Справа № 2а-10258/11/1370
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2014-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2014 р.
Справа № 135242/11/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

головуючого судді:
Ліщинського А.М.,

суддів:
Довгої О.І., Запотічного І.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту Департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 14
жовтня 2011 року у справі за позовом
Сихівського відділу соціального
захисту управління соціального
захисту Департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради до
Відділу державної виконавчої служби
Головного управління юстиції у
Львівській області про визнання
протиправними дій та скасування
постанов про накладення штрафу,-

В С Т А Н О В
И Л А:

11.08.2011 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача про визнання
протиправними дій державного
виконавця ППВР ВДВС Головного
управління юстиції у Львівській
області щодо накладення на боржника
штрафу у виконавчому провадженні ВП №
26623173, скасування постанов ППВР ВДВС ГУЮ
у Львівській області від 31.05.2011 року та
від 06.06.2011 року про накладення штрафу ВП
№ 26623173.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
оскаржувані постанови є
неправомірними, оскільки вважає, що зі
своєї сторони він вжив усіх можливих
заходів для виконання рішення суду.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 14 жовтня 2011
року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач постанову оскаржив, не
погодившись із зазначеним судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та є незаконною, просить оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову,
якою задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі покликається на
те, що судове рішення, в частині виплати
допомоги, не виконано з поважних причин
та незалежних від боржника причин, а
саме відсутність бюджетного
фінансування на дану виплату допомоги.

В разі відсутності клопотань від усіх
осіб, які беруть участь у справі, про
розгляд справи за їх участю, суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із
змінами і доповненнями, внесеними
згідно із Законом України від 07.07.2010
року N 2453-VI).

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач діяв на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачено
законами та іншими нормативними актами
України.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Правильність вирішення справи
відповідно до вимог ст.13 КАС України
забезпечується системою: апеляційною
та касаційною. Можливість апеляційного
та касаційного оскарження судових
рішень є принципом адміністративного
судочинства, що спрямований на
забезпечення прав осудності
(законності та обґрунтованості)
судових рішень.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, що на підставі
виконавчого листа № 2а-274/10 від 22.06.2010
року, виданого Сихівським районним
судом м. Львова, відповідачем винесено
постанову від 20.05.2011 року про відкриття
виконавчого провадження про
зобов'язання Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту Департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради провести перерахунок
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення трирічного віку,
призначеної ОСОБА_1 за період з 09.07.2007
року по 31.12.2007 року з врахуванням що
розмір такої становить прожитковий
мінімум для дітей віком до 6 років, та
здійснити виплату нарахованої суми.

Позивачу встановлено строк для
добровільного виконання рішення до
27.05.2011 року.

Листом від 27.05.2011 року позивач
повідомив державного виконавця про те,
що на виконання його вимог здійснив
розрахунок (нарахування) ОСОБА_1
грошової допомоги в сумі 1896,42 грн., а
також звернувся з листом від 27.05.2011 року
до Головного управління праці та
соціального захисту населення у
Львівській області з проханням
виділити необхідні кошти для
проведення такої виплати. (а.с.5-7)

Державний виконавець, встановивши, що
рішення суду у визначений строк
добровільно не виконано, на підставі
ст.89 Закону України «Про виконавче
провадження» виніс постанову від 31.05.2011
року про накладення на боржника штрафу
в сумі 680 грн. Вимогою державного
виконавця боржнику знову було надано
строк до 05.06.2011 року для добровільного
виконання рішення суду та зобов'язано
надати письмове підтвердження про
виконання.

Однак листом від 02.06.2011 року боржник
знову повідомив державного виконавця
про неможливість виконати рішення суду
у визначений йому строк, що зумовлено
відсутністю коштів для виплати
нарахованої ОСОБА_1 грошової допомоги.
На підтвердження своїх пояснень
позивач долучив також копію листа від
02.06.2011 року, адресованого Головному
управлінню праці та соціального
захисту населення Львівської
облдержадміністрації з проханням
виділити кошти в сумі 1896,42 грн. для
наступної їх виплати ОСОБА_1

Отримавши таку відповідь державний
виконавець дійшов висновку про
повторне невиконання рішення суду без
поважних причин, у зв'язку з чим виніс
постанову від 06.06.2011 року про
накладення штрафу в сумі 1360 грн.

Не погодившись з обома постановою
боржник оскаржив їх до суду з тих
мотивів, рішення суду не було виконано
у строк через відсутність для цього
коштів.

Згідно з ст.124 Конституції України,
правосуддя в Україні здійснюється
виключно судами. Судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених
цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Згідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про
виконавче провадження» примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.19 вказаного
Закону державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення.

Частиною 1,2 ст.25 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення
про примусове виселення боржника - у
строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає,
що у разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Відповідно до ст.89 Закону України «Про
виконавче провадження», у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

Керуючись вищенаведеним колегія
суддів погоджується з судом першої
інстанції про те, що відповідач діяв на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачено Законом України
«Про виконавче провадження».

Також слід зазначити, що покликання
апелянта на відсутність бюджетного
фінансування на виплату даної
допомоги, як на причину невиконання
покладених на нього зобов'язань до
уваги не приймаються, оскільки
реалізація особою права, що пов'язане з
отриманням бюджетних коштів, яке
базується на спеціальних та чинних на
час виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Кечко проти України»).

За таких обставин справи колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку вирішуючи даний
публічно-правовий спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
надав їм у оскаржуваному судовому
рішенні належну правову оцінку, відтак
подана апеляційна скарга задоволенню
не підлягає.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи і
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги не являються
суттєвими і не складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198 п.1, 200, 205,
206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту Департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради залишити без задоволення,
а постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 14 жовтня 2011
року у справі №2а-10258/11/1370 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, може
бути оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
А.М.Ліщинський

Судді
О.І.Довга

І.І.Запотічний