Справа № 819/815/14-а
Суддя: Баб'юк П.М.
Дата ухвалення: 2014-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/815/14-a

"22" серпня 2014 р.
м. Тернопіль

Тернопільський окружний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Баб'юка П.М.,

при секретарі судового засідання Найко
Н.І.,

за участю представників: позивача -
ОСОБА_1, відповідача - Гетьман А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Тернополі
адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Тернопільській області про скасування
наказу про звільнення з роботи,
поновлення на роботі, виплату
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (наділі - позивач) звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Тернопільській області (надалі
відповідач) про скасування наказу про
звільнення з роботи, поновлення на
роботі, виплату середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та стягнення
моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог
посилається на те, що відповідно до
наказу №10-о від 16 січня 2014 року
позивача звільнено з посади начальника
відділу контрольно-перевірочної
роботи доходів і зборів фізичних осіб
управління доходів і зборів з фізичних
осіб Тернопільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Тернопільській області, за угодою
сторін (п.1 ст.36 КЗпП України) на
підставі його особистої заяви. Проте,
позивач стверджує, що заяви від 16 січня
2014 року про звільнення з посади не
писав, крім того з 15 січня по 27 лютого 2014
року він перебував на лікарняному, а
тому, вважає, що його звільнено із
займаної посади незаконно.

Крім цього, у зв'язку з понесеними
душевними стражданнями, просить
стягнути з Тернопільської об'єднаної
державної податкової інспекції
головного управління міндоходів у
Тернопільській області 15000 грн.
завданої моральної шкоди

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
надавши пояснення аналогічні
викладеним в позовній заяві, просив
позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав, проти його
задоволення заперечив, вказавши, що
Тернопільська ОДПІ дотримуючись
чинного законодавства правомірно
винесла наказ №10-о "Про звільнення з
роботи ОСОБА_3". Факт перебування
позивача на роботі в період 15-16 січня 2014
року підтверджується рядом письмових
доказів, як: табель обліку робочого
часу, поданні позивачем заяви на
звільнення, ознайомлення з наказом на
звільнення, отримання трудової книжки
та підписанні обхідного листа, крім
того, позивач не повідомляв
керівництво податкового органу про
існування листків непрацездатності.

Заслухавши пояснення представника
позивача та представника відповідача,
дослідивши докази по справі, з'ясувавши
всі обставини справи в їх сукупності на
підставі чинного законодавства,
перевіривши їх дослідженими у судовому
засіданні доказами, суд вважає, що в
задоволенні позову слід відмовити з
наступних підстав.

Наказом Тернопільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Тернопільській області №10-о від 16
січня 2014 року позивача звільнено з
посади начальника відділу
контрольно-перевірочної роботи
доходів і зборів фізичних осіб
управління доходів і зборів з фізичних
осіб Тернопільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Тернопільській області, за угодою
сторін (п.1 ст.36 КЗпП України).

Як підставу для звільнення згідно
даного наказу вказана заява позивача
від 16.01.2014 року про звільнення із
займаної посади з 16.01.2014 за угодою
сторін.

Позивач зазначає, що вказану заяву про
звільнення з посади він не писав і не
підписував. У зв'язку з чим, позивачем
заявлено клопотання про призначення у
справі почеркознавчої експертизи,
проведення якої просив доручити
Тернопільському відділенню Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз Міністерства юстиції
України. На вирішення експерту позивач
просив поставити питання: Чи виконаний
підпис ОСОБА_3 на оригіналі заяви про
звільнення від 16 січня 2014 року ОСОБА_3
чи іншою особою?

Ухвалою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 21.05.2014 року
була призначена почеркознавча
експертиза по даній справі.

Висновком почеркознавчої експертизи
Тернопільського відділення Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз Міністерства юстиції
України № 741/14-22 від 21.07.2014 року
встановлено, що підпис та рукописний
текст заяви про звільнення із займаної
посади від 16.01.2014 виконано самим ОСОБА_3.

Також представник позивача посилався
на те, що позивач фізично не міг бути
присутнім на роботі і написати вказану
заяву, так як в цей час - 16.01.2014 перебував
на лікарняному.

Суд критично оцінює дане твердження
представника позивача, оскільки,
відповідно до лікарняних листків які
містяться в матеріалах справи, ОСОБА_3
перебував на амбулаторному режимі
лікування, який не передбачає
постійного перебування у медичному
закладі.

Крім цього, слід зазначити, що
лікарняні листки, копії яких позивачем
додано до матеріалів справи, позивач у
встановленому порядку по місцю роботи
не подав і про перебування на
лікарняному 15-16 січня 2014 року
керівництво не повідомив.

Відповідно до матеріалів справи, 16
січня 2014 року позивачем у зв'язку із
звільненням з роботи подано декларацію
про доходи та майновий, тобто днем
звільнення. Поряд з цим, факт
перебування позивача на роботі в
період 15-16 січня 2014 року
підтверджується табелем обліку
робочого часу, відповідно до якого, як 15
так і 16 січня 2014 року позивач
відпрацював 8 - годинний робочий день.
Також як вбачається з матеріалів
справи, керівництвом ТОДПІ 16 січня 2014
року було прийнято ряд наказів про
проведення перевірок суб'єктів
господарювання, які в цей же день були
погоджені ОСОБА_3, що підтверджується
його особистим підписом на звороті
наказів.

Викладене спростовує доводи позивача
стосовно того, що заяву про звільнення
з із займаної посади він не писав та не
міг написати.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України
підставою припинення трудового
договору є угода сторін.

При припиненні трудового договору за
угодою сторін (п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України),
на відміну від звільнення працівника
за власним бажанням (ст.38 КЗпП України),
можливості відкликання працівником
заяви про звільнення не передбачено.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про практику
розгляду судами трудових спорів", судам
необхідно мати на увазі, що при
домовленості між працівником і
власником підприємства, установи,
організації або уповноваженим ним
органом про припинення трудового
договору за п.1 ст.36 КЗпП (за згодою
сторін) договір припиняється в строк,
визначений сторонами. Анулювання такої
домовленості може мати місце лише при
взаємній згоді про це власника або
уповноваженого ним органу і
працівника.

В заяві позивач просив звільнити його з
займаної посади саме за угодою сторін
та вказано строк звільнення - 16 січня 2014
року. Таким чином, підстави та строк
звільнення були обумовлені самим
позивачем у його заяві.

Відповідач наказом №10-о від 16 січня 2014
року фактично погодився із умовами
позивача звільнив ОСОБА_3 16 січня 2014
року.

Зазначені обставини свідчать про те, що
сторони домовились про термін та
підставу припинення трудового
договору і анулювання такої
домовленості може мати місце лише при
взаємній згоді на це як працівника так
і уповноваженого органу.

Щодо посилань позивача на те, що його
звільнено у період тимчасової
непрацездатності, суд зазначає
наступне.

Відповідно до ст.40 КЗпП України не
допускається звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової непрацездатності (крім
звільнення за пунктом 5 цієї статті), а
також у період перебування працівника
у відпустці. Це правило не поширюється
на випадок повної ліквідації
підприємства, установи, організації.

В даному ж випадку, звільнення позивача
відбувалось за угодою сторін (п.1 ч.1 ст.36
КЗпП України), а не з ініціативи
власника або уповноваженого ним
органу, а відтак, норми ст.40 КЗпП
України до вказаних правовідносин не
застосовуються.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що наказ Тернопільської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Тернопільській області
№10-о від 16 січня 2014 року "Про звільнення
з роботи ОСОБА_3" прийнято на підставі,
у межах та у спосіб визначений чинним
законодавством України.

Відповідач, як суб'єкти владних
повноважень надав суду достатні докази
в обґрунтування обставин, на яких
ґрунтуються його заперечення, довів
належними та допустимими доказами факт
правомірності прийнятого наказу, а
тому, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги про скасування
оскарженого наказу, поновлення на
роботі та виплати середнього заробітку
задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення моральної шкоди у
розмірі 15000 гривень, заявленої
позивачем, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України,
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Із наведеного слідує, що обов'язок по
відшкодуванню моральної шкоди виникає
лише за умови, що моральні страждання
працівника, або втрата ним нормальних
життєвих зв'язків, або необхідність
додаткових зусиль для організації
свого життя стали наслідками порушення
законних прав працівника.

Оскільки судом не встановлено
порушення прав позивача з боку
відповідача, то вимоги про
відшкодування шкоди теж не підлягають
задоволенню.

Таким чином, у задоволенні позову слід
відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 86, 94, 158-167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до
Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Тернопільській області про скасування
наказу про звільнення з роботи,
поновлення на роботі та виплату
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, - відмовити у повному обсязі.

Постанова суду може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Тернопільський окружний
адміністративний суд в порядку і
строки, передбачені ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства України
та набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
Баб'юк П.М.

копія вірна

Суддя
Баб'юк П.М.