Справа № 2а/0370/1500/11
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

11 вересня 2014 року Справа № 62783/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Багрія В.М.,

суддів
Рибачука А.І., Старунського Д.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу навчально-методичного центру
цивільного захисту та безпеки
життєдіяльності Волинської області
на постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 29.06.2011 року
в справі за позовом
навчально-методичного центру
цивільного захисту та безпеки
життєдіяльності Волинської області до
Контрольно-ревізійного управління у
Волинській області, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, Головне управління Державного
казначейства у Волинській області, про
визнання вимоги частково недійсною,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2011 року навчально-методичний
центр цивільного захисту та безпеки
життєдіяльності Волинської області
звернувся до суду з позовом до
Контрольно-ревізійного управління у
Волинській області, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, про визнання вимоги частково
недійсною.

Позивач просив визнати недійсними
абзац 5, 6 частини 4 вимоги
Контрольно-ревізійного управління у
Волинській області від 13.05.2011 року №
03-040-14-14/2872, згідно яких позивача
зобов'язано забезпечити відшкодування
коштів у сумі 448174,43грн., використаних за
рахунок загального фонду кошторису для
покриття витрат, пов'язаних з
організацією та наданням платних
послуг, які повинні покриватися за
рахунок доходів спеціального фонду
кошторису шляхом перерахування
зазначеної суми в державний бюджет за
рахунок доходів спеціального фонду; в
іншому випадку стягнути з осіб, винних
у безпідставному покритті за рахунок
коштів загального фонду витрат
спеціального фонду на суму 448174,43 грн.,
шкоду у порядку та розмірі,
встановленому ст. ст. 130-136 КЗпП України,
та забезпечити усунення порушення щодо
зайвого виділення асигнувань за КЕКВ
1161 «Оплата теплопостачання» в сумі
416,78грн. та КЕКВ 1134 «Оплата інших послуг,
крім комунальних» - 893,08 грн., в
результаті неврахування дебіторської
заборгованості, що утворилась на
початок 2011 року.

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що
чинним законодавством на позивача не
покладено обов'язок виплачувати
заробітну плату та грошове
забезпечення особам рядового та
начальницького складу, які в межах
виконання своїх основних функцій
задіяні і в роботі по наданню платних
послуг, за рахунок коштів спеціального
фонду. Видатки на оплату праці
педагогічних працівників позивача не
можуть фінансуватись за рахунок
надходжень до спеціального фонду
кошторису, оскільки зобов'язання
позивача перед найманими працівниками
щодо виплати їм заробітної плати у
визначені законодавством строки та у
встановлених розмірах мають постійний
характер, в той час як надходження до
спеціального фонду кошторису є
періодичними (залежно від укладених
договорів із замовниками платних
послуг), обсяги отримання яких
заздалегідь спланувати неможливо.
Вважає, що оплата праці працівників,
які проводили навчання на платній
основі, здійснена відповідно до діючих
норм, згідно запланованих видатків
кошторису із загального фонду оплати
праці, а тому оскаржувана вимога КРУ у
Волинській області по поверненню зі
спеціального фонду до державного
бюджету сплачених по загальному фонду
коштів в сумі 448174,43 грн. є
неправомірною.

Щодо оплати послуг із теплопостачання
та інших послуг позивач посилався на
те, що рахунки за вказані послуги
виставляються організаціями, які
надають дані послуги, в поточному
місяці за минулий, в кінці 2010 року для
закриття бюджетного року згідно
рахунків за грудень 2010 року було
проплачено аванс, що передбачено
відповідними договорами з
господарюючими суб'єктами, тому вважає
твердження відповідача про зайве
виділення асигнувань по КЕКВ 1134
«Оплата інших послуг крім комунальних»
та КЕКВ1161 «Оплата теплопостачання» в
результаті неврахування дебіторської
заборгованості, що утворилась на
початок 01.01.2011 року, неправомірним.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 29.06.2011 року
позивачу в задоволенні позову
відмовлено.

Постанову суду першої інстанції
оскаржив навчально-методичний центр
цивільного захисту та безпеки
життєдіяльності Волинської області,
який в апеляційній скарзі просить її
скасувати та прийняти нову постанову,
якою позовні вимоги задовольнити.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що
суд не в повній мірі дослідив обставини
справи в частині порядку формування
навчальних груп, не врахував, що обсяг
роботи педагогічних працівників не
залежить від кількості слухачів в
групі. При дослідженні правомірності
абз.6 п. 4 вимоги суд не врахував, що
держава фінансувала витрати на
теплопостачання та інші послуги не в
повній мірі, з врахуванням на початок
року дебіторської заборгованості
перед позивачем. Суд не врахував, що
порядок затвердження позивачем
кошторису та стадій виконання бюджету
не порушені позивачем. Судом не були
доведені обставини незаконності
виплати заробітної плати та грошового
забезпечення працівникам позивача з
коштів спеціального фонду та не було
взято до уваги заперечення
відповідача.

Апелянт подав заяву про розгляд справи
в порядку письмового провадження, інші
особи, які беруть участь в розгляді
справи, про дату, час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином, в
судове засідання не прибули, що дає
підстави для розгляду справи в порядку
письмового провадження за наявними в
ній матеріалами.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга задоволенню
підлягає частково з таких підстав.

В справі встановлено, що службовими
особами КРУ у Волинській області
проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
навчально-методичного центру
цивільного захисту та безпеки
Волинської області за період з 01.03.2007
року по 01.04.2011 року, за результатами
якої складено акт від 27.04.2011 року №
040-24/012.

За результатами ревізії КРУ у
Волинській області винесено вимогу від
13.05.2011 року № 03-040-14-14/2872, якою позивача
зобов'язано, зокрема, забезпечити
відшкодування коштів у сумі 448174,43грн.,
використаних за рахунок загального
фонду кошторису для покриття витрат,
пов'язаних з організацією та наданням
платних послуг, які повинні
покриватися за рахунок доходів
спеціального фонду кошторису шляхом
перерахування зазначеної суми в
державний бюджет за рахунок доходів
спеціального фонду; в іншому випадку
стягнути з осіб, винних у
безпідставному покритті за рахунок
коштів загального фонду витрат
спеціального фонду на суму 448174,43 грн.,
шкоду у порядку та розмірі,
встановленому ст. ст. 130-136 КЗпП України,
та забезпечити усунення порушення щодо
зайвого виділення асигнувань за КЕКВ
1161 «Оплата теплопостачання» в сумі
416,78грн. та КЕКВ 1134 «Оплата інших послуг,
крім комунальних» - 893,08 грн., в
результаті неврахування дебіторської
заборгованості, що утворилась на
початок 2011 року (абзаци 5 та 6).

Встановлено, що центром як державною
постійно діючою навчально-методичною
установою єдиної державної системи
цивільного захисту, крім іншого, на
платній основі надаються послуги з
навчання у сфері цивільного захисту та
з питань пожежної безпеки. Такі послуги
надаються за письмовими зверненнями
підприємств, суб'єктів господарювання
на підставі укладених договорів.

Відповідно до звіту форми № 4-1м «Звіт
про надходження і використання коштів,
отриманих як плата за послуги, що
надаються бюджетними установами»,
позивачем отримано власних надходжень
за 2007-2010 роки та І квартал 2011 року на
загальну суму 600 665,00 гривень.

Протягом періоду, який підлягав
ревізії, видатки на оплату праці (з
нарахуваннями) працівників, зайнятих
наданням платних послуг,
відшкодовувалась за рахунок
асигнувань загального фонду кошторису,
а не за рахунок надходжень
спеціального фонду кошторису.

Контролюючий орган вважав це
порушенням вимог п. 4 ст. 23, п. п. 1, 2 ст. 51
Бюджетного кодексу України, п. п. 19, 49
Порядку складання, розгляду,
затвердження та основних вимог до
виконання кошторисів бюджетних
установ, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 №
228 та п. 3 Переліку груп власних
надходжень бюджетних установ, вимоги
щодо їх утворення та напрями
використання, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 17.05.2002 № 659, які були чинними
протягом 2007- 2010 років, і п. 4 ст. 13, п. 4 ст.
23, ст. 46 Бюджетного кодексу України
(протягом I кварталу 2011 року).

Відмовляючи позивачу в задоволенні
позову, суд першої інстанції вважав, що
КРУ у Волинській області, враховуючи
виявлені під час перевірки порушення,
правомірно сформовано вимогу від 13.05.2011
року № 03-040-14-14/2872 про зобов'язання
позивача забезпечити відшкодування
коштів у сумі 448174,43грн., використаних за
рахунок загального фонду кошторису для
покриття витрат, пов'язаних з
організацією та наданням платних
послуг, які повинні покриватися за
рахунок доходів спеціального фонду
кошторису шляхом перерахування
зазначеної суми в державний бюджет за
рахунок доходів спеціального фонду.

З такими висновку суду першої
інстанції колегія суддів погодитися не
може.

Відповідно до п. 1.7. наказу МНС України
від 10.06.2008 №447 «Про затвердження
Інструкції про виплату грошового
забезпечення особам рядового і
начальницького складу органів і
підрозділів цивільного захисту»
виплата особам рядового і
начальницького складу грошового
забезпечення провадиться один раз за
поточний місяць у період з 20 до 25 числа.

Виходячи з вимоги п.1.9 Інструкції про
виплату грошового забезпечення особам
рядового і начальницького складу
органів і підрозділів цивільного
захисту, затвердженої наказом МНС
України від 10.06.2008 № 447, який
зареєстрований в Міністерстві юстиції
України 07.07.2008 за №612, грошове
забезпечення визначається за місяць, а
у разі виплати не за повний місяць,
розмір виплати визначається за кожний
календарний день шляхом поділу суми
грошового забезпечення, належного за
повний місяць, на кількість
календарних днів місяця.

Погодинного розрахунку для виплати
грошового забезпечення діючим
законодавством не передбачено, як не
визнано і обов'язку здійснення виплати
грошового забезпечення частково із
загального, а частково із спеціального
фондів бюджету, а тому в розумінні ст. 19
Конституції України позивач при
виплаті грошового забезпечення
фахівцям, які були залучені до надання
послуг на платних засадах в основний
робочий час діяв на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 49 Порядку складання,
розгляду, затвердження та основні
вимоги до виконання кошторисів
бюджетних установ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 28.02.2002 року № 228, видатки або надання
кредитів з бюджету спеціального фонду
бюджету провадяться виключно в межах і
за рахунок відповідних надходжень до
цього фонду на підставі кошторисів з
урахуванням внесених до них змін, а
отже вказаною нормою не передбачено, що
грошове забезпечення осіб рядового і
начальницького складу МНС, джерелом
утримання яких визначено кошти
загального фонду, має здійснюватись зі
спеціального фонду бюджету.

Згідно із положеннями п. 23 ч. 1 вказаного
Порядку видатки спеціального фонду
кошторису за рахунок власних
надходжень плануються у такій
послідовності: за встановленими
напрямами використання, на погашення
заборгованості установи з бюджетних
зобов'язань за спеціальним та
загальним фондом кошторису та на
проведення заходів, з виконанням
основних функцій, які не забезпеченні
(або частково забезпечені) видатками
загального фонду. Бюджетною установою
складається кошторис спеціального
фонду бюджету, відповідно до якого і
здійснюються видатки у повному обсязі.
Дана норма не визначає обов'язку
включення видатків на виплату частини
заробітної плати працівникам та
грошового утримання особам рядового і
начальницького складу бюджетних
установ, які залучалися до надання
платних послуг.

Розділення робочого часу осіб рядового
і начальницького складу бюджетних
установ (на час, витрачений на надання
платних послуг, передбачених
законодавством, та інший час)
законодавством не передбачено.

Таким чином, чинне законодавство не
визначає обов'язку здійснення виплат
грошового утримання частково із
загального, частково зі спеціального
фондів бюджету, оскільки постанова
Кабінету Міністрів України від 28.02.2002
року № 228 «Про затвердження Порядку
складання, розгляду затвердження та
основні вимоги до виконання кошторисів
бюджетних установ» не передбачає
здійснення виплат грошового утримання
частково із загального, частково зі
спеціального фондів бюджету.

Окрім того, згідно з пп. «а» п. 3
постанови Кабінету Міністрів України
від 17.05.2002 року № 659 «Про затвердження
переліку груп власних надходжень
бюджетних установ, вимог щодо їх
утворення та напрямів використання»
власні надходження бюджетних установ
від надання платних послуг
використовуються на покриття витрат,
пов'язаних з організацією та наданням
цих послуг.

Зазначена норма не містить вказівки
про те, що за рахунок власних
надходжень мають покриватися всі
витрати, пов'язані з організацією та
наданням платних послуг.

За таких обставин, вимога відповідача в
частині відшкодування коштів у сумі
448174,43грн., використаних за рахунок
загального фонду кошторису для
покриття витрат, пов'язаних з
організацією та наданням платних
послуг, які повинні покриватися за
рахунок доходів спеціального фонду
кошторису шляхом перерахування
зазначеної суми в державний бюджет за
рахунок доходів спеціального фонду не
ґрунтується на нормах чинного
законодавства.

Не є обґрунтованою вимога і щодо
стягнення з осіб, винних у
безпідставному покритті за рахунок
коштів загального фонду витрат
спеціального фонду на суму 448174,43 грн.,
шкоду у порядку та розмірі,
встановленому ст. ст. 130-136 КЗпП України,
оскільки вона не відповідає приписами
ст. 10 Закону України «Про державну
контрольно-ревізійну службу», якою
визначено вичерпний перелік прав
контрольно-ревізійних органів. Ця
вимога носить неконкретизований
загальний характер, не містить
вказівки на конкретних осіб, щодо яких
необхідно розглянути питання про
притягнення до відповідальності за
допущені порушення, а відтак не може
бути виконана.

Разом з тим, ревізією на підставі даних
зустрічних перевірок встановлено
відображену в обліку в центрі
телекомунікаційних послуг Волинської
філії ВАТ «Укртелеком» станом на 01.01.2008
року кредиторську заборгованість на
суму 514,97 грн., на 01.01.2009 - 27,44 грн., 01.01.2010 -
32,72грн., станом на 01.01.2011 - 893,08грн., ДКП
«Луцьктепло» станом на 01.01.2011 - 416,78 грн.,
яка в бухгалтерському обліку позивача
на відповідні дати не відображена, а
списана на фактичні витрати на
підставі рахунків на перерахування
коштів, що є порушенням вимог п. 1 ст. 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні».

Зазначену господарську операцію
відображено у меморіальному ордері № 2
«Накопичувальна відомість руху
грошових коштів загального фонду в
органах Державного казначейства
України» за грудень 2007-2010 років за
дебетом рахунку 364 «Розрахунки з іншими
дебіторами» та кредитом рахунку 321
«Поточні рахунки на видатки установи»,
у меморіальному ордері № 6
«Накопичувальна відомість за
розрахунками з іншими кредиторами» по
дебету рахунку 801 «Видатки з державного
бюджету на утримання установи та інші
заходи» та кредитом рахунку 364
«Розрахунки з іншими дебіторами».
Внаслідок зазначеного у фінансовому
звіті форми № 1 «Баланс» за 2007-2010 роки
та ф. № 7м «Звіт про заборгованість
бюджетних установ» занижено
дебіторську заборгованість відповідно
на суму 514,97 грн., 27,44 грн., 32,72грн., 1309,86
грн.

Зазначені порушення призвели до
зайвого виділення асигнувань за КЕКВ
1161 «Оплата теплопостачання» в сумі
416,78грн. та КЕКВ 1134 «Оплата інших послуг,
крім комунальних» - 893,08 грн., в
результаті неврахування дебіторської
заборгованості, що утворилась на
початок 2011 року. Факт порушень фактично
визнаний позивачем при розгляді справи
в суді першої інстанції.

З врахуванням зазначених обставин, суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову в частині визнання недійсною
вимоги відповідача забезпечити
усунення порушення щодо зайвого
виділення асигнувань за КЕКВ 1161
«Оплата теплопостачання» в сумі
416,78грн. та КЕКВ 1134 «Оплата інших послуг,
крім комунальних» - 893,08 грн., в
результаті неврахування дебіторської
заборгованості, що утворилась на
початок 2011 року.

Доводи апеляційної скарги в цій
частині висновків суду не
спростовують.

Суд першої інстанції при вирішенні
справи допустив порушення норм
матеріального та процесуального права
при розгляді позовних вимог щодо
відшкодування коштів у сумі 448174,43грн.,
використаних за рахунок загального
фонду кошторису для покриття витрат,
пов'язаних з організацією та наданням
платних послуг, які повинні
покриватися за рахунок доходів
спеціального фонду кошторису шляхом
перерахування зазначеної суми в
державний бюджет за рахунок доходів
спеціального фонду.

Тому оскаржувана постанова підлягає
скасуванню з прийняттям нової про
часткове задоволення позову з
наведених підстав.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС
України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу
навчально-методичного центру
цивільного захисту та безпеки
життєдіяльності Волинської області
задовольнити частково.

Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 29.06.2011 року
в справі № 2а-/0370/1500/11 скасувати та
прийняти нову постанову, якою позов
задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати
вимоги абзацу 5 частини 4 вимоги
Контрольно-ревізійного управління у
Волинській області від 13.05.2011 року №
03-040-14-14/2872, щодо забезпечення
відшкодування коштів у сумі 448174,43грн.,
використаних за рахунок загального
фонду кошторису для покриття витрат,
пов'язаних з організацією та наданням
платних послуг, які повинні
покриватися за рахунок доходів
спеціального фонду кошторису шляхом
перерахування зазначеної суми в
державний бюджет за рахунок доходів
спеціального фонду; в іншому випадку
стягнення з осіб, винних у
безпідставному покритті за рахунок
коштів загального фонду витрат
спеціального фонду на суму 448174,43 грн.,
шкоди у порядку та розмірі,
встановленому ст. ст. 130-136 КЗпП України.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:
В.М. Багрій

Судді :
А.І. Рибачук

Д.М.Старунський