Справа № 826/11160/14
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2014-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом:

Товариства з обмеженою відповідальністю «Індустар-М»

до

Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м. Києві

про

визнання дій протиправними, зобов’язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Індустар-М» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, в якому просить:

1. Визнати протиправною відмову Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість за червень 2014 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Індустар-М».

2. Вважати податкову декларацію з податку на додану вартість за червень 2014 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Індустар-М» від 16.07.2014 року такою, що подана платником податку у день її фактичного отримання Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м. Києві – 16.07.2014 р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м. Києві незаконно відмовлено ТОВ «Індустар-М» в прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість за червень 2014 року.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі з тих підстав, що відмова відповідача у прийнятті податкової декларації позивача з податку на додану вартість за червень 2014 року суперечить положенням чинного законодавства та порушує права позивача.

Представник відповідача в судове засідання не з’явився, про час, дату та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. Заяви про розгляд справи без його участі або клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Згідно наданих письмових заперечень проти позову заперечує, вважає їх безпідставними, оскільки документ не було прийнято з підстав відсутності договору з Міністерством доходів України. Зазначений договір від позивача не надходив до ДПІ. Крім того, зазначив, що, у зв’язку з відмовою у прийнятті електронного документу, позивач мав можливість подати декларацію особисто або через уповноважену особу; або поштою з повідомленням про вручення та описом вкладення.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

У зв’язку з тим, що відсутні перешкоди для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, а також зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

12 лютого 2007 року на підставі рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Індустар-М» було змінено місцезнаходження, а саме: адресу (м. Київ, вул. Горького, 95, що знаходиться у Голосіївському районі м. Києва) змінено на адресу (м. Київ, вул. Тимірязівська, 2, що знаходиться у Печерському районі м. Києва).

Методика обліку платників податків і зборів (обов'язкових платежів) в органах державної податкової служби визначена Порядком обліку платників податків, зборів (обов’язкових платежів), затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 19 лютого 1998 р. N 80 (в редакції наказу Державної податкової адміністрації України від 17 листопада 1998 р. N 552), в редакції чинній на дату зміни місцезнаходження позивача (надалі – Порядок № 80).

Відповідно до п. 2.1 вказаного Порядку облік платників податків є однією з основних функцій органів державної податкової служби, яка створює передумови для здійснення контролю за правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю перерахування податків і зборів (обов'язкових платежів) до бюджетів та до державних цільових фондів.

Місцем обліку платників податків є відповідний орган державної податкової служби за зареєстрованим місцезнаходженням юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) чи зареєстрованим місцем проживання (здійснення діяльності) самозайнятої особи, якщо інше не передбачене цим Порядком (п. 3.5 Порядку № 80).

Відповідно до п. 4.1 Порядку № 80 узяття на облік як платників податків - юридичних осіб та відокремлених підрозділів юридичних осіб здійснюється за їх місцезнаходженням відповідними органами державної податкової служби після внесення відомостей про них до Єдиного державного реєстру або, у випадках, передбачених законодавством, після присвоєння ідентифікаційних кодів за Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України (далі - ЄДРПОУ).

Відповідно до п. 4.3 Порядку № 80 підставою для взяття юридичної особи на облік в органі державної податкової служби є надходження до цього органу відомостей з відповідної реєстраційної картки на проведення державної реєстрації юридичної особи.

Довідка про взяття на облік платника податків за ф. N 4-ОПП є єдиним документом, який підтверджує взяття платника податків на облік в органі державної податкової служби (п. 4.18 Порядку № 80).

Пунктом 8.8.4 Порядку № 80 передбачено, що в органі державної податкової служби за попереднім місцезнаходженням (місцем проживання) термін перебування платника податків на обліку повинен бути продовжений до:

закінчення поточного бюджетного року, якщо Законом України про Державний бюджет України на поточний рік передбачено, що при зміні місцезнаходження (місця проживання) сплата визначених законодавством України податків та платежів після перереєстрації здійснюється за місцем попередньої реєстрації до закінчення поточного бюджетного року;

закінчення перевірки та узгодження сум податкових зобов'язань за її результатами, якщо перевірка була розпочата або призначена та орган державної податкової служби вже повідомив платника податків про її проведення;

повернення надміру сплачених податків, зборів (обов'язкових платежів) або їх відшкодування платнику податків, якщо останній відповідно до поданих заяв чи декларацій претендує та має право на таке повернення чи відшкодування, і термін повернення переплати чи відшкодування настав;

завершення процедур апеляційного узгодження сум податкових зобов'язань.

Орган державної податкової служби, у якому було продовжено строк перебування на обліку платника податків, у 10-денний строк від дня отримання відомостей про зміну місцезнаходження з Єдиного державного реєстру чи від платника податків інформує про це орган державної податкової служби за новим місцезнаходженням (місцем проживання) платника податків. У такому інформаційному листі в обов'язковому порядку зазначаються повні облікові дані платника податків, причина продовження строку перебування на обліку платника податків, надається довідка про стан розрахунків платника податків з бюджетом на дату складання такого інформаційного повідомлення, інформація про дати та результати останньої перевірки платника податків, процедури апеляційного оскарження чи порушені кримінальні справи, що наявні на момент зміни місцезнаходження (місця проживання), тощо. Якщо до моменту зняття з обліку платника податків змінилися дані, суми, відомості чи факти, вказані у такому інформаційному повідомленні, або змінилася чи виникла додаткова підстава для продовження строку перебування на обліку платника податків, у 10-денний строк від дня виникнення таких змін органом державної податкової служби, у якому платник перебуває на обліку, має бути сформоване додаткове інформаційне повідомлення та направлене до органу державної податкової служби за новим місцезнаходженням.

Відповідно до п. 8.8.5 Порядку № 80 орган державної податкової служби за попереднім місцезнаходженням (місцем проживання) платника податків формує та направляє до органу державної податкової служби за новим місцезнаходженням (місцем проживання) платника податків пакет документів для взяття на облік такого платника.

Пакет документів включає в себе, зокрема, дані про контрольно-перевірочну роботу; копії актів (довідок) щодо проведення документальних невиїзних (камеральних), документальних виїзних перевірок з питань відшкодування податку на додану вартість у разі наявності невідшкодованого залишку цього податку; документи щодо заходів із забезпечення погашення податкового боргу, якщо платник податків має податковий борг; інформацію щодо апеляційного узгодження сум податкових зобов'язань та судових справ між органами державної податкової служби і платником податків за останні три роки.

Відповідно до п. 8.8.6 Порядку № 80 дані про взяття на облік вносяться до трьох примірників повідомлень за ф. N 11-ОПП, із яких два примірники повідомлень направляються до органу державної податкової служби за попереднім місцезнаходженням (місцем проживання).

Після взяття на облік платника податків та повернення ним довідки за ф. N 4-ОПП, виданої за попереднім місцем обліку, орган державної податкової служби видає платнику податків нову довідку за ф. N 4-ОПП.

Аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що платник податків може бути взятий на облік в іншому адміністративному районі в кінці поточного року та лише у випадку закінчення перевірки та узгодження сум податкових зобов'язань за її результатами, якщо перевірка була розпочата або призначена та орган державної податкової служби вже повідомив платника податків про її проведення, а також за умов завершення процедур апеляційного узгодження сум податкових зобов'язань.

Крім того, слід зазначити, що підставою для взяття на облік платника податків за новим місцезнаходженням є довідка форми 4-ОПП, яка видається органом державної податкової служби за новим місцезнаходженням такого платника.

Як свідчать матеріали справи, у 2009 році позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовом до ДПІ у Голосіївському районі м. Києва про визнання недійсним податкових повідомлень-рішень.

Крім того, у 2010 році позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовом до ДПІ у Голосіївському районі м. Києва про скасування рішення про невизнання податкової декларації.

Беручи до уваги вищенаведене суд дійшов висновку, що в силу положень п. 8.8.4 Положення № 80 термін перебування позивача на обліку у ДПІ у Голосіївському районі м. Києва повинен був продовжений до завершення процедури узгодження сум податкових зобов’язань.

Відповідно до п. 63.1 ст. 63 Податкового кодексу України, чинного на дату розгляду даної справи, облік платників податків ведеться з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Пунктом 63.3 ст. 63 Податкового кодексу України з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об'єктів оподаткування або об'єктів, які пов'язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).

Згідно із пп. 63.10.1 п. 63.10 ст. 63 Податкового кодексу України центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, визначаються порядок обліку платників податків і зборів.

Таким чином, обов’язок ведення обліку платників податків покладений на контролюючий орган.

Відповідно до п. 10.13 Порядку N 1588 у разі зміни місцезнаходження суб'єкта господарювання - платника податків сплата визначених законодавством податків і зборів після такої реєстрації здійснюється таким платником податків за місцем попередньої реєстрації до закінчення поточного бюджетного періоду:

1) у такому випадку контролюючий орган за попереднім місцезнаходженням одночасно із зняттям з обліку юридичної особи - платника податків за основним місцем обліку здійснює взяття на облік платника податків за неосновним місцем обліку згідно із розділом VII цього Порядку без подання заяви платником податків та з урахуванням особливостей, визначених пунктами 10.14 - 10.21 цього розділу;

2) до закінчення року платник податків обліковується в контролюючому органі за попереднім місцезнаходженням (неосновне місце обліку) з ознакою того, що він є платником податків до закінчення року, а в контролюючому органі за новим місцезнаходженням (основне місце обліку) - з ознакою того, що він є платником податків з наступного року;

3) якщо стосовно платника податків (у тому числі великого платника податків), який до закінчення року сплачує податки за попереднім місцем реєстрації, прийняте рішення про його припинення (ліквідацію), визнання банкрутом, то передбачені розділом XI цього Порядку процедури проводяться та завершуються тим контролюючим органом, у якому платник податків сплачував або мав сплачувати податки на момент внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру або прийняття рішення про ліквідацію платника податків, відомості про якого не включаються до Єдиного державного реєстру.

Пунктом 10.14 Порядку N 1588 після зняття платника податків з основного місця обліку в контролюючому органі за попереднім місцезнаходженням платник податків продовжує перебувати на обліку в такому органі з ознакою обліку за неосновним місцем обліку, а контролюючий орган стосовно платника податків продовжує адмініструвати податки, збори у частині завершення процедур такого адміністрування до:

закінчення документальної перевірки та узгодження сум грошових зобов'язань за її результатами, якщо перевірка була розпочата або призначена та контролюючий орган вже повідомив платника податків про її проведення;

повернення надміру сплачених платежів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюють контролюючі органи, або їх відшкодування платнику податків, якщо останній відповідно до поданих заяв чи податкових декларацій (звітів, розрахунків) претендує та має право на таке повернення чи відшкодування, у разі якщо до кінця бюджетного періоду спливає строк повернення або відшкодування і відповідно висновки щодо відшкодування виконані в повному обсязі;

закінчення процедур судового оскарження сум грошових зобов'язань та інших справ адміністративного судочинства, крім випадків заміни такого контролюючого органу (як сторони або третьої особи в адміністративній справі) іншим контролюючим органом.

Отже, положення Порядку N 1588 (чинного на день розгляду справи) повністю узгоджуються з положеннями Порядку N 80 (чинного на момент зміни місцезнаходження позивача).

Відповідно до пп. 14.1.11 1 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України адміністрування податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) та інших платежів відповідно до законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (далі - податків, зборів, платежів) - це сукупність рішень та процедур контролюючих органів і дій їх посадових осіб, що визначають інституційну структуру податкових та митних відносин, організовують ідентифікацію, облік платників податків і платників єдиного внеску та об'єктів оподаткування, забезпечують сервісне обслуговування платників податків, організацію та контроль за сплатою податків, зборів, платежів відповідно до порядку, встановленого законом.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.11.2010 року між Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі м. Києва та ТОВ «Індустар-М» укладено договір про визнання електронних документів № 2333/28-417/1, предметом якого є визнання податкових документів (податкової звітності, реєстрів отриманих та виданих податкових накладних з податку на додану вартість та інших звітних документів), поданих платником податків в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису до органу ДПС засобами телекомунікаційного зв’язку або на електронних носіях, як оригіналу. Доказів розірвання вказаного договору відповідачем не надано.

Відповідно до п. 49.1 ст. 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.06.2014 р. у справі № 826/8900/14 відкрите провадження у адміністративній справі за позовом ТОВ «Індустар-М» до ДПІ у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м. Києві.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.07.2014 року у задоволенні позову ТОВ «Індустар-М» відмовлено.

Таким чином, в силу приписів Податкового кодексу України, Порядку № 1588 відповідач повинен був продовжити адміністрування відповідачем податків і зборів позивача, а позивач, в свою чергу, повинен подавати звітність до ДПІ у Голосіївському районі м. Києва.

Відповідно до п. 49.8 ст. 49 Податкового кодексу України прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу.

Позивач на виконання свого обов’язку із подання податкової декларації із податку на додану вартість за червень 2014 року двічі подавав відповідну декларацію в електронній формі, що підтверджується квитанціями № 1 від 16.07.2014 р. та від 21.07.2014 р.

Натомість, як вбачається з вищевказаних квитанцій, податкова декларація з податку на додану вартість за червень 2014 року була доставлена відповідачу, проте не прийнята у зв’язку із виявленням помилки: «для платника податків заборонено прийом звітності по електронній пошті, можливо відсутній договір з МЗДУ».

Однак, суд зауважує, що договір між позивачем та Міністерством доходів і зборів України укладений та є чинним. Податкова декларація містить усі реквізити, передбачені пп. 48.3 та 48.4 ст. 48 Податкового кодексу України, а сама податкова декларація подана до контролюючого органу відповідно до положень ст. 63 Податкового кодексу України та п. та п. 10.14 Порядку № 1588, тобто до контролюючого органу, який зобов’язаний здійснювати адміністрування податків і зборів.

Позивач в судовому засіданні пояснив, що звертався до відповідача з метою надання пояснень щодо неможливості подання податкової звітності. Відповідачем було надано відповідь, що позивача переведено на облік до ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, а в ДПІ у Голосіївському районі позивач не обліковується. Підстав переведення відповідач не пояснив.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач, перевівши позивача на облік у ДПІ у Печерському районі за наявності правих підстав для продовження терміну перебування позивача за основним місцезнаходженням, перевищив свою компетенцію, чим порушив права позивача на виконання свого обов’язку із подання податкової звітності.

Крім того, суд звертає увагу, що позивачем в силу приписів чинного законодавства не надано суду доказів, які б свідчили про зняття позивача з обліку (довідка ф. 4-ОПП), та відповідно доказів взяття його на облік за новим місцезнаходженням, а також доказів узгодження податкових зобов’язань, та закінчення процедури адміністрування податків і зборів.

Аналіз фактичних обставин справи та норм чинного законодавства дає суду підстави вважати, що відповідачем не перевірено наявність обставин, які в силу приписів Податкового кодексу України, Порядку № 1588, є підставою для продовження перебування платника податків на попереднім місцезнаходженням, що є протиправним.

Слід також зазначити, що згідно п. 49.10 ст. 49 Податкового кодексу України відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється.

Окрім того, відповідно до пп. 49.11.1 п. 49.11 ст. 49 Податкового кодексу України у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови протягом 5 робочих днів з дня її отримання у випадку подання податкової декларації електронним зв’язком.

Однак, в порушення вищенаведених правових норм, відповідач письмово не повідомив позивача про підстави відмови у прийнятті електронної декларації.

Відповідач в своїх запереченнях зазначає, що позивач, у випадку відмови у прийнятті звітної декларації, мав право направити декларацію іншими способами, а саме: нарочно або поштовим відправленням.

Однак, суд наголошує на тому, що автоматизована система «Єдине вікно подання електронної звітності» була розроблена з метою спрощення процедури подання податкової звітності, а тому подання електронної декларації особисто або через уповноважену особу, або поштою з повідомленням про вручення створює додаткове навантаження на платника податку, що суперечить концепції спрощення та удосконалення системи подання податкової звітності для платників податків.

Оцінивши фактичні обставини справи та пояснення сторін, суд дійшов висновку, що відмова Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м. Києві у прийнятті податкової декларації позивача з податку на додану вартість за червень 2014 року суперечить чинному законодавству, а, отже, є неправомірною.

На підставі викладеного, суд доходить висновків, що у випадку встановлення порушення прав позивача, суд повинен задовольнити позов.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Як зазначено в ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідачем не надано достатні докази, які свідчать, що відмова у прийнятті податкової декларації за червень 2014 року здійсненна в межах повноважень податкового органу та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано та правомірно. В той же час, позивач довів обставин в обґрунтування своїх вимог, в зв’язку з чим, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись вимогами ст.ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Індустар-М» задовольнити.

2. Визнати протиправною відмову Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість за червень 2014 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Індустар-М».

3. Вважати податкову декларацію з податку на додану вартість за червень 2014 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Індустар-М» від 16.07.2014 року такою, що подана платником податку у день її фактичного отримання Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, а саме: 16.07.2014 р.

4. Судові витрати у розмірі 73,08 грн. присудити на корить Товариства з обмеженою відповідальністю «Індустар-М» за рахунок Державного бюджету України.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук