Справа № 872/13956/13
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

08 липня 2014 рокусправа № 0870/10729/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Добродняк І.Ю

суддів:
Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Новошицька О.О.

за участю представників:

позивача: - Мандров О.А. дов
від 31.03.2014

Губіцький І.Й. - директор

Минько І.В. дов від 31.03.2014

відповідача: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Пологівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області

на постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 30 квітня 2013
року

у справі № 0870/10729/12

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма Авангард»

до Пологівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області

про визнання нечинними та скасування
та скасування податкових
повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма Авангард"
звернулось до суду з позовом до
Пологівської міжрайонної державної
податкової інспекції в Запорізькій
області Державної податкової служби, в
якому просило визнати нечинними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення:

- № від 13.09.2012 про нарахування
податку на додану вартість на суму 89785,00
грн. та штрафних санкцій на суму 40666,75
грн.;

- № від 02.07.2012 про застосування
штрафних санкцій за порушення Закону
України "Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" на суму 1,00 грн.;

- № від 02.07.2012 про нарахування
податку з доходів фізичних осіб на суму
8709,42 грн. та штрафних санкцій на суму
2177,36 грн.;

- № від 13.09.2012 про нарахування
орендної плати за землю у сумі 2503,75 грн.
та штрафних санкцій на суму 795,94 грн.;

- № від 19.09.2012 про нарахування
податку на додану вартість на суму 31369,00
грн. та штрафних санкцій на суму 30904,25
грн.

Позовні вимоги обґрунтовані
неправомірністю висновків податкового
органу, викладених в акті перевірки від
11.06.2012, і безпідставністю, у зв'язку з
цим, донарахування підприємству
грошових зобов'язань з певних податків
та застосування штрафних санкцій,
здійснене згідно оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 30.04.2013 позов
задоволено. Постанову суду мотивовано
відсутністю підтвердження під час
судового розгляду справи
обґрунтованості та правомірності
висновків податкового органу щодо
виявлених перевіркою порушень.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову першої інстанції
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволені позову. Доводи
апеляційної скарги по суті є
висновками проведеної відповідачем
планової документальної виїзної
перевірки. Відповідач зазначає, що
судом першої інстанції не в повному
обсягу досліджені обставини по справі
та помилково тлумачено та застосовано
норми чинного законодавства.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про час і місце
судового засідання відповідач
повідомлений судом належним чином.

Позивач проти задоволення апеляційної
скарги заперечує, вважає оскаржувану
постанову суду першої інстанції цілком
обґрунтованою та правомірною.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Обставини, пов'язані з проведенням
Пологівською МДПІ позапланової
документальної виїзної перевірки ТОВ
«Агрофірма Авангард» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.04.2009 по
31.03.2012, валютного та іншого
законодавства за період з 01.04.2009 по
31.03.2012 (акт перевірки від 11.06.2012
№214/2201/03749000, т.1, а. с.57-122; т.2, 23-56),
встановлені під час цих перевірок
порушення вимог податкового
законодавства та зміст прийнятого на
підставі вказаного акту перевірки та
за результатами процедури
адміністративного оскарження спірних
податкових повідомлень-рішень
відображені в постанові Запорізького
окружного адміністративного суду від
30.04.2013 і відповідають матеріалам даної
справи.

Спір між сторонами щодо арифметичних
обрахунків відсутній.

ТОВ "Агрофірма Авангард", не
погодившись з винесеними відповідачем
на підставі вказаного акту перевірки
податковими повідомленнями-рішеннями,
оскаржило їх, звернувшись з даним
адміністративним позовом до суду.

З огляду на фактичні обставини справи,
норми законодавства, що регулюють
спірні правовідносини, колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції
про безпідставність оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень.

З 01.01.2011 набрав чинності Податковий
кодекс України.

Відповідно до ст.58 Конституції України
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі, а тому до
правовідносин, які виникли у цій справі
до набрання чинності Податковим
кодексом України слід застосовувати
норми законів, які діяли на момент
виникнення правовідносин, тобто Закон
України «Про податок на додану
вартість», до тих же правовідносин, які
виникли після набрання чинності
Податковим кодексом України слід
застосовувати норми Податкового
кодексу України.

При цьому, колегія суддів зауважує на
тому, що, оскільки підставою прийняття
спірних податкових повідомлень-рішень
стали висновки акту перевірки від
11.06.2012, то для вирішення спору
необхідним є дослідження
правомірності та обґрунтованості саме
цих висновків.

Щодо податкового повідомлення-рішення
№ від 13.09.2012.

Обґрунтований розрахунок грошових
зобов'язань, визначених у вказаному
податковому повідомленні-рішенні
(основний платіж) 89 785 грн., в матеріалах
справи відсутній, відповідачем не
поданий.

Як зазначено в акті перевірки, в ході
перевірки виявлено порушення п.3.1 ст.3,
п.п.4.1, 4.2 ст.4, п.п.7.3.1 п.7.3, п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7,
ст.8-1 Закону України «Про податок на
додану вартість», п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187,
п.188.1 ст.188, п.198.6 ст.198, ст.209 ПК України,
порушено п.п.5.1.1 п.5.1, п.п.5.4.1, п.п.5.4.3 п.5.4
ст.5, п.п.7.5.1, п.п.7.5.2, п.п.7.5.4, п.п.7.5.6, п.п.7.5.8
п.7.5, п.7.1 ст.7, п.п.10.2.1, п.п.10.2.2, п.п.10.2.4,
п.п.10.2.8, п.п.10.2.10 п.10.2 ст.10, п.14.1, п.14.2, п.14.4
ст.14 Інструкції про порядок приймання,
транспортування, зберігання, відпуску
та обліку нафти і нафтопродуктів на
підприємствах і організаціях України,
затвердженою Наказом Мінпаливенерго
України, Мінекономіки України,
Мінтрансу та зв'язку України,
Державного комітету України з питань
технічного регулювання та споживчої
політики від 20.05.2008 р. № 281/171/578/155
(зареєстрованого у Мін'юсті України
02.09.2008 р. за № 805/15496), ст.17, п.1 ст.67, п.1 п.7
ст.179, ст.180 Господарського Кодексу
України, ст.ст.203, 208, 215, 228, 626, 629, 655, 658, 662,
664 Цивільного Кодексу України;
Інструкції про порядок реєстрації
виданих, повернутих і використаних
довіреностей на одержання цінностей,
затвердженої наказом Мінфіну України
від 16.05.96 № 99 (зареєстровано в Мін'юсті
України 12.06.96 р. за №293/1318), ст.ст.13, 15, 16, 18
Закону України «Про перевезення
небезпечних вантажів» від 06.04.2000 №
1644-ІІІ, Постанови КМУ від 29.01.99 № 104 «Про
заходи щодо запобігання надзвичайним
ситуаціям під час перевезення
небезпечних вантажів автомобільним
транспортом» (із змінами та
доповненнями), ст.1, п.1 ст.9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» від
16.07.99 р. № 996/ХІV, п.19 ст.2, ч.2 ст.9
Бюджетного кодексу України, п.198.1, п.198.3
ст.198 ПК України, що призвело до
збільшення підприємству грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 130 451,75 грн., у
т. ч. 89 785 грн. - за основним платежем та 40
666,75 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями (т.1, а. с.16).

Перевіркою встановлено:

- ТOB «Агрофірма Авангард» не включило
до складу податкових зобов'язань у
податкових деклараціях по податку на
додану вартість (загальних) 14150,75 грн.
податок на додану вартість по
операціях, які не відносяться до
сільськогосподарських (реалізація
товарів невласного виробництва), а
саме: в червні 2009 року - 4582,22 грн., в
травні 2010 року - 5918,53 грн. від реалізації
амофосу та насіння соняшнику «Драгон»
і «Титанік», в березні 2011 року - 3650 грн.
від реалізації селітри. Вказані суми
ПДВ TOB «Агрофірма Авангард» включило до
складу податкових зобов'язань у
податкових деклараціях по податку на
додану вартість (скорочених) за
відповідні звітні періоди.

Податковим органом зроблено висновок,
що TOB «Агрофірма Авангард» порушило
вимоги статті 8-1 Закону України «Про
податок на додану вартість» і статті 209
ПК України.

Підприємство в порушення вимог п.3.1 ст.3,
п.4.1 ст.4, п.п.7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість» та
п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188 ПК
України не включило до складу
податкових зобов'язань у податковій
декларації по податку на додану
вартість (скороченій) податок на
додану вартість за жовтень 2009 року - 4400
грн. по операціях з реалізації ячменю TOB
«Укрпродагро» згідно з податковою
накладною від 31.10.2009 № 2, у податковій
декларації по податку на додану
вартість (загальній) за березень 2012
року - 3218,11 грн. від реалізації послуг
трактора, наданих ДП «Запорізький
облавтодор» згідно з податковою
накладною від 16.03.2012 р. № 2.

Підприємство включило до складу
податкового кредиту у деклараціях по
податку на додану вартість
(спеціальних) 75 991,84 грн. податок на
додану вартість по операціях з
придбання бензину А-76 та дизельного
пального в кількості 59529 літрів у TOB
«Авеста Олеум» (м.Донецьк) згідно з
податковими накладними (перелік
наведено в акті перевірки) в порушення
вимог п.198.3 ст.198 ПК України завищило
податковий кредит по взаємовідносинах
з TOB «Авеста Олеум» на 75 991,83 грн. ПДВ;

Підприємство в порушення вимог п.п.7.4.5
п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на
додану вартість» завищило податковий
кредит у спеціальній податковій
декларації по податку на додану
вартість за серпень 2010 року на 12 877,92
грн. за рахунок подвійного включення до
його складу податку на додану вартість
по податковій накладній від 08.07.2010 № 439,
отриманій від ТОВ «Українська аграрна
лізингова компанія» (ПДВ в сумі 12877,92
грн. включено до рядка 10.1 та одночасно
до рядка 16.1 декларації).

Підприємство в порушення вимог п.п.7.4.5
п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на
додану вартість», п.198.6 ст.198 ПК України
завищило податковий кредит по податку
на додану вартість внаслідок
включення сум податку на додану
вартість, які не підтверджені
податковими накладними, в червні 2009
року на 222 грн. по контрагенту ПАТ
«Маріупольський металургійний
комбінат ім.Ілліча», у березні 2011 року в
сумі 59 грн. по контрагенту КП
«Облводоканал». Зазначене
підтверджується наявними
розбіжностями між сумами податкових
зобов'язань і податкового кредиту за
даними системи автоматизованого
співставлення на рівні ДПА України.

Стосовно висновків податкового органу
про включення підприємством до складу
податкового кредиту у деклараціях по
податку на додану вартість
(спеціальних) 75 991,84 грн. по
взаємовідносинах з TOB «Авеста Олеум»
колегія суддів зазначає наступне.

Вказані висновки податкового органу
ґрунтуються на даних актів ДПІ у
Київському районі м.Донецька від 14.10.2011
№ 2176/23-3-36306133 та від 06.12.2011 № 7536/15-2/36306133
про результати зустрічних звірок TOB
«Авеста Олеум» з питань підтвердження
реальності здійснення господарських
операцій за період з 01.01.2011 по 30.06.2011 та
за серпень 2011 року, яким встановлено, що
TOB «Авеста Олеум» за податковою адресою
не знаходиться, про що було складено
акт виходу за юридичною адресою від
05.11.2011 №2141/23-313/316500115.

Згідно з даними податкової звітності у
підприємства відсутні основні фонди,
чисельність працюючих - 3 особи.
Інформація щодо наявності виробничих,
складських, торгівельних та офісних
приміщень у TOB «Авеста Олеум» відсутня.
На підставі матеріалів, отриманих від
органів ДПС регіонів, було встановлено
нікчемність правочинів, укладених TOB
«Авеста Олеум» з контрагентами -
постачальниками по ланцюгу постачання.
Також вказаними перевірками було
встановлено відсутність у TOB «Авеста
Олеум» актів приймання ТМЦ, технічних
паспортів, сертифікатів якості
продукції, товарно-транспортних
накладних, квитанцій та інших
документів, що засвідчують фактичне
здійснення господарських операцій з
покупцями.

За результатами перевірок
підприємства - контрагента ДПІ у
Київському районі м.Донецька
встановлено, що фінансово-господарська
діяльність TOB «Авеста Олеум»
здійснювалась поза межами правового
поля, що у свою чергу свідчить про не
набуття належним чином цивільної
право-дієздатності TOB «Авеста Олеум»,
фінансово-господарські
взаємовідносини між ТОВ «Авеста Олеум»
та його контрагентами є фіктивними
правочинами та такими, що вчинені без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювались цими правочинами.
Фактично виявлено факти оформлення TOB
«Авеста Олеум» операцій з придбання та
продажу ТМЦ, що не мали реального
товарного характеру, та не пов'язані з
господарською діяльністю
підприємства. TOB «Авеста Олеум»
здійснювало діяльність, спрямовану на
здійснення операцій, пов'язаних з
наданням податкової вигоди третім
особам. Єдиною метою проведення
документування фактично не здійснених
господарських операцій по отриманню
продукції від TOB «Авеста Олеум» до його
покупців, є отримання податкової
вигоди для контрагентів TOB «Авеста
Олеум», і як наслідок несплата платежів
до бюджету. Враховуючи вищенаведене,
всі операції купівлі-продажу TOB «Авеста
Олеум» не спричиняють реального
настання правових наслідків, а отже, є
нікчемними по ланцюгу до
«вигодонабувача».

Згідно п.138.2 ст.138 ПК України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу
витрат:витрати, не пов'язані з
провадженням господарської
діяльності, а саме витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку (п.п.139.1.9.
п.139.1 ст.139 ПК України).

У відповідності до п.198.2. ст.198 ПК
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше;

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно положень п.198.6 ст.198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

За приписами статей 183 та 184 ПК України
про реєстрацію особи платником податку
на додану вартість їй органом
державної служби надається свідоцтво
про реєстрацію як платника податку.
Реєстрація особи як платника податку
на додану вартість діє до дати її
анулювання.

Системний аналіз правових норм
свідчить про те, що податкова накладна
як звітний податковий документ, що є
підставою для включення покупцем у
податковому обліку до податкового
кредиту сум податку на додану вартість,
сплачених (нарахованих) у зв'язку з
придбанням товарів (робіт, послуг), що
підлягають використанню в його
господарській діяльності, має таке
юридичне значення при обов'язковій
умові нарахування податку та
виписування податкової накладної
особою, яка зареєстрована як платник
податку на додану вартість у порядку,
встановленому Податковим кодексом
України.

Частиною 2 статті 71 КАС України
обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення
покладається саме на відповідача (якщо
він заперечує проти адміністративного
позову).

Доказів того, що станом на момент
проведення господарської операції
позивачем з ТОВ «Авеста Олеум», вказане
підприємство не знаходились в Єдиному
реєстрі як юридична особа та не було
платником ПДВ, відповідачем суду не
надано.

Факт реальності здійснення
вищевказаних господарських операцій
між позивачем та ТОВ «Авеста Олеум»
підтверджується первинними
документами, які містяться в
матеріалах справи і які були
досліджені судом першої інстанції.
Такими документами, зокрема, є договори
на постачання нафтопродуктів (ПММ),
видаткові накладні, рахунки-фактури,
податкові накладні, платіжні
доручення, що підтверджують оплату
позивачем придбаних ПММ, витяг з книги
обліку продуктів і матеріалів,
товарно-транспортні накладні (т.1, а.
с.126, 127, 129-134, 135-143; т.2, а. с.64-69, 77, 78, 108, 109).

Про перевезення паливно-мастильних
матеріалів свідчать
товарно-транспортні накладні, які
виписані СПД ФЛ ОСОБА_5, наявність
дозволу у якого на надання відповідних
послуг підтверджені матеріалами
справи (т.3, а. с.35).

Виходячи із змісту вказаних документів
в їх сукупності, вбачається, що вони
містять всі обов'язкові реквізити, що
передбачені ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», в розумінні
вказаного Закону є первинними, такими,
що підтверджують здійснення
відповідної господарської операції.

З цього приводу, колегія суддів
зауважує, що відсутність
товарно-транспортних накладних та
сертифікатів якості при наявності
інших первинних документів не може
бути свідченням відсутності факту
реальності здійснених операцій,
наявність цих документів жодним чином
не пов'язана з виникненням права на
податковий кредит з податку на додану
вартість.

Податкові накладні, на підставі яких
позивачем суми податку на додану
вартість включені до складу
податкового кредиту, складені ТОВ
«Авеста Олеум» у відповідності до
вимог ст. 201 Податкового кодексу
України, відповідають положенням
Наказу ДПА України від 21.12.2010 № 969,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України від 29.12.2010 за № 1401/18696
«Про затвердження форми Податкової
накладної та Порядку її заповнення».

Використання позивачем придбаних у TOB
«Авеста Олеум» паливно-мастильних
матеріалів у власній господарській
діяльності відповідачем не
спростовано.

Доказів порушень відображення
вищевказаних господарських операцій в
бухгалтерському та податковому обліку
позивача матеріали справи не містять.

Посилання відповідача на той факт, що
правочини між позивачем та ТОВ «Авеста
Олеум» мають ознаки нікчемності, не
створюють юридичних наслідків та
здійснені без мети настання реальних
наслідків, не приймається колегією
суддів до уваги зважаючи на наступне.

Законодавчо встановлені вимоги,
необхідні для чинності правочину (ст.203
ЦК України), позивачем та його
контрагентом дотримані. Також
господарські зобов'язання з поставки
товару (паливно-мастильних матеріалів)
не містять ознак фіктивності (вчинених
без наміру створення правових
наслідків, які обумовлювалися
відповідними правочинами). Крім того,
відповідно до ст.234 Цивільного кодексу
України фіктивний правочин визнається
судом недійсним.

Відповідачем вказана норма
законодавства не врахована, належні
докази на підтвердження викладених в
акті перевірки доводів щодо
відсутності фактичного здійснення
господарських операцій з поставки
відповідачем не зазначені, суду не
подані. Жодний документ, який в
установленому порядку встановлював би
відповідні факти та був обов'язковим
для застосування на всій території
України, в матеріалах справи відсутній.
Податковим органом не надано суду
доказів недійсності укладених
позивачем договорів, використання ним
придбаних паливно-мастильних
матеріалів у неоподатковуваних
операціях.

Дії позивача та його контрагента,
вчинені на виконання укладених
договорів, направленні саме на
створення наслідків, які обумовлені
правовою природою договорів такого
виду.

Також укладені позивачем з ТОВ «Авеста
Олеум» договори не містять умов та
ознак, які б свідчили про їх
суперечність інтересам держави та
суспільства або порушував публічний
порядок.

Чинним законодавством України не
передбачено обов'язку сторони договору
перевіряти повноваження контрагента
на підписання первинних
бухгалтерських та податкових
документів, як і не передбачено
відповідальності сторони договору за
порушення її контрагентом вимог
чинного законодавства при укладанні
договору. У тому випадку, якщо не
доказано обізнаності сторони договору
про факт порушення законодавства його
контрагентом на момент укладання
договору, вважається, що така сторона
діяла правомірно.

Колегією суддів встановлено, що
укладені позивачем з ТОВ «Авеста
Олеум» договори відповідають вимогам
чинного законодавства України, мають
своїм наслідком зміну у майновому
стані учасників правочину, є
економічно виправданими, а факт
виконання господарських зобов'язань
сторін підтверджується первинними та
податковими документами.

Належні докази, які б свідчили про
порушення з боку контрагента позивача
ТОВ «Авеста Олеум», які б позбавляли
позивача права на віднесення
відповідних сум до податкового кредиту
відповідачем не подані, в матеріалах
справи такі докази відсутні.

Відповідач, зробивши в акті перевірки
висновок про нікчемність правочину, не
міг керуватися лише припущеннями щодо
фіктивності (нікчемності) укладених
договорів. В даному випадку позиція
податкового органу базується на
виявлених податковим органом
порушеннях, допущених при здійсненні
господарської діяльності контрагентом
ТОВ «Авеста Олеум».

Проте, статтею 61 Конституції України
встановлений індивідуальний характер
відповідальності юридичної особи.

Також зі змісту вищенаведених норм
вбачається, що Податковий кодекс
України не ставить право позивача на
формування податкового кредиту в
залежність від декларування
постачальниками, в тому числі і по
ланцюгу постачання, своїх податкових
зобов'язань та/або від сплати ними сум
податку на додану вартість до бюджету.

Податковий орган не надав жодних
доказів на підтвердження того, що
позивач, як платник податку, діяв без
належної обачності й обережності і
йому було відомо про можливі порушення,
які допускав його контрагент, або що
самостійною діловою метою здійснення
господарських операцій з
вищевказаними підприємствами було
одержання позивачем податкової вигоди.

Щодо відсутності трудових ресурсів,
складських приміщень тощо у
контрагента позивача ТОВ «Авеста
Олеум», посилання податкового органу
на відсутність у
підприємства-контрагента умов,
необхідних для здійснення
господарської операції, само по собі не
свідчить про фіктивність
господарської операції, адже
підприємство-постачальник може
здійснювати реальні торговельні
операції та не обов'язково має бути
виробником товару чи послуги.

Посилання відповідача на факти,
виявлені податковим органом та
зафіксовані в актах щодо ТОВ «Авеста
Олеум», покладені в основу позиції
відповідача, не приймається колегією
суддів до уваги, оскільки інформація,
що міститься у зазначених вище актах,
за встановлених вище фактичних
обставин не може бути підставою для
висновку про недійсність укладених
позивачем з вказаним підприємством
правочинів.

Відповідачем у ході судового розгляду
справи не надано суду належних доказів
встановлення вини та умислу позивача
щодо порушення публічного порядку та
завдання шкоди державі, не надано суду
і відповідного вироку суду щодо
посадових осіб позивача
постановленого у кримінальній справі
щодо знищення, пошкодження майна чи
незаконного заволодіння ним, тощо.

Акт перевірки від 11.06.2012 не тільки не
містить посилань на вину позивача, яка
виразилась в намірі позивача порушити
публічний порядок, а й не доводить
умислу позивача на порушення
публічного порядку, не містить
посилання і на те, в чому таке порушення
полягає.

Також акт перевірки від 11.06.2012 фактично
не містить посилань на відсутність
документів бухгалтерського обліку та
порушення саме позивачем будь-яких
норм чинного податкового
законодавства України.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що позивачем податковий кредит
за господарською операцією з ТОВ
«Авеста Олеум» сформований правомірно,
отже є безпідставним збільшення
Пологівською МДПІ грошового
зобов'язання підприємству з податку на
додану вартість у сумі 75 991,83 грн.

Стосовно виявленого відповідачем
завищення податкового кредиту у
спеціальній податковій декларації по
податку на додану вартість за серпень
2010 року на 12 877,92 грн. за рахунок
подвійного включення до його складу
ПДВ по податковій накладній від 08.07.2010
№ 439, отриманої від ТОВ «Українська
аграрна лізингова компанія» (ПДВ в сумі
12877,92 грн. включено до рядка 10.1 та
одночасно до рядка 16.1 декларації).

Суд першої інстанції вірно встановив,
що позивач є сільськогосподарським
підприємством, яке має право обрати
спеціальний режим оподаткування
передбачений ст.8-1 Закону України «Про
податок на додану вартість» від 03.04.97 №
168/97-ВР.

Так, відповідно до п.8-1.1 ст.8-1 Закону №
168/97-ВР резидент, який провадить
підприємницьку діяльність у сфері
сільського і лісового господарства та
рибальства та відповідає критеріям,
встановленим у пункті 8-1.6 цієї статті
(далі - сільськогосподарське
підприємство), може обрати спеціальний
режим оподаткування.

Згідно із спеціальним режимом
оподаткування сума податку на додану
вартість, нарахована
сільськогосподарським підприємством
на вартість поставлених ним
сільськогосподарських товарів
(послуг), не підлягає сплаті до бюджету
та повністю залишається у
розпорядженні такого
сільськогосподарського підприємства
для відшкодування суми податку,
сплаченої (нарахованої) постачальнику
на вартість виробничих факторів, а за
наявності залишку такої суми податку -
для інших виробничих цілей (п.8-1.2 ст.8-1).

Якщо сума податку на додану вартість,
сплачена (нарахована)
сільськогосподарським підприємством
постачальнику на вартість виробничих
факторів, перевищує суму податку,
нараховану по операціях з поставки
сільськогосподарських товарів
(послуг), то різниця між такими сумами
не підлягає бюджетному відшкодуванню
(п.8-1.3 ст.8-1 Закону № 168/97-ВР).

Відповідно до п.п.8-1.15.1 п.8-1.15 ст. 8-1
Закону № 168/97-ВР для цілей цієї статті
застосовуються такі терміни: виробничі
фактори:

а) товари (послуги), які придбаваються
сільськогосподарським підприємством
для їх використання у виробництві
сільськогосподарської продукції, а
також основні фонди, які придбаваються
(споруджуються) з метою їх використання
у виробництві сільськогосподарської
продукції.

У разі якщо товари (послуги), основні
фонди, виготовлені та/або придбані,
використовуються
сільськогосподарським підприємством
частково для виготовлення
сільськогосподарських товарів
(послуг), а частково для інших товарів
(послуг), то сума сплаченого
(нарахованого) податкового кредиту
розподіляється виходячи з частки
використання таких товарів (послуг),
основних фондів в операціях
сільськогосподарського виробництва та
відповідно в інших операціях.

Аналогічне за змістом правове
регулювання спірних правовідносин
передбачено ст.209 ПК України.

За твердженням відповідача бюджет
зазнав втрат внаслідок не декларування
позивачем у спеціальній податковій
декларації податкового зобов'язання у
податковій декларації по податку на
додану вартість (скороченій) за
жовтень 2009 року - 4 400 грн. по операціях з
реалізації ячменю ТОВ «Укрпродагро»
згідно з податковою накладною від
31.10.2009 № 2 та помилкове включення до
рядків 10 і 16 спеціальної податкової
декларації за серпень 2010 року
податкового кредиту по податковій
накладній від 08.07.2010 № 439, отриманій від
ТОВ «Українська аграрна лізингова
компанія» в сумі 12 877,92 грн.

Проте, всупереч приписів ч.2 ст.71 КАС
України, відповідачем не надано
доказів того, позивач в порушення
спеціального режиму оподаткування
використовував ці кошти не за цільовим
призначенням.

Стосовно порушення підприємством
вимог пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону № 168/97-ВР,
п.198.6 ст.198 ПК України - завищення
податкового кредиту з податку на
додану вартість внаслідок включення
сум податку на додану вартість, які не
підтверджені податковими накладними, в
червні 2009 року на 222 грн. по контрагенту
ПАТ «Маріупольський металургійний
комбінат ім.Ілліча», у березні 2011 року в
сумі 59 грн. по контрагенту КП
«Облводоканал», що підтверджується
наявними розбіжностями між сумами
податкових зобов'язань і податкового
кредиту за даними системи
автоматизованого співставлення на
рівні ДПА України, колегія суддів
зазначає наступне.

За приписами п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону №
168/97-ВР та п.198.6 ст.198 ПК України не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами).

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем суми податку на додану
вартість за податковими накладними в
червні 2009 року на 222 грн. по контрагенту
ПАТ «Маріупольський металургійний
комбінат ім.Ілліча», у березні 2011 року в
сумі 59 грн. по контрагенту КП
«Облводоканал» належним чином
відображені у податковому обліку
підприємства і копії їх надані до
матеріалів справи.

Щодо даних баз автоматизованої системи
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту, то колегія
судів звертає увагу, що такі дані не
можуть нести для суду доказового
значення щодо показників податкової
звітності, оскільки, по-перше,
зазначена база створена для службового
користування податковими органами, а,
по-друге, її дані формуються не лише на
підставі податкової звітності, але й на
підставі висновків актів перевірок,
тож показники податкової звітності і
дані системи співставлення можуть не
відповідати один одному.

Крім того, навіть за наявності факту не
відображення контрагентом платника
податку податкових зобов'язань,
зазначена обставина не позбавляє
такого платника податку права на
формування податкового кредиту і
валових витрат за операціями з таким
контрагентом. Так, невиконання
контрагентом своїх обов'язків перед
бюджетом не може бути підставою для
неможливості формування валових
витрат та податкового кредиту на
підставі господарських операцій інших
суб'єктів господарювання, оскільки, як
зазначено вище, у ст.61 Конституції
України закріплено індивідуальний
характер відповідальності.

Отже, вірним є висновок суду першої
інстанції щодо скасування податкового
повідомлення-рішення № від
13.09.2012, яким підприємству безпідставно
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на
загальну суму 130 451,75 грн., в тому числі
за основним платежем у розмірі 89 785 грн.
та за штрафними (фінансовими) санкціями
у розмірі 40 666,75 грн. (т.1, а. с.16).

Щодо податкового повідомлення-рішення
№ від 02.07.2012.

За порушення п.1 ст.3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» на підставі п.1 ст.17 вказаного
Закону до Підприємства застосовано
штрафні санкції на суму 1 грн. згідно
податкового повідомлення-рішення №
від 02.07.2012 (т.1, а. с.17).

Згідно п. 1 ст. 3 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" від 06.07.95 № 265/95-ВР суб'єкти
господарювання, які здійснюють
розрахункові операції в готівковій
та/або в безготівковій формі (із
застосуванням платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів тощо) при
продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані:
проводити розрахункові операції на
повну суму покупки (надання послуги)
через зареєстровані, опломбовані у
встановленому порядку та переведені у
фіскальний режим роботи реєстратори
розрахункових операцій з
роздрукуванням відповідних
розрахункових документів, що
підтверджують виконання розрахункових
операцій, або у випадках,
передбачених цим Законом, із
застосуванням зареєстрованих у
встановленому порядку розрахункових
книжок.

Відповідно до п.1 ст.17 Закону № 265/95-ВР
за порушення вимог цього Закону до
суб'єктів господарювання, які
здійснюють розрахункові операції за
товари (послуги), за рішенням
відповідних органів державної
податкової служби України
застосовуються фінансові санкції у
таких розмірах: у разі встановлення
протягом календарного року в ході
перевірки факту: проведення
розрахункових операцій з
використанням реєстраторів
розрахункових операцій або
розрахункових книжок на неповну суму
вартості проданих товарів (наданих
послуг); непроведення розрахункових
операцій через реєстратори
розрахункових операцій з фіскальним
режимом роботи; невідповідності суми
готівкових коштів на місці
проведення розрахунків сумі коштів,
зазначеній у денному звіті, а в разі
використання розрахункової книжки -
загальній сумі продажу за
розрахунковими квитанціями, виданими з
початку робочого дня; нероздрукування
відповідного розрахункового
документа, що підтверджує виконання
розрахункової операції, або проведення
її без використання розрахункової
книжки на окремому господарському
об'єкті такого суб'єкта господарювання:
вчинене вперше - 1 гривня.

В акті перевірки від 11.06.2012 встановлено
незастосування позивачем РРО при
реалізації товарів невласного
виробництва за готівку (т.1, а. с.108-114)
колегія суддів вважає безпідставними з
огляду на відсутність фіксування в
акті перевірки наявності у
Підприємства зареєстрованого у
визначеному чинним законодавством
порядку РРО (електронний
контрольно-касовий апарат, електронний
контрольно-касовий реєстратор,
комп'ютерно-касова система тощо) через
який останнє здійснювало б торгівлю.

Посилання відповідача на порушення при
зазначенні реквізитів у видаткових
касових ордерів не стосуються п.1 ст.3
Закону № 265/95-ВР і є порушенням абз.1,
п.3.5, глави 3 Положення про ведення
касових операцій в національній валюті
в Україні, затвердженого постановою
Правління Національного банку України
від 15.12.2004 № 637, за наслідками виявлення
якого відповідачем застосовані
штрафні санкції у сумі 1 730 506,68 грн.

При цьому, питання про застосування
штрафних санкцій за порушення порядку
ведення касових операцій у сумі 1730507,68
грн. не було предметом розгляду у суді
першої інстанції, а рішення про
застосування цих санкцій скасовано
податковим органом вищого рівня у
процедурі адміністративного
оскарження рішень податкових органів.

Отже, вірним є висновок суду першої
інстанції щодо скасування податкового
повідомлення-рішення № від
02.07.2012, яким до Підприємства
безпідставно застосовані штрафні
(фінансові) санкції у розмірі 1 грн. (т.1,
а. с.17).

Щодо податкового повідомлення-рішення
№ від 02.07.2012.

Перевіркою встановлено, що в
результаті порушення підприємством
абз.«г», «д» п.п.4.2.9 п.4.2 ст.4 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» не утримано та не
перераховано до бюджету податку з
доходів фізичних осіб на загальну суму
8709,42 грн., у тому числі за 2009 рік в сумі
8709,42 грн., яке полягає у тому, що:

- позивачем не включено до складу
сукупного місячного оподаткованого
доходу громадян суми коштів, виданих
працівникам під звіт і не повернутих у
встановлений законодавством строк,
внаслідок чого донараховано суми 961,29
грн. податку з доходів фізичних осіб;

- відповідно до наданих авансових
звітів у перевіреному періоді
працівники підприємства звітували за
одержані під звіт кошти за документами
невстановленого зразка - товарні чеки
та акти на придбання продукції, які не
містили всіх обов'язкових реквізитів,
чим порушено вимоги п.2 ст.9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні», тому
витрати у 51653,68 грн. визнані такими, що
не підтверджені відповідними
документами та з посиланням на п.«г»
п.п.4.2.9 п.4.2 ст.4 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб»,
внаслідок чого податковим органом
донараховано 7748,13 грн. податку з
доходів фізичних осіб за
травень-жовтень 2009 року (т.1, а. с.100-106).

Так, згідно пп.«г», «д» п.п.4.2.9 п.4.2 ст.4
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» від 22.05.2003 № 889-IV до
складу загального місячного
оподатковуваного доходу включаються:
дохід, отриманий платником податку від
його працедавця як додаткове благо (за
винятками, передбаченими пунктом 4.3
цієї статті), а саме у вигляді:

г) суми грошового або майнового
відшкодування будь-яких витрат або
втрат платника податку, крім тих, що
підлягають обов'язковому
відшкодуванню згідно із законом за
рахунок бюджету або звільняються від
оподаткування згідно з цим Законом;

д) суми фінансової допомоги, включаючи
суми боргу платника податку,
анульованого кредитором за його
самостійним рішенням, не пов'язаним з
процедурою банкрутства.

Відповідно до п.2.11 наведеного вище
Положення № 637 видача готівкових
коштів під звіт або на відрядження
(далі - під звіт) здійснюється
відповідно до законодавства України.

Видача готівкових коштів під звіт на
закупівлю сільськогосподарської
продукції та заготівлю вторинної
сировини, крім металобрухту,
дозволяється на строк не більше 10
робочих днів від дня видачі готівкових
коштів під звіт, а на всі інші виробничі
(господарські) потреби на строк не
більше двох робочих днів, уключаючи
день отримання готівкових коштів під
звіт.

Якщо підзвітній особі одночасно
видана готівка як на відрядження,
так і для вирішення в цьому
відрядженні виробничих (господарських)
питань (у тому числі для закупівлі
сільськогосподарської продукції у
населення та заготівлі вторинної
сировини), то строк, на який видана
готівка під звіт на ці завдання, може
бути продовжено до завершення терміну
відрядження.

Видача відповідній особі готівкових
коштів під звіт проводиться за умови
звітування нею у встановленому
порядку за раніше отримані під звіт
суми.

Звітування за одержані під звіт
готівкові кошти здійснюється
відповідно до законодавства України.

За визначенням, наведеним у п.1.1 ст.1
Закону № 889-IV, додаткові блага - кошти,
матеріальні чи нематеріальні
цінності, послуги, інші види доходу, що
виплачуються (надаються) платнику
податку його працедавцем
(самозайнятою особою), якщо такий дохід
не є заробітною платою чи виплатою,
відшкодуванням чи компенсацією за
цивільно-правовими угодами,
укладеними з таким платником податку
(далі - інші виплати і винагороди).

Відповідно до п.1.2 ст.1 Закону № 889-IV
дохід - сума будь-яких коштів, вартість
матеріального і нематеріального майна,
інших активів, що мають вартість, у
тому числі цінних паперів або
деривативів, одержаних платником
податку у власність або нарахованих на
його користь, чи набутих незаконним
шляхом у випадках, визначених
підпунктом 4.2.16 пункту 4.2 статті 4 цього
Закону, протягом відповідного звітного
податкового періоду з різних джерел як
на території України, так і за її
межами.

Щодо виданих працівникам і не
повернутих сум, то, судом першої
інстанції досліджено надані позивачем
копії первинних документів: книги
обліку по рахунку 372 «Розрахунки з
підзвітними особами», копій видаткових
касових ордерів, авансових звітів, які
додані до матеріалів справи.

При цьому, судом першої інстанції
обґрунтовано встановлено, що
відповідачем не врахована
заборгованість позивача перед
підзвітними особами на початок
періоду, який перевірявся, в зв'язку чим
висновки відповідача про неповне
звітування підзвітними особами про
видані під звіт кошти матеріалами
справами не доведені належними
доказами.

Щодо визнання витрат у сумі 51653,68 грн.
такими, що не підтверджені
відповідними документами, з причин
того, товарні чеки та акти на придбання
продукції не містили всіх обов'язкових
реквізитів, то авансовими звітами,
актами виконаних робіт, товарними
чеками, накладними на продаж товарів,
що містяться в матеріалах справи, такі
висновки відповідача спростовують (т.2,
а. с.195-198; т.3, а. с.15-34, 58-106).

Тим більш, що як вірно зазначено судом
першої інстанції, стаття 10 Закону
України «Про державну податкову службу
в Україні» та стаття 20 ПК України не
наділяють органи ДПС повноваженнями
щодо визнання первинних документів в
якості доказів при проведенні
перевірки.

Отже, правомірним є висновок суду
першої інстанції щодо скасування
податкового повідомлення-рішення №
від 02.07.2012, яким підприємству
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб на
загальну суму 10886,78 грн., у т. ч. за
основним платежем у розмірі 8 709,42 грн.
та за штрафними (фінансовими санкціями)
у розмірі 2177,36 грн. (т.1, а. с.18).

Щодо податкового повідомлення-рішення
№ від 13.09.2012.

Підприємству за порушення ст.ст.14, 15, 17
Закону України «Про плату за землю»
збільшено суму грошового зобов'язання
з орендної плати з юридичних осіб на
загальну суму 3299,69 грн., в тому числі за
основним платежем у розмірі 2 503,75 грн.
та за штрафними (фінансовими) санкціями
у розмірі 795,94 грн. (т.1, а. с.19).

При цьому, посадові особи податкового
органу зазначають про недекларування
підприємством суми орендної плати за
користування земельною ділянкою в
розмірі 0,1612 га за період з 01.03.2010 по
31.12.2010, внаслідок чого занижено суму
орендної плати за землю 2 834,43 грн. (т.1,
а.с.114-116).

Згідно ч.ч.1, 2 ст.14 Закон Закону України
«Про плату за землю» від 03.07.92 № 2535-XII
платники земельного податку, а також
орендної плати за земельні ділянки
державної або комунальної власності
(крім громадян) самостійно обчислюють
суму земельного податку та орендної
плати щороку за станом на 1 січня і до 1
лютого поточного року подають
відповідному органу державної
податкової служби за
місцезнаходженням земельної ділянки
податкову декларацію на поточний
рік за формою, встановленою
центральним податковим органом, з
розбивкою річної суми рівними
частками за місяцями. Подання такої
декларації звільняє від обов'язку
подання щомісячних декларацій.

Платник податків має право подавати
щомісячно нову звітну податкову
декларацію, що не звільняє його від
обов'язку подання податкової
декларації до 1 лютого поточного року,
у тому числі і за нововідведені
земельні ділянки, що не звільняє від
обов'язку подання податкової
декларації протягом місяця з дня
виникнення права на нововідведену
земельну ділянку, протягом 20
календарних днів місяця наступного
за звітним.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону № 2535-XII
власники землі та землекористувачі
сплачують земельний податок, а також
орендну плату за земельні ділянки
державної та комунальної власності з
дня виникнення права власності або
права користування земельною
ділянкою.

У ч.ч.1 ст.17 вказаного Закону визначено,
що податкове зобов'язання по
земельному податку, а також по
орендній платі за землі державної та
комунальної власності, визначене у
податковій декларації на поточний
рік, сплачується рівними частками
власниками та землекористувачами
земельних ділянок за
місцезнаходженням земельної ділянки
за базовий податковий (звітний)
період, який дорівнює календарному
місяцю, щомісячно протягом 30
календарних днів, наступних за
останнім календарним днем звітного
(податкового) місяця.

Податкове зобов'язання по
земельному податку, а також по
орендній платі за землі державної та
комунальної власності, визначене у
новій звітній податковій декларації, у
тому числі і за нововідведені земельні
ділянки, сплачується власниками та
землекористувачами земельних
ділянок за місцезнаходженням
земельної ділянки за базовий
податковий (звітний) період, який
дорівнює календарному місяцю,
щомісячно протягом 30 календарних днів,
наступних за останнім календарним днем
звітного (податкового) місяця.

Між ТОВ «Агрофірма Авангард» та
Кузнецівською сільською радою
укладено договір оренди земельної
ділянки від 01.03.2010 (т.1, а. с.56-59).

З копії платіжного доручення № 448 від
28.12.2010 про сплату орендної плати за
землю за 2010 рік згідно договору оренди
від 01.03.2010 вбачається, що позивач
виконав свої обов'язки по сплаті до
бюджету орендної плати за землю за 2010
рік (т.2, а. с.168).

При цьому, позивач не спростовує факту
неподання податкової декларації за 2010
рік, що спричинило недекларування суми
орендної плати за користування
земельною ділянкою в розмірі 0,1612 га,
яка надана в оренду Кузнецівською
сільською радою згідно договору оренди
земельної ділянки від 01.03.2010.

Разом з тим, за приписами Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (чинного у 2010 році) та
Податкового кодексу України неподання
податкової декларації має наслідком
застосування штрафних санкцій.

Отже, з огляду на нарахування належним
чином та сплату позивачем плати за
оренду землі за 2010 рік, вірним є
висновок суду першої інстанції щодо
скасування податкового
повідомлення-рішення № від
13.09.2012, яким підприємству безпідставно
збільшено суму грошового зобов'язання
з орендної плати за землю у загальній
сумі 3 299,69 грн., у т. ч. 2503,75 грн. - за
основним платежем та 795,94 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями (т.1,
а. с.19).

Щодо податкового повідомлення-рішення
№ від 19.09.2012.

При перевірці правильності визначення
позивачем податкових зобов'язань
перевіркою встановлено, що в порушення
вимог п.4.2 ст.4 Закону № 168 та п.188.1 ст.188
ПК України підприємством проведені
поставки сільськогосподарської
продукції фізичним особам в оплату
оренди земельних паїв згідно умов
договорів оренди на 2009,2010, 2011 роки за
цінами нижчими за звичайні ціни, чим
занижені податкові зобов'язання з ПДВ в
сумі 31 767 грн. за спеціальною
декларацією (т.1, а. с.70-72).

Так, згідно п.4.2 ст.4 Закону № 168/97-ВР у
разі поставки товарів (робіт, послуг)
без оплати або з частковою оплатою їх
вартості коштами у межах бартерних
(товарообмінних) операцій, здійснення
операцій з безоплатної передачі
товарів (робіт, послуг), натуральних
виплат у рахунок оплати праці фізичним
особам, що перебувають у трудових
відносинах з платником податку,
передачі товарів (робіт, послуг) у межах
балансу платника податку для
невиробничого використання, витрати на
яке не відносяться до валових витрат
виробництва (обігу) і не підлягають
амортизації, а також пов'язаній з
продавцем особі чи суб'єкту
підприємницької діяльності, який не
зареєстрований як платник податку,
база оподаткування визначається
виходячи з фактичної ціни операції, але
не нижчої за звичайні ціни.

У відповідності до п.188.1 ст.188 ПК України
у разі постачання виробничих або
невиробничих засобів, інших
товарів/послуг без оплати, з частковою
оплатою, у межах обміну, у межах
дарування, у рахунок оплати праці
фізичним особам, які перебувають у
трудових відносинах із платником
податку, пов'язаній з постачальником
особі, суб'єкту господарювання, який не
зареєстрований платником податку,
іншим особам, які не зареєстровані
платниками податку, база оподаткування
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін.

Згідно з п.1 розділу XIX «Прикінцеві
положення» та п.8 підрозділу 10 розділу XX
«Перехідні положення» ПК України у
випадках, визначених цим Кодексом, до
вступу в дію статті 39 цього Кодексу, яка
набирає чинності з 1 січня 2013 року,
застосовується пункт 1.20 статті 1 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств».

За приписами п.п.1.20.1 п.1.20 ст.1 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» 28.12.94 № 334/94-ВР якщо цим
пунктом не встановлено інше, звичайною
вважається ціна товарів (робіт, послуг),
визначена сторонами договору. Якщо не
доведене зворотне, вважається, що така
звичайна ціна відповідає рівню
справедливих ринкових цін.

Справедлива ринкова ціна - це ціна, за
якою товари (роботи, послуги)
передаються іншому власнику за умови,
що продавець бажає передати такі
товари (роботи, послуги), а покупець
бажає їх отримати за відсутності
будь-якого примусу, обидві сторони є
взаємно незалежними юридично та
фактично, володіють достатньою
інформацією про такі товари (роботи,
послуги), а також ціни, які склалися на
ринку ідентичних (а за їх відсутності -
однорідних) товарів (робіт, послуг).

Ринок товарів (робіт, послуг) - сфера
обігу товарів (робіт, послуг), яка
визначається виходячи з можливості
покупця (продавця) реально і без
значних додаткових витрат придбати
(продати) товар (роботу, послугу) на
найближчій стосовно будь-якої із
сторін договору території.

Ідентичні товари (роботи, послуги) -
товари (роботи, послуги), що мають
однакові характерні для них основні
ознаки. Під час визначення
ідентичності товарів беруться до
уваги, зокрема, їх фізичні
характеристики, які не впливають на їх
якісні характеристики і не мають
суттєвого значення для визначення
ознак товару, якість і репутація на
ринку, країна походження та виробник.
Незначні відмінності в їх зовнішньому
вигляді можуть не враховуватися.

Однорідні товари (роботи, послуги) -
товари (роботи, послуги), які не є
ідентичними, мають подібні
характеристики і складаються зі схожих
компонентів, що дозволяє їм виконувати
однакові функції та (або) бути
взаємозамінними. Під час визначення
однорідності товарів (робіт, послуг)
беруться до уваги, зокрема, їх якість,
наявність товарного знака, репутація
на ринку, країна походження та
виробник.

Згідно п.п.1.20.2. п.1.20 ст.1 Закону № 334/94-ВР
для визначення звичайної ціни товару
(робіт, послуг) використовується
інформація про укладені на момент
продажу такого товару (роботи, послуги)
договори з ідентичними (однорідними)
товарами (роботами, послугами) у
співставних умовах. Зокрема,
враховуються такі умови договорів, як
кількість (обсяг) товарів (наприклад,
обсяг товарної партії), строки
виконання зобов'язань, умови платежів,
звичайних для такої операції, а також
інші об'єктивні умови, що можуть
вплинути на ціну. При цьому умови
договорів на ринку ідентичних (у разі
їх відсутності - однорідних) товарів
(робіт, послуг) визнаються
співставними, якщо відмінність між
такими умовами суттєво не впливає на
ціну, або може бути економічно
обґрунтована. При цьому враховуються
звичайні при укладанні угод між
непов'язаними особами надбавки чи
знижки до ціни. Зокрема, але не
виключно, враховуються знижки,
пов'язані з сезонними та іншими
коливаннями споживчого попиту на
товари (роботи, послуги), втратою
товарами якості або інших
властивостей; закінченням (наближенням
дати закінчення) строку зберігання
(придатності, реалізації); збутом
неліквідних або низьколіквідних
товарів; маркетинговою політикою, у
тому числі при просуванні товарів
(робіт, послуг) на ринки; наданням
дослідних моделей і зразків товарів з
метою ознайомлення з ними споживачів.

Якщо товари (роботи, послуги), ідентичні
(за їх відсутності - однорідні) товарам
(роботам, послугам), стосовно яких
визначається звичайна ціна, прилюдно
пропонуються до продажу, або мають
ціни, встановлені на організованому
ринку цінних паперів, або мають біржову
ціну (біржове котирування), визначення
звичайної ціни у встановленому в
абзаці першому цього підпункту порядку
здійснюється із врахуванням таких
факторів.

Послуги з продажу вказаної вище
продукції (оливи) не відносяться до
таких, що регулюються державою, згідно
положень Закону України "Про ціни і
ціноутворення".

Крім того, у відповідності до п.п.1.20.10.
п.1.20 ст.1 Закону № 334/94-ВР донарахування
податкових зобов'язань платника
податку податковим органом внаслідок
визначення звичайних цін здійснюється
за процедурою, встановленою законом
для нарахування податкових зобов'язань
за непрямими методами, а для платників
податку, визнаних природними
монополістами згідно із законом, -
також відповідно до принципів
регулювання цін, встановлених таким
законом.

Податковий орган має право застосувати
звичайні ціни для визначення бази
оподаткування у випадках, передбачених
законом, незалежно від виду
господарської операції, що
здійснюється платником цього податку,
або податкового статусу іншої сторони
такої операції.

Відповідач не зазначає про
застосування непрямих методів
визначення сум зобов'язань щодо
конкретного податку, вказуючи, що
податкові зобов'язання визначались з
використанням звичайних цін, який
полягав у дослідженні та співставленні
придбання товарів у межах
господарської діяльності самого
товариства з іншими контрагентами.

Проте, застосування непрямих методів
для донарахування податкових
зобов'язань платника податку внаслідок
визначення звичайних цін вимагається
вищенаведеним п.п.1.20.10. п.1.20 ст.1 Закону
№ 334/94-ВР.

У 2009-2010 р.р. визначення суми податкового
зобов'язання за непрямими методами
регулювалось п.4.3 Закону України "Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами" від
21.12.2000 № 2181-ІІІ.

Згідно п.п.4.3.1 п.4.3 ст.4 Закон № 2181-ІІІ
якщо контролюючий орган не може
самостійно визначити суму податкового
зобов'язання платника податків згідно
з підпунктом "а" підпункту 4.2.2 статті 4
цього Закону у зв'язку з
невстановленням фактичного
місцезнаходження підприємства чи його
відокремлених підрозділів,
місцезнаходження фізичної особи або
ухиленням платника податків чи його
посадових осіб від надання відомостей,
передбачених законодавством, а також
якщо неможливо визначити суму
податкових зобов'язань у зв'язку з
неведенням платником податків
податкового обліку або відсутністю
визначених законодавством первинних
документів, сума податкових
зобов'язань платника податків може
бути визначена за непрямим методом. Цей
метод може застосовуватися також у
випадках, коли декларацію було подано,
але під час документальної перевірки,
що проводиться контролюючим органом,
платник податків не підтверджує
розрахунки, наведені у декларації,
наявними документами обліку у порядку,
передбаченому законодавством.

Відповідно до п.п.4.3.2. п.4.3 ст.4 Закону №
2181-ІІІ за непрямим методом податкове
зобов'язання визначається за оцінкою
витрат платника податків, приросту
його активів, кількості осіб, які
перебувають з ним у відносинах найму, а
також оцінкою інших елементів
податкових баз, які приймаються для
розрахунку податкового зобов'язання
щодо конкретного податку, збору
(обов'язкового платежу) відповідно до
закону.

Якщо підставою для застосування
непрямих методів є відсутність окремих
документів обліку, такий метод може
застосовуватися виключно для
визначення об'єкта оподаткування або
його елементів, пов'язаних із такими
документами. Якщо платник податків
подає інші документи обліку або інші
підтвердження, достатні для визначення
показників відсутніх документів
обліку, непрямі методи не
застосовуються.

Методика визначення суми податкових
зобов'язань за непрямими методами
затверджується законом і є загальною
для всіх платників податків. Порядок
застосування непрямих методів
визначення суми доходів фізичної особи
визначається з урахуванням норм закону
з питань оподаткування доходів
фізичних осіб (п.п.4.3.3 п.4.3 ст.4 Закону №
2181-ІІІ).

Водночас, закону, який би визначав
процедуру визначення суми податкових
зобов'язань за непрямими методами, на
даний час не існує, тобто відсутня
методика нарахування податкових
зобов'язань за непрямими методами.

За приписами п.п.4.3.5. п.4.3 ст.4 Закону №
2181-ІІІ рішення про застосування
непрямих методів приймається
податковим органом за
місцезнаходженням платника податків
за наявності підстав, визначених у
підпункті 4.3.1 цього пункту. Нарахування
податкових зобов'язань з використанням
непрямого методу здійснюється
виключно податковими органами. Рішення
про сплату податкових зобов'язань
приймається у судовому порядку за
поданням керівника (його заступника)
відповідного податкового органу.

Отже, п.п.4.3.5. п.4.3 ст.4 Закону № 2181-ІІІ не
передбачає самостійного винесення
податковим органом рішення про
визначення податкового зобов'язання
платнику податків, а вимагає винесення
такого рішення у судовому порядку, що
свідчить про неправомірність дій
позивача щодо прийняття податкового
повідомлення-рішення від 19.09.2012 р., яким
відповідачу визначено податкові
зобов'язання з ПДВ на суму 31 369 грн.

Крім того, з урахуванням вищенаведених
норм, колегія суддів звертає увагу на
те, що в акті перевірки немає висновків
або посилань на те, що підприємством не
підтверджено будь-якими обліковими
документами будь-які задекларовані
розрахунки, тобто валові доходи або
витрати, податковий кредит або
податкові зобов'язання. Крім того,
позивачем не надано суду підтвердження
відсутності у позивача будь-яких
первинних документів або даних
бухгалтерського обліку.

Тобто відповідачем не зазначається про
ненадання підприємством податковому
органу під час проведення перевірки
всіх підтверджуючих реалізацію
продукції податкових накладних, які за
приписами Закону № 168/97-ВР та
Податкового кодексу України є
підставою для формування податкового
кредиту та податкових зобов'язань з
ПДВ.

Отже, наведене свідчить про
відсутність підстав у податкового
органу для визначення суми податкових
зобов'язань за непрямими методами у
даному випадку.

Також відповідачем не надано суду
доказів дотримання п.п.4.3.5. п.4.3 ст.4
Закону №2181-ІІІ щодо прийняття
податковим органом рішення про
застосування непрямих методів.

Таким чином, податковим органом не
доведено, що ціна продажу, погоджена
позивачем за господарськими
операціями з фізичними особами, не
відповідає рівню ринкових цін.

Отже, вірним є висновок суду першої
інстанції щодо скасування податкового
повідомлення-рішення № від
19.09.2012, яким підприємству безпідставно
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на
загальну суму 62 273,25 грн., у т. ч. 31 369 грн. -
за основним платежем та 30 904,25 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями (т.1,
а. с.20).

З огляду на вищевикладене колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції під час розгляду даної
справи повно дослідив обставини, які
мають, значення для справи, дав їм
правильну юридичну, оцінку, застосував
до правовідносин, як виникли між
сторонами по справі норми права, які
регулюють саме ці правовідносини,
прийняв законне та обґрунтоване
рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.199, 200, 205, 206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Пологівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області
залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 30 квітня 2013
року у справі № 0870/10729/12 залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку, встановленому ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
Я.В. Семененко