиту
позивача на 228976,00 грн. у зв'язку з
включенням до його складу податкових
накладних, по яких минуло 365 днів з
моменту їх складання, що на думку
відповідача є порушенням п. 198.6 ст. 198 ПК
України.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку
контролюючим органом суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу. У разі якщо платник
податку не включив у відповідному
звітному періоді до податкового
кредиту суму податку на додану
вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної.

Як встановлено судом, позивач із
загальної суми спірного податкового
кредиту 228976,00 грн. сформував податковий
кредит за податковими накладними від
10.11.2011 № 2291 та від 28.11.2011 № 5929 у
листопаді 2012 року, а за податковими
накладними від 12.12.2011 № 2663, від 22.12.2011 №
5348, від 28.12.2011 № 6980 - податковий кредит
грудня 2012 року.

На думку суду дата віднесення
податкової накладної до податкового
кредиту має визначатись виходячи з
дати початку періоду, на який припадає
таке віднесення ПДВ по відповідній,
належним чином складеній податковій
накладній. Тому помилковою є позиція
відповідача, що датою віднесення
податкової накладної до складу
податкового кредиту слід вважати дату
подання декларації з ПДВ до
податкового органу, оскільки дата
декларування податкового кредиту та
дата його формування не є тотожними
поняттями. У зв'язку з цим суд вважає
неправомірними висновки відповідача
про зменшення податкового кредиту
позивача на 228976,00 грн.

За актом перевірки відповідачем
встановлено завищення податкового
кредиту позивача на 100203,00 грн. у зв'язку
з віднесенням до його складу ПДВ по
операціям з ПП "Бізнес Пік" без
підтвердження використання придбаних
товарів у межах оподатковуваної
господарської діяльності позивача. За
цими операціями позивач у ПП "Бізнес
Пік" придбавав плавно-мастильні
матеріали та використовував їх для
обслуговування транспортних засобів,
які були у користуванні платника
податку.

Відповідач стверджує, що у подорожніх
листах на списання паливно-мастильних
матеріалів не вказано маршрут руху
транспортних засобів, відсутні
відмітки у пунктах прийому та
відвантаження вантажів. На думку
відповідача, вказані недоліки в
оформленні подорожніх листів не
доводять зв'язок використаних
паливно-мастильних матеріалів з
оподатковуваною господарською
діяльністю позивача і тому відповідач,
керуючись приписами п. 198.3 ст. 198 ПК
України, зменшує податковий кредит по
операціям позивача з придбання
паливно-мастильних матеріалів у ПП
"Бізнес Пак".

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду зокрема у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Виходячи з цього, суд вважає, що платник
податку під час придбання та
подальшого використання придбаних
товарів зобов'язаний забезпечити таке
придання та використання такими
документами, які дозволяли б
встановити зв'язок такого придбання
(використання) з оподатковуваною
господарською діяльністю платника
податків.

Під час перевірки відповідачем
встановлено, що документами для
списання паливно-мастильних
матеріалів у зв'язку з експлуатацією
транспортного засобу у позивача були
подорожні листи, інших документів, які
підтверджували б напрями використання
придбаних паливно-мастильних
позивачем не надано. З цих причин суд
вважає, що подорожні листи автомобілів
або інші подібні документи позивача
мають містити відомості про вантаж та
його переміщення, які дозволяли б
встановити приналежність вантажу та
необхідність його переміщення за
участю автотранспорту з
оподатковуваною господарською
діяльністю позивача.

Надані суду екземпляри подорожніх
листів не містять відомостей про
вантаж та даних про конкретне
переміщення цього вантажу, незважаючи
на те, що форма подорожнього листа
передбачає такі розділи як зазначення
номеру прикладених
товарно-транспортних накладних.
Відсутність такої інформації у
подорожньому листі унеможливлює
встановити зв'язок здійснених
перевезень з оподатковуваною
господарською діяльністю позивача,
пов'язаною з отриманням
оподатковуваних доходів. Тому суд
вважає правомірним виключення із
складу податкового кредиту позивача
ПДВ у сумі 10203,00 грн. по операціям з
придбання паливно-мастильних у ПП
"Бізнес Пік".

За таких обставин суд вважає
обґрунтованим збільшення відповідачем
грошових зобов'язань з податку на
додану вартість за податковим
повідомленням-рішенням № за
основним платежем на 23873,00 грн. (- 91958,0 - (-
8700,0 - 6928,0 - 100203,0)), за штрафними санкціями
на 6648,00 грн. ((23873*25%) +(170*4), всього на суму
30521,00 грн.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. В
адміністративних справах про
протиправність рішень суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти позову.

В порушення ч. 2 ст. 71 КАС України ДПІ у м.
Херсоні як суб'єкт владних повноважень
не довела правомірність податкового
повідомлення-рішення від 04.03.2014 №
в частині збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на 188131,50 грн., в тому числі за
основним платежем на 150505,00 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями на
37626,50 грн.

За таких обставин суд задовольняє
позовні вимоги частково.

Керуючись ст. ст. 158-163, 167 КАС України,
суд,

постановив:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати частково протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у м. Херсоні
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області від 4 березня 2014
року № в частині збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на 188131,50 грн. (сто
вісімдесят вісім тисяч сто тридцять
одна гривня п'ятдесят копійок), в тому
числі за основним платежем на 150505,00 грн.
(сто п'ятдесят тисяч п'ятсот п'ять
гривень нуль копійок) та за штрафними
(фінансовими) санкціями на 37626,50 грн.
(тридцять сім тисяч шістсот двадцять
шість гривень п'ятдесят копійок).

В задоволенні решти позовних -
відмовити.

Стягнути з приватного підприємства
"Єврокомершл Дистриб'юшн" () недоплачений судовий збір у сумі
4384,80 грн. (чотири тисячі триста
вісімдесят чотири гривні вісімдесят
копійок) до державного бюджету.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України чи
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлений строк. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 10 вересня 2014 р.

Суддя
Попов
В.Ф.

кат. 8.3.1