Справа № 813/2791/14
Суддя: Дем'яновський Галій Семенович
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 вересня 2014 року
№ 813/2791/14
Львівський окружний адміністративний
суд
в складі : головуючого - судді
Дем'яновського Г.С.,
при секретарі Гавірко
розглянувши в судовому засіданні
адміністративну позовну заяву ОСОБА_1
до відділу примусового виконання
рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області , третя особа -Сихівський
відділ державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції, про визнання протиправними
дій та скасування постанови.
. ОСОБА_1 звернулась з позовом до
відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області , третя особа
-Сихівський відділ державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції, про
визнання протиправними дій з
прийняття постанови від 21 березня 2014
року про стягнення виконавчого збору з
ОСОБА_1 та скасування постанови
відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області від 21 березня 2014
року ВП № 38444457 про стягнення з
боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у
В судовому засіданні представник
позивачки позовні вимоги підтримав
Представник відповідача просив в
позові відмовити з підстав ,зазначених
у запереченні на позов .
Представник третьої особи просив в
Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, оцінивши
наявні в матеріалах справи докази , суд
приходить до наступних висновків.
Як стверджує позивачка, 28 березня 2014
року засобами поштового зв'язку вона
отримала постанову Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області про стягнення з
боржника виконавчого збору від 21.03.2014
року, згідно якої постановлено про
стягнення з позивача виконавчого збору
така постанова суперечить Закону
України «Про виконавче провадження»,
порушує її законні права та інтереси, а
тому відповідно до ст. 181 КАС України,
ст. 82 Закону України «Про виконавче
провадження» оскаржила її в порядку
адміністративного судочинства. В
обґрунтування своїх вимог посилається
на те, що рішенням Франківського
районного суду м. Львова від
09.11.2011р. № 2-1487/11 задоволено позов ПАТ
«Банк «Фінанси та кредит» та вирішено
стягнути солідарно з позивача, ОСОБА_1,
та її чоловіка, ОСОБА_2 в користь ПАТ
«Банк «Фінанси та кредит»
заборгованості по кредитному договору
№22-720/231 від 05.08.2008 року в сумі 297 631,75 грн.
Позивач посилається на те, що усі
зобов'язання, згідно вищевказаного
рішення суду, нею виконані у
добровільному порядку, шляхом
перерахування відповідної суми коштів
на рахунок банку. Олнак, на виконання
вищевказаного рішення Франківського
районного суду м. Львова, 23 січня 2011
року видано виконавчий лист №2-1487/2011.
Про те, що на виконання рішення суду
відкрито виконавче провадження,
позивач нічого не знав, оскільки не
отримував постанови про відкриття
виконавчого провадження.

28 березня 2014 року разом із оскаржуваною
постановою про стягнення виконавчого
збору, позивач отримав постанову про
закінчення виконавчого провадження, в
якій підтверджено факт її
добровільного виконання виконавчого
документа, зокрема вказано: «на адресу
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області надійшов лист
начальника юридичного управління по
роботі з проблемними активами
Департаменту стягнення проблемних
активів Філії «Західного регіону» ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит» Стащук О. М.
від 18.03.2014 року №195, відповідно до якого
боржник ОСОБА_1 виконала всі
зобов'язання згідно виконавчого листа
№2-1487/2011 виданого 23.01.2013 року
Франківським районним судом м. Львова».

Позивачка покликається на те, що з
аналізу положень ст. 28 Закону України
«Про виконавче провадження»
вбачається, що виконавчий збір є
санкцією майнового характеру, що
накладається на боржника за
невиконання рішення у встановлений для
добровільного виконання строк. При
цьому, строк для добровільного
виконання рішення вказується у
постанові про відкриття виконавчого
провадження, і його закінчення напряму
пов'язаний з моментом винесення цієї
постанови, більше того про цей строк
слід повідомити боржника. Проте, як
стверджує позивач, вона ніколи не
отримувала постанови про відкриття
виконавчого провадження від 13.06.2013
року, з виконання виконавчого листа
№2-1487/2011 виданого 23.01.2013 року
Франківським районним судом м. Львова,
на яку є посилання у оскаржуваній
постанові про стягнення з боржника
виконавчого збору, а тому не знала про
встановлення строку на добровільне
виконання рішення, а як наслідок про
закінчення такого строку.

Окрім того, згідно п. 6 постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України №3 від 13.12.2010 року «Про практику
застосування адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби», для застосування виконавчого
збору виконавець приймає постанову,
яка, у разі її невиконання самостійно,
виконується примусово в установленому
Законом України «Про виконавче
провадження» порядку, зокрема шляхом
звернення стягнення на заробітну
плату, інші види доходів боржника,
майно боржника натомість, як
вбачається із постанови про закриття
виконавчого провадження від 21.04.2014 року
ВП№38444457 борг сплачено боржником, тобто
ОСОБА_1, добровільно і самостійно на
рахунок Банку - стягувача. З огляду на
це, позивач вважає, що у відповідача не
було правових підстав для винесення
постанови про стягнення виконавчого
збору, оскільки сума боргу сплачена
самостійно і добровільно, а державним
виконавцем фактично не вчинено жодної
дії по примусовому стягненню цього
боргу.Тому позивачка просить
задовольнити позов.

В судовому засіданні представник
позивачки пояснив ,що постанову про
відкриття виконавчого провадження
позивачка не оскаржувала.

Представник відповідача та
представник третьої особи в судовому
засіданні заявили ,що законні підстави
для визнання дій неправомірними та
скасування постанови відсутні.

Суд зазначає , що приписами статті 28
Закону України «Про виконавче
провадження» передбачено, шо у разі
невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. У разі невиконання
боржником у той самий строк рішення
немайнового характеру виконавчий збір
стягується в розмірі сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з боржника - фізичної особи і в
розмірі вісімдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян з боржника -
юридичної особи. У зазначених розмірах
виконавчий збір стягується з боржника
також у разі повернення виконавчого
документа без виконання за письмовою
заявою стягувача та у разі
самостійного виконання боржником
рішення після початку його примусового
виконання, зокрема шляхом
перерахування коштів безпосередньо на
рахунок стягувача. Постанова про
стягнення виконавчого збору може бути
оскаржена в десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір не стягується за
виконавчими документами про
конфіскацію майна, стягнення
періодичних платежів, стягнення
виконавчого збору, накладення арешту
на майно для забезпечення позовних
вимог, відшкодування витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, і стягнення штрафів,
накладених відповідно до вимог цього
Закону.

Постанова про стягнення виконавчого
збору виноситься при першому
надходженні виконавчого документа
державному виконавцю. При наступних
пред'явленнях до виконання виконавчого
документа державному виконавцеві
виконавчий збір стягується в частині,
що не була стягнута при попередньому
виконанні.

Розмір фактично стягнутого з боржника
виконавчого збору державний
виконавець зазначає у виконавчому
документі.

У разі якщо стягнутої з боржника суми
недостатньо для задоволення в повному
обсязі вимог стягувача, виконавчий
збір сплачується пропорційно до
стягнутої суми.

У разі закінчення виконавчого
провадження у зв'язку із скасуванням
рішення, що піддягало виконанню на
основі виконавчого документа,
виконавчий збір повертається
боржникові.

У разі завершення виконавчого
провадження з виконання рішення
немайнового характеру та в разі
закінчення виконавчого провадження з
підстав, передбачених статтею 49 цього
Закону, якщо виконавчий збір не
стягнуто, державний виконавець не
пізніше наступного робочого дня після
завершення (закінчення) такого
виконавчого провадження відкриває
виконавче провадження за постановою
про стягнення виконавчого збору.

З огляду на викладене, постанова про
стягнення виконавчого збору може бути
скасована у разі, якщо:

1) рішення суду виконано у строк,
встановлений державним виконавцем для
добровільного виконання;

2) постанова про стягнення
виконавчого збору винесена до
закінчення строку, установленого для
добровільного виконання рішення.

В даному випадку:

1) рішення суду не виконано
впродовж тривалого часу після
закінчення строку, установленого для
добровільного його виконання;

2) оскаржувана постанова від 21.03.2014
про стягнення виконавчого збору
винесена після закінчення строку,
установленого для добровільного
виконання рішення.

Судом також встановлено ,що 13 червня 2013
року державним виконавцем Сихівського
відділу державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції було винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження ВП
№ 38444457 про стягнення з ОСОБА_1 ,ОСОБА_2
на користь ПАТ «Банк» Фінанси та
кредит» заборгованості по кредитному
договору № 22-720231 від 05.08.08 р. в сумі 297631,75
грн.

З означеної постанови вбачається ,що
підставою для її відкриття був
виконавчий лист № 2-14872011 , виданий 23.01.2013
року Франківським районним судом
м.Львова.

Відповідно до ч.1 ст. 18 ЗУ « Про
виконавче провадження», встановлені
такі вимоги до виконавчого документа:

1. У виконавчому документі
зазначаються:

1) назва і дата видачі документа,
найменування органу, прізвище та
ініціали посадової особи, що його
видали;

2) дата прийняття і номер рішення,
згідно з яким видано документ:

3) повне найменування (для
юридичних осіб) або ім'я (прізвище,
власне ім'я та по батькові) (для
фізичних осіб) стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи перебування
(для фізичних осіб), ідентифікаційний
код суб'єкта господарської діяльності
стягувача та боржника (для юридичних
осіб), індивідуальний ідентифікаційний
номер стягувача та боржника (для
фізичних осіб - платників податків) або
номер і серія паспорта стягувача та
боржника для фізичних осіб - громадян
України, які через свої релігійні або
інші переконання відмовилися від
прийняття ідентифікаційного номера,
офіційно повідомили про це відповідні
органи державної влади та мають
відмітку в паспорті громадянина
України, а також інші дані, якщо вони
відомі суду чи іншому органу, що видав
виконавчий документ, які ідентифікують
стягувача та боржника чи можуть
сприяти примусовому виконанню,
зокрема, дата народження боржника та
його місце роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо;

4) резолютивна частина рішення;

5) дата набрання законної
(юридичної) сили рішенням;

6) строк пред'явлення виконавчого
документа до виконання.

При відкритті виконавчого провадження
виконавчою службою витримані
вищезазначені вимоги..

Як вбачається з частини другої статті
24 Закону України «Про виконавче
провадження», державний виконавець у
3-денний строк з дня надходження до
нього виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження. В постанові державний
виконавець встановлює строк для
добровільного виконання рішення, який
не може перевищувати семи днів, а
рішень про примусове виселення -
п'ятнадцяти днів, та попереджає
боржника про примусове виконання
рішення після закінчення
встановленого строку зі стягненням з
нього виконавчого збору і витрат,
пов'язаних з провадженням виконавчих
дій, передбачених цим Законом.

Позивачкою означена постанова не
оскаржувалась і в зазначений строк
борг не погашено,що підтверджується
проведенням виконавчих дій.

Крім того, згідно з пунктом 4.16.2
Інструкції про проведення виконавчих
дій, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 15
грудня 1999 року N 74/5 ( z0865-99 ),
зареєстрованої в Мін'юсті України 15
грудня 1999 р. за N 865/4158, постанова про
стягнення виконавчого збору, зокрема,
виноситься після завершення
добровільного строку та
встановлення, що рішення боржником у
добровільному порядку не виконано.

З Акту опису і арешту майна від 23 липня
2013 року , складеного державним
виконавцем Сихівського відділу
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції Боцій Н.Я. в присутності
понятих та з участю ОСОБА_1вбачається ,
що даним Актом накладено арешт і
встановлено заборону відчуження на
транспортний засіб , належний ОСОБА_1

З Акту вбачається ,що означені
виконавчі дії вчинені на виконання
виконавчого листа № 2-14872011 ,що виданий
23.01.2013 року Франківським районним судом
м.Львова про стягнення з ОСОБА_1 на
користь ПАТ «Банк» Фінанси та кредит».

04 грудня 2013 року головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області була винесена постанова про
прийняття до виконання виконавчого
провадження ВП № 38444457 про стягнення з
ОСОБА_1 ,ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк»
Фінанси та кредит» заборгованості по
кредитному договору № 22-720231 від 05.08.08 р.
в сумі 297631,75 грн .

На момент прийняття виконавчого
провадження по ньому вже вчинялись
виконавчі дії про які знала позивачка ,
що підтверджується її особистим
підписом на Акті опису і арешту майна
від 23 .07.2013 року .

Опис майна проводився після закінчення
строку ,який встановлюється для
добровільного виконання рішення
більше 30 днів , і це свідчить про те ,що
боржником борг в добровільному порядку
погашено не було.

З листа ПАТ «Банк» Фінанси та кредит» №
195 від 18.03.2014 року ,адресованого відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області вбачається ,що
ОСОБА_1 виконала всі зобов»язання
згідно виконавчого листа №2-14872011 .

21 березня 2014 року державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області було винесено
постанови :

-про закінчення виконавчого
провадження ВП 38444457 ,

-про стягнення з боржника виконавчого
збору.

Частина 2 статті 19 Конституції України
закріпила обов'язок органів державної
влади та їх посадових осіб діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України та Законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті ( вчинені )
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи

Таким чином суд вважає , що
відповідачем не вчинено протиправних
дій при винесенні постанови від 21
березня 2014 року ВП №38444457 про стягнення
з боржника ОСОБА_1виконавчого збору і
підстави для скасування зазначеної
постанови відсутні.

Дослідивши матеріали справи та
оцінивши докази, які є у справі за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, суд прийшов до висновку,
що вимоги позивача є безпідставними та
документально необґрунтованими,а
постанова , що оскаржується , прийнята
правомірно і не підлягає скасуванню, і
позовні вимоги слід залишити без
задоволення.

Керуючись ст.ст.2, 4, 7, 14, 23, 86, 94, 99, 100, 128, 158,
159, 160, 161, 163, 162, 167,181 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

В позові ОСОБА_1 до відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області , третя особа -Сихівський
відділ державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції, про визнання протиправними
дій та скасування постанови відмовити
повністю.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Львівського
апеляційного адміністративного суду в
порядку та в строки, передбачені ст.186
КАС України та набуває законної сили в
порядку, передбаченому ст.254 КАС
України

.

Суддя
Дем'яновський Г.С.