Справа № 815/4642/14
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2014-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4642/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2014 року
м. Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Стефанова С.О.,

за участю секретаря судового засідання
Гунько О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції в Київському районі м. Одеси
Головного управління Міндоходів в
Одеській області про скасування
податкового повідомлення-рішення
№5388-15 від 30.06.2014 року, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач)
звернулась до суду з позовом до
Державної податкової інспекції в
Київському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області (надалі по тексту - відповідач
або ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області), в якому
просить скасувати податкове
повідомлення-рішення №5388-15 від 30.06.2014
року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
зазначила, що 03.07.2014 року на її адресу
надійшов лист в якому містилося
податкове повідомлення-рішення №5388-15
від 30.06.2014 року, яким позивачу згідно з
п.п. 54.3.3 п. 54.3 розділу ХІІІ Податкового
кодексу України та відповідно до п. 286.5
ст. 286 розділу ХІІІ Податкового кодексу
України визначено суму податкового
зобов'язання за платежем: плата за
змелю, що вноситься фізичними особами у
розмірі 8759 грн. 42 коп. Позивач вважає,
що оскаржуване податкове повідомлення
- рішення підлягає скасуванню, як таке,
що не відповідає чинному
законодавству, оскільки власники
квартир (їх приміщень) у
багатоквартирних житлових будинках не
належать до кола платників земельного
податку за земельні ділянки під такими
будинками. Фактично власники квартир
(житлових приміщень) у
багатоквартирних житлових будинках
відшкодовують сплачені суми
земельного податку підприємствам,
установам і організаціям, що
здійснюють управління цими будинками,
а також об'єднанням власників будинків,
у складі сум за утримання будинків та
прибудинкових територій.

Представник позивача у судовому
засіданні підтримала позовні вимоги та
просила позов задовольнити у повному
обсязі, посилаючись на обставини
викладені в позові.

Представник відповідача проти
задоволення позовних вимог у судовому
засіданні заперечував у повному обсязі
з підстав викладених у запереченнях на
позов.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення представників сторін, а
також дослідивши обставини, якими
обґрунтовувалися позовні вимоги,
перевіривши їх доказами, судом
встановлені наступні факти та
обставини.

Судом встановлено, що 30 червня 2014 року
ДПІ у Київському районі м. Одеси
Одеської області ДПС згідно з п.п 54.3.3 п.
54.3 ст. 54, п. 286.5 ст. 286 Податкового кодексу
України було прийнято податкове
повідомлення - рішення № 5388-15 від 30.06.2014
року, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання з плати за
землю, що вноситься фізичними особами у
сумі 8759,42 грн. (а.с. 10).

Не погодившись з прийнятим податковим
повідомленням-рішенням, ОСОБА_1
оскаржила його в судовому порядку,
вимагаючи його скасування.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Враховуючи завдання адміністративного
судочинства, яке, зокрема, полягає у
поновленні судом порушених
суб'єктивних прав юридичних осіб,
адміністративний суд виходить з того,
що згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Оцінивши належність, допустимість,
достовірність наданих сторонами
доказів, а також достатність та
взаємний зв'язок у їх сукупності,
надаючи правову оцінку оскаржуваному
рішенню суб`єкта владних повноважень,
суд виходив з приписів ч. 3 ст.2 КАС
України та дійшов висновку про його
протиправність та обґрунтованість
позовних вимог ОСОБА_1, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що оскаржувану суму
земельного податку було визначено
позивачу як власниці нежитлового
приміщення підвалу та першого поверху
№ 415 загальною площею 0,029467 га.,
розташованого у багатоквартирному
будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Вищезазначене податкове повідомлення -
рішення не містить посилань на будь -
який документ, яким би встановлювалася
наявність у позивача земельної ділянки
в користуванні чи власності.

Судом було запропоновано представнику
відповідача надати документи щодо
реєстрації за позивачем прав власності
та користування на земельну ділянку;
розрахунок сум нарахованого позивачу
податку з зазначенням - площі ділянки,
будівлі, площі, щодо якої нараховано
податок, підстави нарахування.
Відповідачем вказаних документів суду
не надано.

При цьому, судом встановлено, що ОСОБА_1
(до зміни прізвища - ОСОБА_2) згідно
договору купівлі-продажу від 12.11.2010
року та договору дарування від 02.07.2009
року на праві спільної сумісної
власності належить нежитлове
вбудоване приміщення підвалу та
першого поверху № 415 загальною площею
884 кв.м., яке розташоване в
багатоквартирному будинку за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с. 40-43).

Також судом вставлено, що земельна
ділянка за вказаною вище адресою ніким
із співвласників у власність не
оформлювалась. Багатоквартирний
житловий будинок, який розташований за
адресою: АДРЕСА_1 знаходиться на
балансі ЖКС «Вузівський». Між трьома
співвласниками (ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2)
вищезазначеного нежитлового
приміщення, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1 та КП ЖКС «Вузівський»
укладено договір про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій № 453 від 01.10.2012
року (а.с. 49-50).

Згідно зі ст. 269 Податкового кодексу
України, платниками податку (плати за
землю) є власники земельних ділянок,
земельних часток (паїв), та
землекористувачі.

Власники землі та землекористувачі
сплачують плату за землю з дня
виникнення права власності або права
користування земельною ділянкою (п. 287.1
ст. 287 Податкового кодексу України).

Відповідно до п.286.6 ст.286 Податкового
кодексу України, на земельну ділянку,
на якій розташована будівля, що
перебуває у спільній власності кількох
юридичних або фізичних осіб, податок
нараховується з урахуванням
прибудинкової території кожному з
таких осіб: 1) у рівних частинах - якщо
будівля перебуває у спільній сумісній
власності кількох осіб, але не поділена
в натурі, або одній з таких
осіб-власників, визначеній за їх
згодою, якщо інше не встановлено судом;
2) пропорційно належній частці кожної
особи - якщо будівля перебуває у
спільній частковій власності; 3)
пропорційно належній частці кожної
особи - якщо будівля перебуває у
спільній сумісній власності і поділена
в натурі.

Згідно з п. 287.8 ст.287 Податкового кодексу
України встановлено, що власник
нежилого приміщення (його частини) у
багатоквартирному жилому будинку
сплачує до бюджету податок за площі під
такими приміщеннями (їх частинами) з
урахуванням пропорційної частки
прибудинкової території з дати
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно.

Відповідно до п. 286.1 ст.286 цього Кодексу,
підставою для нарахування земельного
податку є дані державного земельного
кадастру. Відповідні органи виконавчої
влади з питань земельних ресурсів за
запитом відповідного органу державної
податкової служби за
місцезнаходженням земельної ділянки
подають інформацію, необхідну для
обчислення і справляння плати за землю,
у порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Відповідно до п. 286.5 ст. 286 Податкового
кодексу України визначено, що
нарахування фізичним особам сум
податку проводиться органами
державної податкової служби, які
видають платникові до 1 липня поточного
року податкове повідомлення-рішення
про внесення податку за формою,
встановленою у порядку визначеному ст.
58 цього Кодексу.

Разом з тим, у ст. 14 Податкового кодексу
України встановлено, що дані
державного земельного кадастру -
сукупність відомостей і документів про
місце розташування та правовий режим
земельних ділянок, їх оцінку,
класифікацію земель, кількісну та
якісну характеристики, розподіл серед
власників землі та землекористувачів,
підготовлених відповідно до закону (пп.
14.1.42. п. 14.1 цієї статті);

- «земельний податок» - обов'язковий
платіж, що справляється з власників
земельних ділянок та земельних часток
(паїв), а також постійних
землекористувачів (далі - податок для
цілей розділу XIII цього Кодексу) (пп.
14.1.72. п. 14.1 цієї статті);

- «землекористувачі»- юридичні та
фізичні особи (резиденти і
нерезиденти), яким відповідно до закону
надані у користування земельні ділянки
державної та комунальної власності, у
тому числі на умовах оренди (пп. 14.1.73. п.
14.1 цієї статті).

Отже, враховуючи положення п.1.1 ст.1
Податкового кодексу та ст.ст.2 і 3
Земельного кодексу України, слідує, що
для цілей оподаткування земельним
податком особа повинна мати статус
землевласника/землекористувача,
набутого в порядку, встановленому
Земельним кодексом України.

Відповідно до ст.125 Земельного кодексу
України, право власності на земельну
ділянку посвідчується державним актом,
крім випадків, визначених частиною
другою цієї статті.

Згідно ст.42 Земельного кодексу України,
(Земельні ділянки багатоквартирних
жилих будинків) земельні ділянки, на
яких розташовані багатоквартирні жилі
будинки, а також належні до них будівлі,
споруди та прибудинкові території
державної або комунальної власності,
надаються в постійне користування
підприємствам, установам і
організаціям, які здійснюють
управління цими будинками. У разі
приватизації громадянами
багатоквартирного жилого будинку
відповідна земельна ділянка може
передаватися безоплатно у власність
або надаватись у користування
об'єднанню власників. Порядок
використання земельних ділянок, на
яких розташовані багатоквартирні жилі
будинки, а також належні до них будівлі,
споруди та прибудинкові території,
визначається співвласниками. Розміри
та конфігурація земельних ділянок, на
яких розташовані багатоквартирні жилі
будинки, а також належні до них будівлі,
споруди та прибудинкові території,
визначаються на підставі проектів
розподілу території кварталу,
мікрорайону та відповідної
землевпорядної документації.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем не надано жодних доказів
того, що позивач набув статус власника
або землекористувача щодо частини
земельної ділянки, де знаходиться
належне їй нежитлове приміщення, та
доказів того, що позивачем укладався
договір оренди земельної ділянки, на
якій розташовано нежиле приміщення, що
є власністю позивача.

Таким чином, платниками земельного
податку за земельні ділянки під
багатоквартирними житловими будинками
є особи, яким такі земельні ділянки
передаються у постійне користування
або у власність відповідно до норм
Земельного кодексу України, а саме -
підприємства, установи і організації,
що здійснюють управління цими
будинками, а також об'єднання
співвласників.

Як судом встановлено, спірний
багатоквартирний будинок перебуває в
управлінні комунального підприємства
ЖКС «Вузівський», з яким
співвласниками (ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2)
вищезазначеного нежитлового
приміщення укладено договір про
надання послуг з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій № 453
від 01.10.2012 року.

Наведене виключає законність
оспорюваного донарахування земельного
податку позивачеві.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Доказів наявності передбачених
Податковим кодексом України підстав
для визначення позивачу податкових
зобов'язань зі сплати податку на землю
відповідачем не надано.

Зважаючи на те, що податкове
повідомлення - рішення ДПІ у
Київському районі м. Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області №5388-15
від 30.06.2014 року є правовим актом
індивідуальної дії, який відповідно до
повноважень суду, встановлених
частиною 2 статті 162 Кодексу
адміністративного судочинства
України, визнається судом протиправним
і скасовується, суд вважає за необхідне
згідно з частиною 2 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
вийти за межі позовних вимог: визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення - рішення №5388-15 від 30.06.2014
року.

Таким чином, на підставі ст.10 КАС
України, згідно якої, усі учасники
адміністративного процесу є рівними та
ст.11 КАС України, згідно якої розгляд і
вирішення справ у адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними доказів, з'ясувавши
обставини у справі; перевіривши всі
доводи і заперечення сторін та надавши
правову оцінку наданим доказам, суд
дійшов висновку про протиправність
податкового повідомлення-рішення ДПІ у
Київському районі м. Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області №5388-15
від 30.06.2014 року, у зв'язку із чим позовні
вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.158-163 КАС України суд,-

П О С Т А Н О В
И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Державної податкової інспекції в
Київському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про скасування податкового
повідомлення-рішення №5388-15 від 30.06.2014
року - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції в
Київському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області №5388-15 від 30.06.2014 року.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги. Якщо апеляційну
скаргу не буде подано в строк,
встановлений ст. 186 КАС України,
постанова суду набирає законної сили
після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Постанова суду може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
адміністративного суду шляхом подачі
апеляційної скарги до Одеського
окружного адміністративного суду
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

Повний текст постанови складений та
підписаний суддею 15 вересня 2014 року.

Суддя
С.О. Cтефанов