Справа № 2а-149/11
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2014-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

10 вересня 2014 року м.
Київ В/800/4054/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Сороки М.О., Смоковича М.І., Леонтович
К.Г., Калашнікової О.В., Цуркана М.І.,

розглянувши заяву Релігійної громади
буддистів «Аджита» про перегляд
Верховним Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 27
травня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_6 до Харківської міської ради,
третя особа - Релігійна громада
буддистів «Аджита» про визнання
частково недійсним рішення,

в с т а н о в и в :

Постановою Московського районного
суду міста Харкова від 11 квітня 2011 року,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 31 жовтня 2011
року та ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 27
травня 2014 року, позов задоволено.

Не погоджуючись із судовим рішенням,
Релігійна громада буддистів «Аджита»
звернулася до Вищого
адміністративного суду України із
заявою про допуск до перегляду
Верховним Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 27
травня 2014 року.

У заяві заявник порушує питання про її
скасування з підстав, передбачених
пунктом 1 частини 1 статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Посилається на неоднакове
застосування Вищим адміністративним
судом України, як судом касаційної
інстанції, одних і тих самих норм
матеріального права, що, на його думку,
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах.

Відповідно до статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства України
заява про перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана виключно з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом; порушення норм
матеріального чи процесуального права,
що призвело до ухвалення Вищим
адміністративним судом України
незаконного судового рішення з питань,
передбачених статтею 171-1 цього Кодексу.

Пленум Вищого адміністративного суду
України у пункті 4 постанови від 13
грудня 2010 року № 2 "Про судову практику
застосування статей 235- 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України" роз'яснив судам, що заява про
перегляд рішення з підстав
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах може бути подана за
наявності таких складових:
неоднакового застосування одних і тих
самих норм матеріального права,
ухвалення різних за змістом судових
рішень; спірні питання виникли у
подібних правовідносинах.

Під неоднаковим застосуванням одних і
тих самих норм матеріального права
необхідно розуміти, зокрема, різне
тлумачення змісту і сутності правових
норм, на підставі якого зроблено
висновок про різний зміст суб'єктивних
прав і обов'язків учасників
відповідних правовідносин, у тому
числі про наявність та обсяг прав і/або
обов'язків осіб, які беруть участь у
справі, різне застосування правил
конкуренції правових норм при
вирішенні колізій між ними з
урахуванням ієрархії цих правових
норм, а також дії норм у часі, просторі
та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню, різне визначення
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосування різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
відносин або поширення дії норми на
певні правовідносини в одних випадках
і незастосування цієї самої норми до
аналогічних відносин в інших випадках,
тобто різне застосування закону, який
не підлягав застосуванню, різне
застосування правил аналогії права чи
закону в подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає,
зокрема, тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду (судів) касаційної
інстанції визначається обставинами
кожної конкретної справи.

У заяві Релігійна громада буддистів
«Аджита» зазначає, що ухвала Вищого
адміністративного суду України від 27
травня 2014 року прийнята з неоднаковим
застосуванням вимог статей 120, 123, 125, 125,
158 Земельного кодексу України, статті 377
Цивільного кодексу України, Додатку № 2
до Тимчасового положення про порядок
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме
майно, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України № 7/5 від
07.02.2002, статті 19 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»,
Національного Стандарту № 2 «Оцінка
нерухомого майна», затвердженого
постановою КМУ від 28.10.2004 № 1442, частини 2
статті 19, статті 144 Конституції України,
статті 25, частини 14 статті 46, частин 1, 10
статті 59 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні».

Згідно із ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 27
травня 2014 року, про перегляд якої
подана ця заява, суди задовольнили
позовні вимоги посилаючись на
наявність у позивача права власності
на об'єкт нерухомого майна, для
експлуатації та обслуговування якого
надавалась згода на розробку проекту
відведення земельної ділянки. Таким
чином зроблено висновок про наявність
підстав для скасування рішення міської
ради, яким скасовано та визнано
втратившим чинність її попереднє
рішення про надання дозволу на
розробку проекту відведення земельної
ділянки.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 19 листопада 2013 року, на яку
посилається заявник як на приклад
неоднакового застосування норм
матеріального права, скасовано
постанову суду апеляційної інстанції
та залишено в силі постанову суду
першої інстанції, якою відмовлено у
задоволенні позову. Такий висновок
суду обґрунтовано відсутністю у
позивача права власності на об'єкт
нерухомого майна, а відтак вказано про
правомірність та законність рішення
міської ради, яким скасовані та визнані
такими, що втратили законну силу її
попередні рішення.

З урахуванням описаного у даному
випадку відсутнє неоднакове
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Враховуючи наведене, обговоривши
доводи заяви та виходячи з мети
судового перегляду, колегія суддів не
знаходить підстав для допуску заяви до
провадження.

Керуючись статтями 236-240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України,

у х в а л и в :

Відмовити Релігійній громаді
буддистів «Аджита» у задоволенні заяви
про перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 27 травня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_6 до Харківської міської
ради, третя особа - Релігійна громада
буддистів «Аджита» про визнання
частково недійсним рішення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

Сорока М.О.

Смокович М.І.

Леонтович К.Г.

Калашнікова О.В.

Цуркан М.І.