Справа № 815/3461/14
Суддя: Балан Я. В.
Дата ухвалення: 2014-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3461/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2014 року
м. Одеса

11 год. 31 хв.

У залі судових засідань № 31

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді
- Балан Я.В.,

при секретарі судового засідання
- Гречаній Ю.Г.

за участю сторін:

позивач
- ОСОБА_1

представник відповідача
- не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Управління
Укртрансінспекції в Одеській області
про визнання протиправною та
скасування постанови про застосування
адміністративно-господарського штрафу
№ 045265 від 03.06.2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного
адміністративного суду з позовом
звернувся ОСОБА_1 до Управління
Укртрансінспекції в Одеській області
про визнання протиправною та
скасування постанови про застосування
адміністративно-господарського штрафу
№ 045265 від 03.06.2014 року. Позовні вимоги
обґрунтовані тим, що оскаржувана
постанова відповідача прийнята
відносно позивача з порушення приписів
Закону України «Про автомобільний
транспорт», а саме - експлуатація
легкового автомобіля облаштованого як
таксі, без наявності ліцензійної
картки, є необґрунтованої і незаконною,
оскільки її прийнято без наявності
законних підстав. Так, ОСОБА_1, який не є
суб'єктом надання послуг з перевезення
пасажирів на таксі, та не є водієм
таксі, 14.05.2014 року керуючи автомобілем
TOYOTA RAV4, номерний знак НОМЕР_1,
перебуваючи у салоні автомобіля один
без пасажирів, здійснював приватну
поїздку на що ліцензійної картки не
потрібно. Наявний на даху носій
рекламної інформації - «ПРОМЕТЕЙ 355-355
355-755» був встановлений з метою надання
рекламних послуг ТОВ «Прометей» згідно
договору щодо надання рекламних послуг
від 23.12.2013 року та відношення до
елементу обладнання таксі не має. Таким
чином, позивач вважає, що постанову про
накладення
адміністративно-господарського штрафу
за експлуатацію легкового автомобіля
як таксі, без наявної ліцензійної
картки відповідачем прийнято
безпідставно, оскільки у розумінні
Закону України «Про автомобільний
транспорт» позивач не вважається
водієм таксі, а відтак не має нести
відповідальністю за відсутність у
нього ліцензійної картки (аркуші
справи 6-8).

В судовому засіданні позивач підтримав
позов, просив суд задовольнити позовні
вимоги з підстав, викладених у
адміністративному позові (аркуші
справи 6-8).

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, належним чином
повідомлений про дату, час і місце
судового розгляду справи, про причини
неприбуття суд не повідомив, заяв про
розгляд справи за відсутності
відповідача або про відкладення
розгляду справи до суду не подав (аркуш
справи 44).

Заперечення проти позову відповідачем
до суду не надано.

Відповідно до приписів Кодексу
адміністративного судочинства
України, справу розглянуто без участі
відповідача.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши
обставини якими обґрунтовуються
вимоги та заперечення, а також докази,
якими вони підтверджуються, суд вважає,
що адміністративний позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно із
завданням на перевірку № 003384 від 12.05.2014
року, 14.05.2014 року о 12 год. 30 хв. у м. Одесі
по вул. Старосінна площа, 7, посадовими
особами відділу лінійного контролю
Управління Укртрансінспекції в
Одеській області було проведено
перевірку транспортного засобу TOYOTA RAV4,
номерний знак НОМЕР_1, який належить
ОСОБА_1 згідно свідоцтва про державну
реєстрацію транспортного засобу серії
НОМЕР_2, за наслідками якої складено акт
проведення перевірки додержання
законодавства про автомобільний
транспорт під час виконання перевезень
пасажирів і вантажів автомобільним
транспортом № 060356 від 14.05.2014 року (аркуш
справи 36).

Вказаним актом зафіксовано порушення
позивачем норм чинного законодавства
про автомобільний транспорт, у тому
числі, відповідальність за які
передбачена ст. 60 Закону України «Про
автомобільний транспорт», а саме:
експлуатація легкового автомобіля об
лаштованого як таксі, без наявності
ліцензійної картки. Також, зафіксовано
пояснення водія про причини порушення,
у яких ОСОБА_1 зазначив, що згідно
договору від 23.12.2013 року автомобіль не
використовується в якості таксі.

З матеріалів справи вбачається, що за
результатами розгляду справи про
порушення законодавства про
автомобільний транспорт, на підставі
акту перевірки № 060356 від 14.05.2014 року,
відповідачем прийнято постанову № 045265
від 03.06.2014 року, якою до ОСОБА_1
застосовано
адміністративно-господарський штраф у
сумі 510 грн. 00 коп., згідно абз.4 ч. 1 ст. 60
Закону України «Про автомобільний
транспорт» (аркуш справи 27).

Листом № 3941/20/59-14 від 03.06.2014 року
позивача було повідомлено про
прийняття відносно нього постанови про
накладення
адміністративно-господарського штрафу
(аркуш справи 26).

В судовому засіданні позивач пояснив,
що вказана постанова є незаконною,
оскільки була прийнята без наявності
законних підстав для її прийняття,
оскільки ОСОБА_1 не здійснює послуги з
перевезення пасажирів, як таксі. Щодо
наявності на даху автомобіля, який
належить ОСОБА_1 носія рекламної
інформації «ПРОМЕТЕЙ 355-355 355-755»,
позивач зазначив, що під час проведення
перевірки ним було повідомлено
співробітникам Укртрансінспекції, що
вказана річ використовується
позивачем виключно з метою розміщення
рекламної продукції на власному
автомобілі згідно договору щодо
надання рекламних послуг від 23.12.2013
року та жодного відношення до
пасажирських перевезень в режимі таксі
не має, у ТОВ «Прометей» не
працевлаштований, як суб'єкт який надає
послуги з перевезення пасажирів не
зареєстрований.

Відповідно до п. 2 Положення про
Державну інспекцію України з безпеки
на наземному транспорті, затвердженого
Указом Президента України № 387/2011 від
06.04.2011 року, Укртрансінспекція у своїй
діяльності керується Конституцією та
законами України, актами Президента
України та Кабінету Міністрів України,
наказами Міністерства інфраструктури
України (далі - Міністерство), іншими
актами законодавства України, а також
дорученнями Президента України та
Міністра інфраструктури України.

Пунктом 3 даного Положення встановлено,
що основними завданнями
Укртрансінспекції є: реалізація
державної політики з питань безпеки на
автомобільному, міському електричному,
залізничному транспорті та ведення
дорожнього господарства; внесення
пропозицій щодо формування державної
політики з питань безпеки на
автомобільному транспорті, міському
електричному, залізничному транспорті
та ведення дорожнього господарства;
здійснення відповідно до
законодавства державного нагляду
(контролю) з питань безпеки на
автомобільному, міському електричному,
залізничному транспорті та ведення
дорожнього господарства.

Згідно п. 7 Положення Укртрансінспекція
реалізовує свої повноваження
безпосередньо та через свої
територіальні органи - управління в
Автономній Республіці Крим, обласні,
Київське та Севастопольське міські,
районні управління.

Постановою Кабінету Міністрів України
№ 1567 від 08.11.2006 року, затверджено
Порядок здійснення державного
контролю на автомобільному транспорті,
який визначає процедуру здійснення
державного контролю за додержанням
суб'єктами господарювання, які
провадять діяльність у сфері
автомобільного транспорту (далі -
суб'єкти господарювання), вимог
законодавства про автомобільний
транспорт, норм та стандартів щодо
організації перевезень пасажирів і
вантажів автомобільним транспортом,
норм міжнародних договорів про
міжнародне автомобільне сполучення,
виконанням умов перевезень, визначених
дозволом на перевезення на міжобласних
автобусних маршрутах, вимог
Європейської угоди щодо роботи
екіпажів транспортних засобів, які
виконують міжнародні автомобільні
перевезення, дотриманням
габаритно-вагових параметрів,
наявністю дозвільних документів на
виконання перевезень та відповідністю
виду перевезень, відповідних ліцензій
і ліцензійних карток, виконанням
суб'єктами господарювання ліцензійних
умов, внесенням
перевізниками-нерезидентами платежів
за проїзд автомобільними дорогами, а
також диспетчерського контролю за
роботою автомобільних перевізників.

Згідно п.п. 2, 3 вказаного Порядку
державному контролю підлягають усі
транспортні засоби вітчизняних та
іноземних суб'єктів господарювання
(далі - транспортні засоби), що
здійснюють автомобільні перевезення
пасажирів та вантажів на території
України. Органами державного контролю
на автомобільному транспорті (далі -
органи державного контролю) є
Укртрансінспекція, її територіальні
органи - управління в Автономній
Республіці Крим, обласні, Київське та
Севастопольське міські, районні
управління.

Засади організації та діяльності
автомобільного транспорту визначає
Закон України «Про автомобільний
транспорт» № 2344-III від 05.04.2001 року.

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону,
автомобільний перевізник - фізична або
юридична особа, яка здійснює на
комерційній основі чи за власний
кошт перевезення пасажирів чи (та)
вантажів транспортними засобами.

Стаття 2 цього Закону визначає, що
завданнями законодавства з питань
перевезень пасажирів та вантажів
автомобільним транспортом є:
визначення основних правових та
організаційних основ державного
регулювання у сфері перевезень
пасажирів та вантажів автомобільним
транспортом; установлення вимог до
перевізників, водіїв та транспортних
засобів щодо забезпечення безпеки
перевезень та екологічної безпеки;
визначення системи державного
контролю, прав, обов'язків та
відповідальності державних органів
виконавчої влади та перевізників за
порушення міжнародних договорів та
законодавства України.

Перелік документів, на підставі яких
виконуються пасажирські перевезення
визначений у ст. 39 Закону України «Про
автомобільний транспорт».
Автомобільні перевізники, водії
повинні мати і пред'являти особам, які
уповноважені здійснювати контроль на
автомобільному транспорті та у сфері
безпеки дорожнього руху, документи, на
підставі яких виконуються пасажирські
перевезення.

Документами для юридичної особи, що
здійснює перевезення пасажирів на
таксі є:

для автомобільного перевізника -
ліцензія, інші документи, передбачені
законодавством України;

для водія таксі - посвідчення водія
відповідної категорії, свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу,
ліцензійна картка, інші документи,
передбачені законодавством України.

Документами для фізичної особи, що
здійснює перевезення пасажирів на
таксі є:

для автомобільного перевізника -
ліцензія, інші документи, передбачені
законодавством України;

для водія таксі - посвідчення водія
відповідної категорії, свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу,
ліцензійна картка, інші документи,
передбачені законодавством України.

Документами для юридичної особи, що
здійснює перевезення пасажирів
легковими автомобілями на замовлення
є:

для автомобільного перевізника -
ліцензія, договір із замовником
послуги, інші документи, передбачені
законодавством України;

для водія легкового автомобіля -
посвідчення водія відповідної
категорії, свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу, ліцензійна
картка, копія договору із замовником
послуги, інші документи, передбачені
законодавством України, тощо.

Таким чином, з аналізу зазначеної норми
вбачається, що ліцензійна картка є
необхідним документом для водія таксі,
який здійснює пасажирські перевезення.

Пунктом 2.11 Порядку № 278 передбачено, що
паспорт маршруту регулярних
перевезень виготовляється у кількості,
необхідній для забезпечення
організації перевезень, у тому числі
організатора перевезень, який зберігає
його як контрольний примірник, та
перевізника; водії, які здійснюють
перевезення пасажирів за даним
маршрутом, забезпечуються витягом з
паспорта маршруту, який виготовляється
як фотокопія паспорта, засвідчена
печаткою організатора перевезень.

Відповідальність за порушення
законодавства про автомобільний
транспорт передбачена у ст. 60 Закону
України «Про автомобільний транспорт»,
відповідно до приписів якої,
адміністративно-господарські штрафи
за експлуатацію легкового автомобіля,
облаштованого як таксі, без наявності
ліцензійної картки застосовуються у
розмірі тридцяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

На підставі вказаної норми до позивача
був застосований
адміністративно-господарський штраф у
розмірі 510 грн. 00 коп.

З аналізу наведених норм чинного
законодавства вбачається, що
відповідальність у суб'єкта
господарювання виникає у випадку
відсутності документів, перелік яких
визначений статтею 39 Закону України
«Про автомобільний транспорт» № 2344-III
від 05.04.2001 року, якою зокрема
передбачено обов'язок для водія таксі
мати серед іншого ліцензійну картку,
інші документи, передбачені
законодавством України.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
у ході проведення перевірки
співробітниками Управління
Укртрансінспекції в Одеській області
14.05.2014 року, автомобіля марки TOYOTA RAV4
державний номерний знак НОМЕР_1, який
належить ОСОБА_1 згідно свідоцтва про
державну реєстрацію транспортного
засобу серії НОМЕР_2 було встановлено
порушення позивачем приписів ст. 39
Закону України «Про автомобільний
транспорт» - експлуатація легкового
автомобіля облаштованого як таксі без
наявності ліцензійної картки.

Проте, у ході проведення перевірки,
позивачем були надані пояснення, що він
не є суб'єктом, який налає послуги з
перевезення пасажирів в режимі таксі,
не є співробітником підприємства з
надання послуг з перевезення пасажирів
в режимі таксі, тощо, а наявний на даху
його автомобіля носій рекламної
інформації «ПРОМЕТЕЙ 355-355 355-755»
використовується ним на підставі
договору від 23.12.013 року.

З аналізу змісту статі 60 Закону України
«Про автомобільний транспорт»
вбачається, що
адміністративно-господарські санкції,
встановлені вказаною нормою,
застосовуються саме до суб'єкта
господарювання, який є автомобільним
перевізником, що отримав ліцензію на
надання послуг з перевезення.

В судовому засіданні встановлено, що
23.12.2013 року між замовником Товариством
з обмеженою відповідальністю
«Прометей» та виконавцем фізичною
особою ОСОБА_1 укладено договір щодо
надання рекламних послуг, згідно якого
замовник доручає, а виконавець
зобов'язується надавати рекламні
послуги, шляхом встановлення на
власний транспортний засіб носій
рекламної інформації - «ПРОМЕТЕЙ 355-355
355-755» (аркуш справи 28).

У вказаному договорі відсутня
інформація відповідно автомобіля, на
якому буде розміщена реклама, відсутні
додатки до договору, акт виконаних
робіт, тощо. Проте, договір укладений з
позивачем - ОСОБА_1, а автомобіль TOYOTA RAV4,
державний номерний знак НОМЕР_1
належить ОСОБА_1

Згідно приписів Закону України «Про
рекламу», реклама - інформація про
особи чи товар, розповсюджена в
будь-якій формі та в будь-який спосіб і
призначена сформувати або підтримати
обізнаність споживачів реклами та їх
інтерес щодо таких особи чи товару;
реклама на транспорті - реклама, що
розміщується на території підприємств
транспорту загального користування,
метрополітену, зовнішній та внутрішній
поверхнях транспортних засобів та
споруд підприємств транспорту
загального користування і
метрополітену; рекламні засоби -
засоби, що використовуються для
доведення реклами до її споживача.

З наведеного вбачається, що позивач не
є автомобільним перевізником
пасажирів в режимі таксі, а лише надає
послуги підприємству, яке надає
послуги з перевезення пасажирів в
режимі таксі, щодо розповсюдження
реклами, шляхом встановлення на
власний транспортний засіб носія
рекламної інформації.

Сама лише явність на автомобілі
носія рекламної інформації про
підприємство яке надає послуги з
перевезення пасажирів в режимі таксі,
не можу бути підтвердженням того, що
автомобіль використовується як таксі.

Згідно свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_2, TOYOTA
RAV4, номерний знак НОМЕР_1, на якому було
встановлено носій рекламної
інформації, належить ОСОБА_1, що
свідчить про обґрунтованість позовних
вимог. Оскільки вказані обставини
підтверджуються виконання позивачем
договірних зобов'язань шляхом
встановлення на власному
транспортному засобі носія рекламної
інформації та спростовують обставину
щодо надання послуг з пасажирських
перевезень в режимі таксі.

Крім того, відповідачем на переконання
суду не надано жодного доказу щодо
реєстрації позивача як суб'єкта
діяльності з перевезення пасажирів, та
будь-якого відношення позивача до
підприємств з надання послуг з
перевезення пасажирів в режимі таксі. В
тому числі щодо якого на транспортному
засобі позивача наявний носій
рекламної інформації.

Вказані обставини свідчать про
необґрунтованість та безпідставність
застосованих до позивача
адміністративно-господарських
санкцій.

Крім того, дослідивши акт № 060356 від
14.05.2014 року, судом встановлено, що
службовими особами відповідача не
зафіксовано будь-яких ознак, які б
характеризували автомобіль позивача з
визначеним відповідно до приписів
закону України «Про автомобільний
транспорт» поняттям - «таксі», а саме:
відсутнє посилання на наявність
обладнання розпізнавальним ліхтарем
оранжевого кольору, який
встановлюється на даху автомобіля,
діючим таксометром, сигнальним
ліхтарем із зеленим та червоним
світлом, розташованим у верхньому
правому кутку лобового скла,
переговорного пристрою, тощо.

Таким чином, встановлені в судовому
засіданні обставини свідчать про те, що
автомобіль позивача не обладнано як
таксі у розумінні визначення поняття
таксі відповідно до Закону України
«Про автомобільний транспорт».

Так, відповідно до ст. 1 Закону України
«Про автомобільний транспорт», таксі -
легковий автомобіль, обладнаний
розпізнавальним ліхтарем оранжевого
кольору, який встановлюється на
даху автомобіля, діючим таксометром,
сигнальним ліхтарем із зеленим та
червоним світлом, розташованим у
верхньому правому кутку лобового скла,
і який має нанесені композиції з
квадратів, розташованих у шаховому
порядку на дверцятах автомобіля з
лівого та правого боків, призначений
для надання послуг з перевезення
пасажирів та їхнього багажу в
індивідуальному порядку.

Ліцензійна картка транспортного
засобу - документ, який містить
реєстраційні дані ліцензії та
транспортного засобу.

В судовому засіданні встановлено, що
позивач не є суб'єктом, який здійснює
пасажирські перевезення в режимі таксі
ні як окремий суб'єкт підприємницької
діяльності, ані як водій таксі від
юридичної особи, що надає послуги з
перевезення пасажирів в режимі таксі,
оскільки не отримував відповідної
ліцензії, тощо.

З урахуванням вказаного, відповідач
помилково вважав необхідним наявність
у позивача ліцензійної картки.

Автомобіль позивача, з наданих
пояснень та наявних письмових доказів
у справі, не обладнаний елементами,
визначеними у ст. 1 Закону України «Про
автомобільний транспорт», які
визначають автомобіль як таксі, а саме,
в акті перевірки відсутні посилання
відповідача на облаштованість
транспортного засобу позивача
розпізнавальним ліхтарем оранжевого
кольору, таксометром, сигнальним
ліхтарем із зеленим та червоним
світлом, розташованим у верхньому
правому кутку лобового скла, і який має
нанесені композиції з квадратів,
розташованих у шаховому порядку на
дверцятах автомобіля з лівого та
правого боків.

Крім того, позивач в судовому засіданні
зазначив, що під час перевірки в салоні
автомобіля не було ані пасажирів, ані
вантажу, що вказує на відсутність ознак
експлуатації автомобіля для
перевезення пасажирів чи вантажу та
свідчить про те, що позивач не надає
послуг з перевезення пасажирів чи
вантажу у режимі таксі.

Оскільки, з аналізу положень ст. 60
Закону України «Про автомобільний
транспорт» слідує, що відповідальність
за відсутність документів, перелік
яких визначений ст. 39 Закону
передбачена лише для суб'єктів, які
здійснюють перевезення пасажирів у
режимі таксі, а матеріалами справи
спростовано позицію відповідача щодо
того, що позивач є таким суб'єктом, суд
дійшов висновку про незаконність та
безпідставність прийняття постанови
про накладення санкцій за порушення
законодавства про автомобільний
транспорт.

На підставі зазначеного, суд вважає
неправомірним застосування до ОСОБА_1,
згідно з положеннями ст. 60 Закону
України «Про автомобільний транспорт»,
тому як позивач не є суб'єктом
господарювання, який здійснює
пасажирські перевезення в режимі таксі
та не є водієм таксі, а отже і не
здійснює перевезення пасажирів на
таксі транспортному засобі TOYOTA RAV4, який
йому належить та при перевірці якого
були встановлені порушення вимог
чинного законодавства.

Таким чином, суд дійшов висновку про
наявність у відповідача на час
виникнення спірних правовідносин
повноважень та підстав для
застосування фінансових санкцій у
розмірах, встановлених абз.3 ч. 1 ст. 60
Закону України «Про автомобільний
транспорт», оскільки на транспортному
засобі позивача здійснювались
перевезення пасажирів без наявності
документів, передбачених ст. 39
вказаного Закону.

З наведеного вбачається, що відповідач
відповідно до наданих йому чинним
законодавством повноважень прийняв
постанову про накладення фінансових
санкцій за порушення позивачем норм
Закону України «Про автомобільний
транспорт».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій або бездіяльності суб'єктів
владних повноважень, адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноважень з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, які мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема, з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод, та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

На підставі аналізу наведених норм
законодавства, з урахуванням
встановлених в судовому засіданні
обставин, суд дійшов висновку щодо
недоведеності відповідачем
правомірності дій щодо прийняття
постанови № 045265 від 03.06.2014 року,
оскільки позивач не є водієм таксі, у
розумінні Закону України «Про
автомобільний транспорт», а відтак
відповідальність за встановлення
порушень вказаного закону до нього
застосовано бути не може, що свідчить
про обґрунтованість заявлених
позовних вимог.

Крім того, постанова № 045265 від 03.06.2014
року на думку суду підлягає скасуванню,
так як її було прийнято без наявності
передбачених Законом України «Про
автомобільний транспорт» підстав, факт
вчення позивачем яких відповідачем
документально не підтверджено.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На підставі зазначеного суд дійшов
висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_1 до Управління
Укртрансінспекції в Одеській області
про визнання протиправною та
скасування постанови про застосування
адміністративно-господарського штрафу
№ 045265 від 03.06.2014 року є обґрунтованими
та такими, що підтверджені належними
письмовими доказами, у зв'язку з чим
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 69-71, 86, 159-164, 167,
186, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Укртрансінспекції в
Одеській області про визнання
протиправною та скасування постанови
про застосування
адміністративно-господарського штрафу
№ 045265 від 03.06.2014 року - задовольнити у
повному обсязі.

Постанову Управління
Укртрансінспекції в Одеській області
№ 045265 від 03.06.2014 року про
застосування
адміністративно-господарського штрафу
у розмірі 510 грн. 00 коп. -
визнати протиправною та скасувати.

Судові витрати розподілити відповідно
до приписів ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова суду може бути оскаржена в
порядку та строки, встановлені ст. 186
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки, встановлені ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови складено та
підписано 02 вересня 2014 року.

Суддя Я.В.
Балан