Справа № 826/7074/14
Суддя: Мамчур Я.С
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/7074/14
Головуючий у 1-й інстанції: Келеберда
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

09 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Мамчура Я.С,

суддів: Горяійнова А.М., Желтобрюх
І.Л.

при секретарі: Гімарі Н.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
відповідача - Державної податкової
інспекції у Голосіївскому районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 23
червня 2014 року у справі за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Українська
хіміко-енергетична компанія» до
Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
06.021.2014р. № ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
06.021.2014р. № .

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 23
червня 2014 року - позов задоволено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, представник відповідача
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції як таку, що постановлена з
порушенням норм матеріального права,
просить прийняти рішення, яким
відмовити в задоволенні позову у
повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а постанова суду - без
змін з таких підстав.

Згідно з п. 1, ч.1 ст. 198, ст. 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач дійшов висновку про
порушення позивачем пп. 198.6 ст. 198, п. 201.1,
пп. 201.6, пп. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України, внаслідок чого
завищено податковий кредит з податку
на додану вартість в сумі 394 607 грн.

На підставі акту перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 06.02.2014 №
, яким позивачу зменшено суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість в сумі 394 607 грн. та
нараховано штрафні (фінансові) санкції
в розмірі 197 304 грн.

За результатом адміністративного
оскарження, рішенням Міністерства
доходів і зборів України від 06.05.2014
№8021/6/99-99-10-101-15 податкове
повідомлення-рішення від 06.02.2014 №
скасовано в частині завищення
податкового кредиту в сумі 96 123,92 грн.

Підставою для висновку податкового
органу про наявність порушень були
наступні обставини, які відображені в
акті, а саме: актом ДПІ у
Червонозаводському районі м. Харкова
від 27.04.2011 №1729/233/34330281 «Про результати
невиїзної позапланової документальної
перевірки ТОВ «ТД «Євромет» щодо
підтвердження відомостей, отриманих
від особи яка мала правовідносини з
платником податків ПП «ПКФ
«Укрпромснаб» за період грудень 2010
року» встановлено порушення ТОВ «ТД
«Євромет» ч. 1 ст. 203, ст. 215, п. 1 ст. 2016, ст.
228 Цивільного кодексу України в момент
вчинення правочинів по придбанню та
реалізації товарів, послуг за період
грудень 2010 року.

Розглядаючи апеляційну скаргу, колегія
суддів звертає увагу на наступне.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

При цьому в п. 187.1 ст. 187 ПК України
передбачено, що датою виникнення
податкових зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: а) дата
зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; б) дата відвантаження товарів,
а в разі експорту товарів - дата
оформлення митної декларації, що
засвідчує факт перетинання митного
кордону України, оформлена відповідно
до вимог митного законодавства, а для
послуг - дата оформлення документа, що
засвідчує факт постачання послуг
платником податку.

Відповідно до змісту п.п. 201.4. та 201.8 ст.
201 ПК України податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Право на нарахування податку
та складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
встановленому порядку.

Згідно з п. 184.1 ст. 184 ПК України ВР
реєстрація діє до дати анулювання
реєстрації платника податку, яка
проводиться шляхом виключення з
реєстру платників податку.

Відповідно до п. 2 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
наказом Державної податкової
адміністрації України № 969 від 21.12.2010,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 29.12.2010 за № 1401/18696 (далі -
Порядок №969), п. 2 Порядку № 165
податкову накладну складає особа, яка
зареєстрована як платник податку в
податковому органі та якій присвоєно
індивідуальний податковий номер
платника податку на додану вартість.

Отже, як було встановлено судом першої
інстанції, на момент складання
податкових накладних контрагент
позивача ТОВ «ТД «Євромет» був
зареєстрований в якості платника
податку на додану вартість відповідно
до чинного законодавства. Податкові
накладні за своєю формою та змістом
відповідають ст. 7 Закону №168/97-ВР, ст. 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність" та
Порядку №165, зокрема, містять такі
обов'язкові реквізити як порядковий
номер податкової накладної та дату її
виписки, точне найменування юридичних
осіб, їх індивідуальні податкові
номери, назву товару, його ціну та
вартість.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб
-підприємців»якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру, є недостовірними і
були внесені до нього, то третя особа
може посилатися на них у спорі як на
достовірні. Третя особа не може
посилатися на них у спорі у разі, якщо
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними.

Як вбачається з матеріалів справи, на
момент підписання відповідних
договорів, рахунків-фактури та
податкових накладних, юридична особа
ТОВ «ТД «Євромет» не була припинена.

Подання платником до контролюючого
органу усіх належним чином оформлених
первинних документів, передбачених
податковим законодавством, з ціллю
отримання податкової вигоди є
підставою для її отримання, якщо
податковий орган не доведе
неправдивість, недостовірність або
суперечливість відомостей, що
містяться у таких документах.

Так, у постанові Верховного суду
України від 13.01.2009 року по справі № 09/05
викладено, що покупець не може нести
відповідальність ні за несплату
податків продавцем, ні за можливу
недостовірність відомостей про
продавця, що містяться у Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців.

Чинним законодавством України не
встановлено обов'язку суб'єкта
господарювання, а також права
здійснювати перевірку справжності
наданих контрагентами документів при
укладенні договорів, а також не
передбачено обов'язку здійснювати
перевірку документів щодо всіх
контрагентів по ланцюгу здійснення
операції стосовно державної
реєстрації платника податків, сплати
податків контрагентами тощо.

Крім того, вчинення платником податків
дій, що мають своїм результатом
одержання податкової вигоди
(звільнення від оподаткування,
зменшення бази або ставки
оподаткування, одержання права на
залік або відшкодування податку на
додану вартість тощо), саме по собі по
собі не означає, що відповідні
правочини були вчинені з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства.

При цьому, з огляду на принцип
персональної відповідальності
платника податку право на податковий
кредит не може ставитись у пряму
залежність від додержання податкової
дисципліни третіми особами. Тобто якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету або подання податкової
звітності, це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи, а тому сама по собі несплата
податку контрагентом чи неподання ним
звітності (у тому числі внаслідок
ухилення) не може бути підставою для
відмови у праві платника податку на
податковий кредит за наявності факту
здійснення господарської операції.

Доказів на підтвердження того, що
контрагент позивача не мав
адміністративно-господарських
можливостей на виконання
господарських зобов'язань по спірних
операціях, та доказів відсутності
фактичних дій, спрямованих на
виконання взятих зобов'язань,
відповідачем до суду надано не було.

Так, відповідно до ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до переконання, що висновки
суду першої інстанції - є
обґрунтованими, а доводи апеляційної
скарги відповідача не спростовують
висновків суду першої інстанції.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції при ухваленні
оскаржуваної постанови вірно
встановив фактичні обставини справи,
дослідив наявні докази, надав їм
належну оцінку та прийняв законне і
обґрунтоване рішення, з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, а тому підстав для його
скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211,
212 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача -
Державної податкової інспекції у
Голосіївскому районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві -
залишити без задоволення.

Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 23
червня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий - суддя:
Я.С. Мамчур

Судді:
І.Л.
Желтобрюх

А.М. Горяйнов

Ухвалу складено у повному обсязі 12.09.2014.

.

Головуючий суддя
Мамчур Я.С

Судді:
Желтобрюх І.Л.

Горяйнов А.М.