Справа № 813/3541/14
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2014-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 вересня 2014 року
Справа № 813/3541/14
м. Львів, вул. Чоловського, 2
Зал судових засідань № 7
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
Головуючого - судді
при секретарі судового засідання
За участю представників :
від позивача - Наливайка В.М.
від відповідача - Рождественська
третя особа - не з'явилася
розглянувши у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу за позовом ВАТ «Державний
Ощадний банк Україна» в особі філії -
Дрогобицького відділення Ощадбанку №
6307 до Дрогобицької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного Управління Міндоходів у
Львівській області за участю третьої
особи Виконавчого комітету
Дрогобицької міської ради Львівської
області про скасування податкових
повідомлень - рішень, -
ВАТ «Державний Ощадний банк
Україна» в особі філії - Дрогобицького
відділення Ощадбанку № 6307 звернулося
до Львівського окружного
адміністративного суду з позовом до
Дрогобицької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
Управління Міндоходів у Львівській
області за участю третьої особи
Виконавчий комітет Дрогобицької
міської ради Львівської області в
якому просить суд скасувати податкові
31.10.2008 року, яким визначено суму
податкового зобов'язання в розмірі 2709
яким визначено суму податкового
зобов'язання в розмірі 2462 грн. 72 коп.; №
суму податкового зобов'язання в
розмірі 2462 грн. 72 коп. та податкове
21.05.2009 року, яким визначено суму
податкового зобов'язання в розмірі 2462
грн. 72 коп. В зв'язку із
завершенням реорганізації
відповідача, суд на підставі статті 55
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України) замінив
відповідача Дрогобицьку об'єднану
державну податкову інспекцію
Львівської області Державної
податкової служби України - його
правонаступником - Дрогобицьку
об'єднану державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Позовні вимоги мотивовані тим, що
Державною податковою інспекцією у
Дрогобицькому районі Львівської
області неправомірно винесено
податкові повідомлення-рішення, якими
визначено сум податкового зобов'язання
в розмірі 2462 грн. 72 коп., внаслідок
неправильного застосування
відповідачем ст.ст. 2, 5, 13-15 Закону
України «Про плату за землю» від 03.07.1992
року № 2535-ХІІ, оскільки, позивач не є
власником чи постійним користувачем
земельних ділянок та не укладав
договорів оренди земельних ділянок.
Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 12.01.2010 року
позов задоволено. Визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення - рішення Державної
податкової інспекції у Дрогобицькому
Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 12.04.2013 року
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дрогобицькому
районі Львівської області залишено
без задоволення. Постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
12.01.2010 року у справі № 2а- 3642/09/1370 - без
Ухвалою Вищого адміністративного
суду України від 31.03.2014 року касаційну
скаргу Дрогобицької об'єднаної
державної податкової інспекції у
Львівській області Державної
податкової служби України задоволено
частково. Ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 12.04.2013 року та постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 12.01.2010 року
скасовано. Справу направлено на новий
розгляд до суду першої інстанції.
Вказане рішення мотивоване тим, що в
даному випадку судами попередніх
інстанцій не досліджено питання по
кожному договору оренди приміщень щодо
пропорційності занятої площі
орендованої будівлі позивачем для
правильності визначення розміру
орендної плати за земельну ділянку
відповідно. Крім того, вирішуючи
позовні вимоги про скасування
податкового повідомлення - рішення від
інстанцій не врахували положень п.п.
«б» пп. 6.4.1 п. 6.4 ст. 6 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»,
оскільки судовий захист права може
здійснений лише за умови наявності
порушення прав та законних інтересів
юридичних чи фізичних осіб, та з
урахуванням цього не встановили чи є
вказана позовна вимога належним
Представник позивача у судових
засіданнях позов підтримав з мотивів,
зазначених у позовній заяві та з
урахуванням додаткових пояснень по
справі.
Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечив,
подали додаткові пояснення по справі,
які обґрунтовуються тим, що позивач
являється користувачем земельних
ділянок, оскільки наявними є договора
оренди нежитлових приміщень, будинків
та споруд укладеними між виконавчим
комітетом Дрогобицької міської ради
(орендодавець) та Дрогобицьким
відділенням № 6307 ВАТ «Дрогобицький
ощадний банк України» (орендар).
Вказують на те, що у платника податків
існує обов'язок сплачувати земельний
податок з дня фактичного перебування
землі у користуванні, оскільки закон не
передбачає звільнення від сплати
земельного податку землекористувачів
у разі відсутності документів, які б
підтверджували право користування.
Така позиція не суперечить приписам
статті 15 Закону України «Про плату за
землю» від 03.07.1992 року № 2535- ХII.
Відсутність даних у державному
земельному кадастрі щодо земельної
ділянки також не може бути підставою
для звільнення від сплати земельного
податку, оскільки така відсутність
була зумовлена не зверненням позивача
до місцевої ради з клопотанням про
оформлення правовстановлюючих
Третя особа на стороні відповідача, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору явку уповноваженого
представника в судове засідання не
забезпечила, хоча належним чином була
повідомлена про дату, час та місце його
проведення. Про причини неявки суду не
повідомила, а тому суд, керуючись ст. 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, ухвалив розглядати справу за
Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін,
безпосередньо та об'єктивно дослідивши
та оцінивши докази, які мають значення
для справи, давши їм оцінку, суд
Державною податковою інспекцією
у Дрогобицькому районі Львівської
області проведено виїзну планову
перевірку філії Дрогобицького
відділення Ощадного банку № 6307
Відкритого акціонерного товариства
«Державний Ощадний банк України» за
період з 01.07.2005 року по 30.06.2008 року, за
результатами якої складено акт від
23.10.2008 року №764/22-007/02762257 та винесено
податкове повідомлення-рішення від
податкового зобов'язання за платежем
по земельному податку в розмірі 2709 грн.
За результатами проведеної
перевірки, Державною податковою
інспекцією у Дрогобицькому районі
Львівської області встановлено
порушення позивачем ст. ст. 2, 3, 15 Закону
України «Про плату за землю» від 19.09.1996
року № 378/96-ВР, в результаті чого не
нараховано та не сплачено до бюджету за
2005 І півріччя 2008 року земельний податок
на загальну суму 1806 грн., а саме: за ІІ
півріччя 2005 року 291 грн. 00 коп.; за 2006 рік
613 грн. 00 коп.; за 2007 рік 635 грн. 00 коп.; за І
півріччя 2008 року 267 грн. 00 коп.
Позивачем було проведено
процедуру адміністративного
оскарження податкового
повідомлення-рішення від 31.10.2008 року №
06.01.2009 року та 17.03.2009 року залишені без
задоволення та прийнято податкові
31.12.2008 року, яким визначено суму
податкового зобов'язання в розмірі 2462
яким визначено суму податкового
зобов'язання в розмірі 2462 грн. 72 коп. та
податкове повідомлення-рішення №
сум податкового зобовязання в розмірі
2462 грн. 72 коп., які залишені без змін.
Перевіркою встановлено, що філія
Дрогобицького відділення Ощадного
банку № 6307 Відкритого акціонерного
товариства «Державний Ощадний банк
України» орендує приміщення у
Дрогобицької міської ради, що
підтверджується наступними договорами
оренди: договором оренди нежитлових
приміщень, будинків та споруд № 75 від
27.01.2005 року; договором оренди
нежитлових приміщень, будинків та
споруд № 76 від 27.01.2005 року; договором
оренди нежитлових приміщень, будинків
та споруд № 77 від 27.01.2005 року; договором
оренди нежитлових приміщень, будинків
та споруд № 78 від 27.01.2005 року; договором
оренди нежитлових приміщень, будинків
та споруд № 79 від 27.01.2005 року; договором
оренди нежитлових приміщень, будинків
та споруд № 81 від 27.01.2005 року; договором
оренди нежитлових приміщень, будинків
та споруд № ВОБ-1 від 02.01.2007 року;
договором оренди нежитлових приміщень,
будинків та споруд № ВОБ-2 від 02.01.2007
року; договором оренди нежитлових
приміщень, будинків та споруд № ВОБ-3
від 02.01.2007 року; договором оренди
нежитлових приміщень, будинків та
споруд № ВОБ-4 від 02.01.2007 року; договором
оренди нежитлових приміщень, будинків
та споруд № ВОБ-6 від 02.01.2007 року.
Основними нормативно-правовими
актами, які регулюють правовідносини в
межах цього спору є Земельний кодекс
України від 25.10.2001 року № 2768-ІІІ та
Закон України «Про плату за землю» від
03.07.1992 року № 2535-ХІІ (в редакції чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин), яким визначаються
розміри та порядок плати за
використання земельних ресурсів,
пільги щодо оподаткування,
відповідальність платників та
контроль за правильністю обчислення і
справляння земельного податку.
Статтею 1 Закону України «Про
плату за землю» передбачено, що термін
«податок» вживається у визначенні:
обов'язковий платіж, який справляється
з юридичних і фізичних осіб за
використання земельних ділянок.
Як вбачається зі змісту ст. 2 цього
Закону, використання землі в Україні є
платним. Плата за землю справляється у
вигляді земельного податку або
орендної плати, що визначається
залежно від грошової оцінки земель.
Розміри податку за земельні ділянки,
грошову оцінку яких не встановлено,
визначаються до її встановлення в
порядку, визначеному цим Законом.
Власники земельних ділянок, земельних
часток (паїв) та землекористувачі, крім
орендарів та інвесторів - учасників
угоди про розподіл продукції,
сплачують земельний податок.
Справляння земельного податку за
земельні ділянки, надані в
користування у зв'язку з укладенням
угоди про розподіл продукції,
замінюється розподілом виробленої
продукції між державою та інвестором
на умовах такої угоди. За земельні
ділянки, надані в оренду, справляється
Відповідно до ст. 5 Закону України
«Про плату за землю», об'єктом плати за
землю є земельна ділянка, а також
земельна частка (пай), яка перебуває у
власності або користуванні, у тому
числі на умовах оренди.
Положення ст. 93 Земельного
кодексу України встановлює, що право
оренди земельної ділянки - це засноване
на договорі строкове платне володіння
і користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для провадження
підприємницької та іншої діяльності.
Земельні ділянки можуть передаватися в
оренду громадянам та юридичним особам
України, іноземним громадянам і особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним об'єднанням і
організаціям, а також іноземним
державам. Оренда земельної ділянки
може бути короткостроковою - не більше 5
років та довгостроковою - не більше 50
років. Орендодавцями земельних ділянок
є їх власники або уповноважені ними
Норма п. «в» ст. 91 Земельного
кодексу України покладає обовязок
своєчасної сплати земельного податку
на власника земельної ділянки, а ст. 96
цього Кодексу на землекористувачів.
Як вбачається зі змісту ч. 1 ст. 124
цього Кодексу, передача в оренду
земельних ділянок, що перебувають у
державній або комунальній власності,
здійснюється на підставі рішення
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування чи
договору купівлі-продажу права оренди
земельної ділянки (у разі продажу права
оренди) шляхом укладення договору
оренди земельної ділянки.
Статтею 125 Кодексу передбачено, що
право власності на земельну ділянку, а
також право постійного користування та
право оренди земельної ділянки
виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.
Крім цього, ч. 1 ст. 126 Земельного
кодексу України (в редакції чинній на
момент виникнення спірних
правовідноси), також передбачено, що
при набутті права власності на
земельну ділянку на підставі
документів, визначених частиною другою
цієї статті, державний акт на право
власності на земельну ділянку, що
відчужується, долучається до
документа, на підставі якого відбувся
перехід права власності на земельну
ділянку, в кожному випадку відчуження
земельної ділянки, а, згідно із п. 2 ч. 6
цієї статті, на державному акті про
право власності на земельну ділянку
нотаріус, який посвідчує (видає)
документ, та орган, який здійснює
державну реєстрацію прав на нерухоме
майно та їх обмежень, роблять відмітку
про відчуження земельної ділянки із
зазначенням документа, на підставі
якого відбулося відчуження.
Відповідно до ч. 9 ст. 126 цього
Кодексу, право постійного користування
на декілька земельних ділянок, наданих
під будівництво та обслуговування
лінійних об'єктів (доріг,
трубопроводів, ліній електропередачі
та зв'язку), може посвідчуватися одним
За змістом ч. 1 ст. 120, ч. 2 ст. 124
Земельного кодексу України, при
переході права власності на будівлю і
споруду, право власності на земельну
ділянку або її частину може переходити
на підставі цивільно-правових угод, а
право користування на підставі
договору оренди; передача в оренду
земельних ділянок, що перебувають у
власності громадян і юридичних осіб,
здійснюється за договором оренди між
власником земельної ділянки і
При аналізі норм чинного
законодавства України, судом
встановлено, що право власності та
право постійного користування
земельною ділянкою виникає після
одержання її власником або
користувачем документа, що посвідчує
право власності чи право постійного
користування земельною ділянкою та
його державної реєстрації. Право на
оренду земельної ділянки виникає після
укладення договору оренди земельної
ділянки і його державної реєстрації, а
право власності на земельну ділянку і
право постійного користування
земельною ділянкою посвідчується
Стаття 13 Закону України "Про плату
за землю" встановлює, що підставою для
нарахування земельного податку є дані
земельного кадастру, а орендної плати
за земельну ділянку, яка перебуває у
державній чи комунальній власності -
договір оренди такої ділянки.
Згідно з ч. 1 ст. 14 цього Закону,
платники земельного податку, а також
орендної плати за земельні ділянки
державної або комунальної власності
(крім громадян) самостійно обчислюють
суму земельного податку та орендної
плати щороку за станом на 1 січня і до 1
лютого поточного року подають
відповідному органу державної
податкової служби за
місцезнаходженням земельної ділянки
податкову декларацію на поточний рік
за формою, встановленою центральним
податковим органом, з розбивкою річної
суми рівними частками за місяцями.
Згідно з ч. 1 ст. 193 Земельного
кодексу України, державний земельний
кадастр - це єдина державна система
земельно-кадастрових робіт, яка
встановлює процедуру визнання факту
виникнення або припинення права
власності і права користування
земельними ділянками та містить
сукупність відомостей і документів про
місце розташування та правовий режим
цих ділянок, їх оцінку, класифікацію
земель, кількісну та якісну
характеристику, розподіл серед
власників землі та землекористувачів.
Складовою частиною державного
земельного кадастру є державний реєстр
земель, який складається з книги
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі із зазначенням
кадастрових номерів земельних ділянок.
Таким чином, обов'язок по сплаті
земельного податку покладається лише
на власника земельної ділянки або
землекористувача після внесення до
державного земельного кадастру даних
про реєстрацію права власності на
земельну ділянку або права
Як вбачається із довідок
Дрогобицького міського відділу
Львівської регіональної філії
Державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру» від
05.10.2009 року №187 та від 20.10.2009 року № 194, у
державному реєстрі земель відсутні
відомості про право власності чи право
користування Дрогобицьким відділенням
Ощадного банку № 6307 земельними
ділянками, а також відомості щодо
укладених позивачем договорів оренди
Враховуючи аналіз положень ст. 5,
ст. 15 Закону України «Про плату за
землю», ст. 116, ст. 125, ст. 126 Земельного
кодекс України та п. 2 Положення про
порядок ведення державного земельного
кадастру, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 12 січня
1993 року № 15 (в редакції чинній на момент
виникнення спірних правовідносин), суд
дійшов висновку про те, що земельний
податок сплачується власниками або
землекористувачами земельних ділянок,
які отримали земельну ділянку у
власність або у користування, що
підтверджується відповідними
державними актами, та при умові
внесення відповідних даних до
земельного кадастру, які є підставою
для обчислення плати за землю.
Інших підстав для нарахування
земельного податку законом не
Зі змісту листа управління
комунальних ресурсів виконавчих
органів Дрогобицької міської ради від
25.12.2009 року № 1054, вбачається, що розмір
орендної плати в кожному договорі
оренди нежитлових приміщень, визначено
на підставі Методики розрахунку
орендної плати за користування майном
комунальної власності Дрогобицької
міської ради від 26.12.2006 року № 174.
Згідно з п. 4 цією Методикою, плата
за користування земельною ділянкою не
входить в розмір орендної плати за
користування майном комунальної
Наявність положення п. 4.3.7, у
вказаних вище договорах оренди
нежитлових приміщень, яким
передбачено, що орендар самостійно
сплачує земельний податок, не може
змінювати, встановленого Земельним
кодексом України і Законом України
«Про плату за землю», порядку
нарахування і сплати земельного
Обґрунтування відповідачем
правомірності оспорюваних податкових
повідомлень-рішень нормами ст. 796
Цивільного кодексу України суд вважає
безпідставним, оскільки норма цієї
статті регулює питання переходу права
користування земельною ділянкою при
оренді будівлі або іншої капітальної
споруди (їх окремої частини). При цьому,
наймачеві надається право
користування земельною ділянкою, на
якій вони знаходяться, а також право
користування земельною ділянкою, яка
прилягає до будівлі або споруди, у
розмірі, необхідному для досягнення
Стаття 797 цього Кодексу
передбачає, що плата, яка справляється
з наймача будівлі або іншої
капітальної споруди (їх окремої
частини), складається з плати за
користування нею і плати за
користування земельною ділянкою.
Проаналізувавши зміст норм ст.ст.
796, 797 Цивільного кодексу України, суд
приходить до висновку, що вони
передбачають перехід до орендаря права
користування земельною ділянкою в
межах цивільно-правових відносин,
проте, не встановлюють обовязку
орендаря по сплаті земельного податку
чи орендної плати за користування
земельною ділянкою, оскільки, такий
регулюється спеціальними
нормативно-правовими актами, зокрема,
Земельним кодексом України та Законом
України «Про плату за землю».
Так, згідно зі ст. 1 Цивільного
кодексу України, цивільним
законодавством регулюються особисті
немайнові та майнові відносини
(цивільні відносини), засновані на
юридичній рівності, вільному
волевиявленні, майновій самостійності
їх учасників. До майнових відносин,
заснованих на адміністративному або
іншому владному підпорядкуванні
однієї сторони другій стороні, а також
до податкових, бюджетних відносин
цивільне законодавство не
застосовується, якщо інше не
встановлено законом.
Слід також зазначити, що порядок
надання земельних ділянок державної
або комунальної власності у
користування, унормований ст. 123
Земельного кодексу України, яка не
передбачає можливості органу
місцевого самоврядування прийняти
рішення про укладання договору оренди
землі з особою, якій передано в оренду
нежитлові приміщення, які на цій землі
розташовані, поза межами встановленої
у цьому Кодексі процедури.

Ухвала Вищого адміністративного
суду України від 31.03.2014 року мотивована
тим, що судами попередніх інстанцій не
досліджено питання по кожному договору
оренди приміщень щодо пропорційності
занятої площі орендованої будівлі
позивачем для правильності визначення
розміру орендної плати за земельну
ділянку відповідно. Крім того,
вирішуючи позовні вимоги про
скасування податкового повідомлення -
рішення від 31.10.2008 року № /0, суди
попередніх інстанцій не врахували
положень п.п. «б» пп. 6.4.1 п. 6.4 ст. 6 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», оскільки судовий захист
права може здійснений лише за умови
наявності порушення прав та законних
інтересів юридичних чи фізичних осіб,
та з урахуванням цього не встановили чи
є вказана позовна вимога належним
способом захисту.

Податковим органом у ході
судового розгляду було надано
розрахунок земельного податку філії -
ДВ № 6307 ВАТ «Державний ощадний банк
України», складений з врахуванням
місцезнаходження земельної ділянки,
площі земельних ділянок, кількості
поверхів, грошової оцінки за 1 кв.м.
Відповідач вважає, що вказаний
розрахунок складений ними правомірно,
відповідно до займаної площі з
врахуванням грошової оцінки, доведеної
листом Управління земельних ресурсів
та кількості поверхів будівлі, у якій
знаходиться приміщення у
відповідності до пп.4.2.2 п.4.2 ст.4, пп.15.1.1
п.15.1 ст.15 Закону України "Про порядок
погашення зобов"язань платників
податків перед бюжетами та державними
цільовими фондами" із застосуваням
штрафних санкцій у відповідності до
пп.17.1.1, 17.1.2 вказаного Закону.

Однак податковим органом не надано
суду належних доказів про укладення
структурними підрозділом позивача
договорів оренди спірних земельних
ділянок на підставі, яких податковим
органом було складено розрахунок
земельного податку філії - ДВ № 6307 ВАТ
«Державний ощадний банк України».
Також податковим органом
необгрунтовано порядку визначенням
ним площі земельної ділянки,
відповідно до якої ним здійснено
розряхунок земельного податку з огляду
на те, що доказів перебування у
власності позивача чи оренді таких
земельних діялянок ним не подано.

Суд звертає увагу також на те, що
справляння плати за землю, а також
відповідальність платників та
контроль за правильністю обчислення і
справляння земельного податку
здійснюється відповідно до Закону
України від 03.07.92 року № 2535-XII «Про плату
за землю».

Як вбачається зі змісту ст.ст. 13, 14
Закону України «Про плату за землю»,
платником земельного податку є власник
або користувач земельної ділянки. А,
орендар земельної ділянки сплачує лише
орендну плату за користування
земельною ділянкою, яка перебуває у
державній чи комунальній власності, на
підставі договору оренди такої
ділянки.

Відповідно до положень ст. 2, ст. 7,
ст. 13, ст. 14, ст. 23 Закону України «Про
плату за землю» та п. 2 Положення про
порядок ведення державного земельного
кадастру, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 12 січня
1993 року № 15, плата за землю
визначається в договорі оренди
земельної ділянки залежно від грошової
оцінки земель, відтак, суд дійшов
висновку, що відповідач вийшов за межі
наданої йому компетенції і
неправомірно визначив на підставі
цього позивачу суму податкового
зобов'язання по сплаті земельного
податку.

Суд акцентує увагу на практиці
Європейського суду з прав людини. Так у
пункті 110 рішення від 23.07.2002 року у
справі «Компанія «Вестберга таксі
Актіеболаг» та Вуліч проти Швеції» Суд
визначив, що «…адміністративні суду,
які розглядають скарги заявників
стосовно рішень податкового
управління, мають повну юрисдикцію у
цих справах та повноваження скасувати
оскаржені рішення. Справи мають бути
розглянуті на підставі поданих
доказів, а довести наявність підстав,
передбачених відповідними законами,
для призначення податкових штрафів має
саме податкове управління.»

В той же час, відповідачем під час
розгляду адміністративної справи не
наведено об'єктивних доводів
правомірності донарахування позивачу
сум податкового зобов'язання за
платежем по земельному податку.

Крім того судом встановлено, що за
наслідками адміністративного
оскарження податкове повідомлення -
рішення № /0 від 31.10.2008 року
скасовано в частині 164, 19 грн., основного
платежу та 89, 09 грн., фінансових санкцій,
а в іншій частині залишено без
задоволення та відповідно у
відповідності до Наказу України № 253
від 21.06.2001 року із змінами та
доповненнями та складено податкові
повідомлення - рішення № /1 від
31.12.2008 року, № /2 від 12.03.2009 року, №
/3 від 21.05.2009 року. Таким чином,
оскільки податкове повідомлення -
рішення №/0 від 31.10.2008 року
скасовано податковим органом за
наслідками адміністративного
оскарження в частині 164, 19 грн.,
основного платежу та 89, 09 грн., відтак у
задовленні цієї чатисни позовних вимог
слід відмовити.

Таким чином, встановивши, на
підставі досліджених обставин справи
та доказів на їх підтвердження,
відсутність у позивача відповідних
документів про право власності на
земельну ділянку, права постійного
користування земельною ділянкою чи
договорів оренди землі, відсутність
необхідних даних з державного
земельного кадастру, суд приходить до
висновку про те, що позивач не є
власником, користувачем чи орендарем
земельних ділянок, а отже не може
вважатися платником земельного
податку. Перевіривши обставини,
визначені ч.3 ст.2 КАС України, суд
дійшов до висновку, що позов підлягає
до задоволення частково, слід визнати
протиправним та скасувати податкові
повідомлення - рішення Державної
податкової інспекції у Дрогобицькому
районі Львівської області: № /0
від 31.10.2008 року в частині за основним
платежем 1641, 81 грн., та за штрафними
фінансовими санкціями в сумі 820, 91 грн.,
№ /1 від 31.12.2008 року, яким визначено
суму податкового зобов'язання в
розмірі 2462 грн. 72 коп.; /2 від 12.03.2009
року, яким визначено суму податкового
зобовязання в розмірі 2462 грн. 72 коп.;
податкове повідомлення-рішення №
/3 від 21.05.2009 року, яким визначено
сум податкового зобов'язання в розмірі
2462 грн. 72 коп. У задоволенні іншої
частини позовних вимог відмовити.

Щодо судових витрат, то у відповідності
до вимог ст.94 КАС України, судові
витрати у формі судового збору
належить стягнути на користь позивача
відповідно до задоволених вимог.

Враховуючи вищенаведене, керуючись
статтями 71, 86, 87, 94, 158, 160, 162, 163, 167,
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

п о с т а н о в и в :

1. Адміністративний позов
задоволити частково.

2. Визнати протиправним та
скасувати податкове повідомлення -
рішення №/0 від 31.10.2008 року, в
частині за основним платежем 1641,81 грн.
та за штрафними санкціями в сумі 820,91
грн.

3. Визнати протиправними та
скасувати податкові повідомлення -
рішення №/01 від 31.12.2008 року,
№/2 від 12.03.2009 року, №/3 від
21.05.2009 року.

4. У задоволенні іншої частини
позову відмовити.

5. Стягнути з Державного бюджету
України на користь ВАТ "Державний
Ощадний банк України" в особі філії
Дрогобицького відділення Ощадбанку №
6307 3 (три) гривні 20 коп. сплаченого
судового збору.

Постанова може бути оскаржена в
порядку та строки, передбачені статтею
186 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Львівський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки, передбачені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Повний текст постанови
виготовлений і підписаний 09 вересня 2014
року.

Суддя
Карп'як Оксана Орестівна