Справа № 816/3262/14
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2014-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2014 року м. ПолтаваСправа
№ 816/3262/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Сич С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Панькіної А.С.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Бондар Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Реєстраційної
служби Комсомольського міського
управління юстиції Полтавської
області, третя особа: ОСОБА_4 про
визнання протиправним та скасування
рішення, зобов'язання вчинити певні
дії, -

В С Т А Н О В И В:

15 серпня 2014 року ОСОБА_1 /надалі -
позивач/ звернувся до Полтавського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Реєстраційної служби Комсомольського
міського управління юстиції
Полтавської області, третя особа:
ОСОБА_4 про визнання протиправним та
скасування рішення Реєстраційної
служби Комсомольського міського
управління юстиції Полтавської
області про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень №14750252
від 28.07.2014 року та зобов'язання
зареєструвати за ОСОБА_1 право спільної
сумісної власності на квартиру, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог
зазначив, що рішенням Апеляційного
суду Полтавської області від 18.02.2014 по
справі № 534/1557/13-ц визнано квартиру
АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у рівних частках, як
придбану за рахунок їх спільних коштів.
На підставі вказаного рішення позивач
звернувся до Реєстраційної служби
Комсомольського міського управління
юстиції Полтавської області для
реєстрації права власності на
зазначену квартиру із заявою та
необхідними документами. Проте
рішенням державного реєстратора №
14750252 від 28.07.2014 позивачу відмовлено у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень, що стало підставою для
звернення до суду з даним позовом.
Позивач вважає, що вказане рішення
прийнято усупереч приписам Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень", Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22.06.2011
№ 703, а тому підлягає визнанню
протиправним та скасуванню.

05.09.2014 до суду надійшли письмові
заперечення, в яких на підтвердження
правомірності оскаржуваного рішення
відповідач посилається на те, що
рішенням Апеляційного суду
Полтавської області від 18.02.2014, яке
подано позивачем як
правовстановлюючий документ, визнано
квартиру АДРЕСА_2 спільною сумісною
власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у рівних
частках, що не дає можливості визначити
вид права власності та провести
державну реєстрацію шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
оскільки у резолютивній частині
рішення суду вид власності зазначено
не однозначно. Зазначає, що Порядок
надання інформації з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 22.06.2011 № 703,
втратив чинність та не підлягає
застосуванню до спірних правовідносин.
Крім того, пояснює, що позивачем
подано заяву без заповнення додатку
встановленої форми, який підлягає
заповненню у разі державної реєстрації
права спільної сумісної власності.

Позивач та представник позивача у
судовому засіданні підтримали позовні
вимоги та просили їх задовольнити у
повному обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечував,
просив відмовити у його задоволенні.

Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання
не з'явилася.

Повістка про виклик до суду, направлена
третій особі за адресою місця
проживання, зареєстрованою у
встановленому законом порядку,
повернулася до суду з відміткою
поштової установи "за закінченням
терміну зберігання" /а.с. 15-28/.

Згідно з частиною 11 статті 35
Кодексу адміністративного судочинства
України у разі повернення поштового
відправлення із повісткою, яка не
вручена адресату з незалежних від суду
причин, вважається, що така повістка
вручена належним чином.

З огляду на викладене, третя особа
вважається належним чином
повідомленою про дату, час та місце
розгляду справи.

Таким чином, суд вважає за можливе
розглянути справу за відсутності
третьої особи ОСОБА_4.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які
беруть участь у справі, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням
Апеляційного суду Полтавської області
від 18.02.2014 по справі № 534/1557/13-ц визнано
квартиру АДРЕСА_2 спільною сумісною
власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у рівних
частках, як придбану за рахунок їх
спільних коштів /а.с.39-40/.

22.07.2014 ОСОБА_1 звернувся до
Реєстраційної служби Комсомольського
міського управління юстиції
Полтавської області із заявою про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень на квартиру, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_3 /а.с. 33/.

Позивачем разом із заявою подано до
Реєстраційної служби Комсомольського
міського управління юстиції
Полтавської області: паспорт
громадянина України; технічний
паспорт, серія та номер 189, виданий
10.06.2014, видавник: КП "Кременчуцьке МБТІ
Полтавської обласної ради"; рішення
суду, справа № 534/1557/13-ц, серія та номер:
номер провадження 22-ц/786/388/14, виданий
18.02.2014, видавник: Апеляційний суд
Полтавської області.

22.07.2014 заяву ОСОБА_1 прийнято, про що
складено картку прийому заяви № 14596540
/а.с. 42/.

Рішенням державного реєстратора прав
на нерухоме майно Бондарь Ю.Ю. від 28.07.2014
№ 14750252 на підставі частини 2 статті 24
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" та пунктів 20, 28
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17.10.2013 № 868 , з
огляду на те, що подані документи не
відповідають вимогам або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують, позивачу відмовлено у
державній реєстрації права власності
/форма власності: приватна, спільна
сумісна/ на квартиру, що розташована за
адресою: АДРЕСА_4, за ОСОБА_1 /а.с. 43/.

У рішенні про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень № 14750252
від 28.07.2014 зазначено, що рішення
Апеляційного суду Полтавської області
від 18.02.2014, яке подано як
правовстановлюючий документ, визнано
квартиру АДРЕСА_2 спільною сумісною
власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у рівних
частках, що не дає можливості провести
державну реєстрацію права власності.

Позивач не погодився з рішенням про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень № 14750252 від 28.07.2014, у зв'язку
з чим звернувся до суду з даним
позовом, у якому просить визнати
протиправним та скасувати рішення
Реєстраційної служби Комсомольського
міського управління юстиції
Полтавської області про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень №14750252 від 28.07.2014, а також
зобов'язати зареєструвати за ОСОБА_1
право спільної сумісної власності на
квартиру, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1.

При цьому, у ході судового розгляду
справи позивачем та його представником
уточнено, що прохальна частина
позовної заяви містить описку у
зазначенні номеру будинку "117" замість
"5".

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації, та їх обтяжень
визначено Законом України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" від
01.07.2004 №1952-IV.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" від 01.07.2004 №1952-IV /у редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин, надалі - Закон/ державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно (далі - державна реєстрація прав) -
офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини 1 статті 6
цього Закону систему органів державної
реєстрації прав становлять:
Міністерство юстиції України;
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
державної реєстрації прав; органи
державної реєстрації прав, утворені
Міністерством юстиції України в
установленому законодавством порядку
(далі - органи державної реєстрації
прав).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті
8 Закону орган державної реєстрації
прав проводить державну реєстрацію
прав та їх обтяжень або відмовляє у їх
реєстрації.

Відповідно до пункту 2 частини 2
статті 9 Закону державний реєстратор
приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, про
відмову в державній реєстрації, про її
зупинення, внесення змін до Державного
реєстру прав.

Частиною 1 статті 15 Закону
передбачено, що державна реєстрація
прав та їх обтяжень проводиться в
такому порядку: 1) прийняття і перевірка
документів, що подаються для державної
реєстрації прав та їх обтяжень,
реєстрація заяви; 2) встановлення факту
відсутності підстав для відмови в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень, зупинення розгляду заяви про
державну реєстрацію прав та/або їх
обтяжень; 3) прийняття рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, відмову в ній або зупинення
державної реєстрації; 4) внесення
записів до Державного реєстру прав; 5)
видача свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 6)
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Частиною 4 статті 15 Закону
встановлено, що державній реєстрації
підлягають виключно заявлені права та
їх обтяження за умови їх відповідності
законодавству і поданим документам.

Відповідно до пункту 5 частини 1
статті 19 Закону державна реєстрація
прав проводиться, зокрема, на підставі
рішень судів, що набрали законної сили.

При цьому, процедура проведення
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень (далі -
державна реєстрація прав), перелік
документів, необхідних для її
проведення, права та обов'язки
суб'єктів у сфері державної реєстрації
прав, а також процедура взяття на облік
безхазяйного нерухомого майна
визначена Порядком державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 17.10.2013
№ 868 /чинним з 12.02.2014, надалі - Порядок №
868/.

Відтак, суд відхиляє твердження
позивача про протиправність спірного
рішення з посиланням на приписи
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 22.06.2011 № 703,
оскільки вказаний Порядок втратив
чинність на підставі постанови
Кабінету Міністрів України від 17.10.2013
№ 868 "Про затвердження Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень і Порядку надання
інформації з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно".

Відповідно до пунктів 36, 37 Порядку
№ 868 для проведення державної
реєстрації речових прав необхідними
документами є документи, що
підтверджують виникнення, перехід або
припинення таких прав на нерухоме
майно, та інші документи, визначені цим
Порядком.

Документами, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
речових прав на нерухоме майно, серед
іншого, є рішення суду, що набрало
законної сили, щодо права власності та
інших речових прав на нерухоме майно.

Судом встановлено, що позивачем
разом із заявою про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень на
підтвердження виникнення права
власності подано до Реєстраційної
служби Комсомольського міського
управління юстиції Полтавської
області рішення Апеляційного суду
Полтавської області від 18.02.2014 по
справі № 534/1557/13-ц, яким визнано
квартиру АДРЕСА_2 спільною сумісною
власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у рівних
частках, як придбану за рахунок їх
спільних коштів /а.с.39-40/.

Частиною 1, 2 статті 355 Цивільного
кодексу України визначено, що майно, що
є у власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві
спільної власності (спільне майно).
Майно може належати особам на праві
спільної часткової або на праві
спільної сумісної власності.

Згідно частини 1 статті 356
Цивільного кодексу України власність
двох чи більше осіб із визначенням
часток кожного з них у праві власності
є спільною частковою власністю.

Відповідно до частини 1 статті 368
Цивільного кодексу України спільна
власність двох або більше осіб без
визначення часток кожного з них у праві
власності є спільною сумісною
власністю.

За приписами частини 2, 3 статті 372
Цивільного кодексу України у разі
поділу майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом. За рішенням суду частка
співвласника може бути збільшена або
зменшена з урахуванням обставин, які
мають істотне значення. У разі поділу
майна між співвласниками право
спільної сумісної власності на нього
припиняється.

Рішенням Апеляційного суду
Полтавської області від 18.02.2014 по
справі № 534/1557/13-ц визнано квартиру
АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у рівних частках, як
придбану за рахунок їх спільних коштів.

Таким чином, суд погоджується з
доводами відповідача щодо спірності
питання внесення при проведенні
державної реєстрації виникнення права
власності на нерухоме майно
відомостей про вид спільної власності,
а також щодо спірності питання про
внесення відомостей про частку у праві
спільної власності, яка зазначена
судом у рішенні, оскільки за приписами
підпункту 4 пункту 21 Порядку ведення
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 26.10.2011 № 1141, у разі проведення
державної реєстрації виникнення права
власності на нерухоме майно державний
реєстратор вносить до запису про право
власності та суб'єкта цього права
відомості про розмір частки у праві
спільної власності (у разі, коли майно
належить на праві спільної часткової
власності).

Відтак, зазначивши відомості про
право спільної сумісної власності,
відповідач позбавлений можливості
внести відомості до Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
розмір частки позивача та ОСОБА_4 у
справі спільної власності, хоча розмір
такої частки також визначений у
резолютивній частині рішення суду.

Суд відхиляє доводи позивача та
його представника про те, що вид
спільної власності відповідач мав
з'ясувати із мотивувальної частини
рішення суду, оскільки відповідач
позбавлений права тлумачити судові
рішення.

Відповідно до пункту 20 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень і Порядку надання
інформації з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17.10.2013 № 868
/чинного з 12.02.2014/, за результатами
розгляду заяви та документів,
необхідних для проведення державної
реєстрації прав, державний реєстратор
приймає рішення про державну
реєстрацію прав або рішення про
відмову в такій реєстрації.

Пунктом 28 вказаного Порядку
встановлено, що державний реєстратор
приймає рішення про відмову в
державній реєстрації прав виключно за
наявності підстав для відмови в
державній реєстрації прав, що
визначені Законом України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

Пунктом 4 частини першої статті 24
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" передбачено, що у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено у разі,
якщо подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

Згідно частини 3 статті 24 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" відмова в державній
реєстрації прав та їх обтяжень з
підстав, зазначених у пунктах 4, 52 - 56
частини першої цієї статті, не
позбавляє заявника права повторно
звернутися із заявою за умови усунення
перешкод для державної реєстрації прав
та їх обтяжень.

Оскаржуваним рішенням про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень № 14750252 від 28.07.2014 відмовлено
у державній реєстрації права власності
на квартиру, що розташована за адресою:
АДРЕСА_4 за ОСОБА_1 у зв'язку з тим, що
подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують /а.с. 43/.

Підсумовуючи вищевикладене, суд
дійшов висновку, що оскаржуване
рішення про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень № 14750252
від 28.07.2014 прийняте на підставі, у
межах повноважень, у спосіб, що
передбачені законодавством України та
обґрунтовано.

Таким чином, позовні вимоги про
визнання протиправним та скасування
рішення Реєстраційної служби
Комсомольського міського управління
юстиції Полтавської області про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень №14750252 від 28.07.2014 року та
зобов'язання зареєструвати за ОСОБА_1
право спільної сумісної власності на
квартиру, що розташована за адресою:
АДРЕСА_5 необґрунтовані та задоволенню
не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Реєстраційної служби
Комсомольського міського управління
юстиції Полтавської області, третя
особа: ОСОБА_4 про визнання
протиправним та скасування рішення,
зобов'язання вчинити певні дії -
відмовити.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови складено 15
вересня 2014 року.

Суддя
С.С. Сич