Справа № 805/3068/14
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Чучко В.М.
Суддя-доповідач - Гімон М.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2014 року справа №805/3068/14

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: судді-доповідача Гімона М.М.,
суддів Гайдара А.В., Яковенка М.М.,
розглянув в порядку письмового
провадження в приміщенні суду
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Азовавтобуд» на постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 27
травня 2014 року у справі № 805/3068/14 за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Азовавтобуд» до
Жовтневої об'єднаної державної
податкової інспекції м. Маріуполя
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И
В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Жовтневої об'єднаної державної
податкової інспекції м. Маріуполя
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області, в якому просив
визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення від
02.08.2013 року № на суму 263 531,00 грн.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 27 травня 2014
року у задоволені позову Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Азовавтобуд» до Жовтневої об'єднаної
державної податкової інспекції м.
Маріуполя Головного управління
Міндоходів у Донецькій області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
02.08.2013 року № на суму 263 531,00 грн.
відмовлено.

Позивач з таким судовим рішення не
погодився та подав апеляційну скаргу,
в якій просить постанову суду першої
інстанції скасувати, як прийняту з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, та ухвалити нову
постанову, якою задовольнити позовні
вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
суд першої інстанції невірно дійшов до
висновку про правомірність винесення
відповідачем спірного податкового
повідомлення-рішення, оскільки
висновок відповідача про нікчемність
укладених між позивачем та ТОВ
«Бурбонснаб» угод не ґрунтується на
вимогах закону та наданих позивачем
доказах, які підтверджують реальність
здійснення господарських операцій з
контрагентом позивача.

Сторони в судове засідання суду
апеляційної інстанції не з'явились, про
дату, час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином. За
приписами п.2 ч.1 ст.197 КАС України
розгляд справи колегією суддів
здійснюється в письмовому
провадженні.

Вивчивши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
необхідно задовольнити, а рішення суду
першої інстанції скасувати з наступних
підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що позивач є юридичною
особою, перебуває на податковому
обліку у відповідача, є платником
податку на додану вартість.

Посадовими особами відповідача з 08.07.2013
року по 12.07.2013 року було проведено
позапланову невиїзну документальну
перевірку ТОВ «Азовавтобуд» з питань
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податку на
прибуток підприємства за період з
01.10.2010 року по 31.03.2011 року по
взаємовідносинам з ТОВ «Бурбонснаб»,
про що складений акт від 19.07.2013 року №
179/05-81-22-02-13/20390776 (далі Акт перевірки).

Згідно Акту перевірки, встановлено
порушення позивачем п. 5.1, 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3
ст. 5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», в результаті
чого занижено податок на прибуток на
247780,00 грн., у тому числі по періодам: за
2010 р. - на 63000,00 грн., за 1 квартал 2011 року -
на 184 780,00 грн.

Висновки відповідача ґрунтуються на
тому, що при проведенні перевірки не
доведена реальність здійснення
операцій позивача з ТОВ «Бурбонснаб»,
оскільки згідно акту позапланової
невиїзної документальної перевірки
ТОВ «Бурбонснаб» від 31.03.2011 року №
1256/15-2/31329562 з питань правомірності
нарахування податкових зобов'язань та
податкового кредиту за грудень 2010 року
та січень 2011 року, та акту позапланової
невиїзної документальної перевірки
ТОВ «Бурбонснаб» від 11.04.2011 року №
1448/15-2/31329562 з питань правомірності
нарахування податкових зобов'язань та
податкового кредиту за лютий 2011 року
встановлено факт нікчемності
правочинів ТОВ «Бурбонснаб» з
контрагентами через відсутність у
підприємства майна та інших
матеріальних та людських ресурсів,
економічно необхідних для здійснення
операцій з купівлі-продажу, а отже
фактичну неможливість здійснення
операцій з продажу
товарно-матеріальних цінностей.

Крім того, в Акті перевірки відповідач
посилається на Акт виїзної
позапланової документальної перевірки
ТОВ «Азовавтобуд» з питань дотримання
вимог податкового законодавства по
взаємовідносинах з ТОВ «Бурбонснаб» за
період з 01.12.2010 року по 28.02.2011 року від
08.06.2011 року № 1313/23-2/20390776, яким
встановлено факт заниження ТОВ
«Азовавтобуд» податку на додану
вартість на 198 224,00 грн., а також визнано
нікчемними господарські операції щодо
придбання товарів (робіт, послуг) від
ТОВ «Бурбонснаб» до ТОВ «Азовавтобуд»
за грудень 2010 року та лютий 2011 року. На
підставі акту перевірки від 08.06.2011 року
було прийнято податкове
повідомлення-рішення від 24.06.2011 року №
, яке було оскаржено позивачем в
судовому порядку та за результатами
судового розгляду постановою
Донецького окружного
адміністративного суду від 03.11.2011 року
по справі № 2а/0570/15771/2011, залишеною без
змін ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17.01.2012 року,
відмовлено у задоволенні позовних
вимог ТОВ «Азовавтобуд». Зазначеними
судовими рішеннями встановлено факти
недоведеності здійснення
господарських операцій між позивачем
та ТОВ «Бурбонснаб».

На підставі Акту перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 02.08.2013 року №
про збільшення ТОВ «Азовавтобуд»
суми грошового зобов'язання з податку
на прибуток на суму 263531,00 грн. (з яких:
основній платіж - 247780,00 грн., штрафні
санкції - 15751,00 грн.).

Також встановлено, що між позивачем
(Покупець) та ТОВ «Бурбонснаб»
(Постачальник) укладений договір
поставки від 24.02.2010 року № 24/04 щодо
постачання промислової продукції
(товар) згідно специфікацій та
додатків, що є невід'ємною частиною
цього договору. Орієнтовна вартість
поставки товару становить 1 500 000,00 грн.
(у т.ч. ПДВ - 250 000,00 грн).

Згідно додатків № 1 - № 10 вищевказаного
Договору, ТОВ «Бурбонснаб» поставлено
на адресу ТОВ «Азовавтобуд»
змінно-запасні частини (зокрема:
металопрокат, ось блоків, сектор
зубчатий, підшипник, шарніри, манжети,
ін.), призначені для ремонту грейферу
моделі 4715М5, моделі 6052 КО-79, моделі 4011М,
холостих возків вузла механізму
пересування П/К «Кондор», П/К «Сокол»
(а.с. 19-24) на загальну суму 254 118,60 грн. (у
т.ч. ПДВ - 42 353,10 грн.).

На виконання умов вказаного договору
позивачем були надані видаткові
накладні ( арк. справи 25-29, 113-121) .

Факт оплати вказаних товарів
підтверджується виписками особового
рахунку позивача у ПАТ «Донгорбанк»
(арк. справи 191-202).

З матеріалів справи вбачається, що
товар, який придбавався у ТОВ
«Бурбонснаб» по договору поставки від
24.02.2010 року № 24/04, був використаний під
час здійснення ТОВ «Азовавтобуд»
(виконавець) ремонтних робіт
матеріальних цінностей (машин, інших
механізмів) державному підприємству
«Маріупольський морський торговельний
порт» (замовник) на підставі договору
від 08.11.2010 року № 27-7/10/1060, про що
свідчать акти приймання-передачі
виконаних робіт (арк. справи 124-141).

Відмовляючи в задоволені позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що оскільки позивачем не надано
доказів в підтвердження реальності
господарських операцій з ТОВ
«Азовавтобуд, то вимоги позивача про
скасування оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення задоволенню не
підлягають.

Колегія суддів вважає, що висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам у справі, що призвело до
помилкових висновків про
необґрунтованість позовних вимог з
огляду на наступне.

Відповідно п. 5.1. ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Підпункт 5.2.1 п. 5.2. ст. 5 цього Закону
визначає, що до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

У відповідності із статтею 138
Податкового кодексу України витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із:

- витрати операційної діяльності
включають: собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей
142 і 143 та інших статей цього Кодексу,
які прямо визначають особливості
формування витрат платника податку
(підпункт 138.1.1 пункту 138.1);

- витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу (пункт 138.2);

- витрати, що формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, визнаються витратами
того звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
(підпункт 138.4);

- інші витрати визнаються витратами
того звітного періоду, в якому вони
були здійснені згідно з правилами
ведення бухгалтерського обліку
(підпункт 138.5).

Не включаються до складу витрат,
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку
(підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139
Податкового кодексу України).

Проаналізувавши наведені норми,
колегія суддів вважає, що підставою для
включення сум за господарськими
операціями до складу валових витрат є
належним чином оформленні первинні
бухгалтерські документи, які
засвідчують зміст господарської
операції, за умови реального вчинення
дій по виконанню господарської
операції, яка пов'язана із
господарською діяльністю платника
податків.

Таким чином, надання податковому
органу належним чином оформлених
первинних документів, передбачених
законодавством про податки і збори, з
метою одержання податкової вигоди є
підставою для її одержання, якщо
податковим органом не встановлено та
не доведено, що відомості, які
містяться в цих документах, неповні,
недостовірні та (або) суперечливі, є
наслідком укладення нікчемних
правочинів.

Дослідженими в судовому зсіданні судом
апеляційної інстанції доказами
підтверджено, що позивачем валові
витрати по фінансово-господарським
операціям з ТОВ «Азовавтобуд» за
перевіряємий період сформовано з
дотриманням вимог Податкового кодексу
України, а саме, позивачем в
підтвердження позовних вимог надана
вся первинна документація, копії яких
досліджені в судовому засіданні, а
також документи які підтверджують факт
оплати за здійснені господарські
операції та використання придбаних
товарів в господарській діяльності
позивача. Акт перевірки, складений
відповідачем, не містить посилань на
дефекти первинних документів, які б
заважали їх використанню при
податковому обліку.

Таким чином, оскільки належними та
допустимими доказами відповідач, як
суб'єкт владних повноважень на якого
покладено обов'язок щодо доказування
правомірності прийнятого ним рішення,
не довів обґрунтованість висновків
акту перевірки, то суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що
правочин відповідає положенням норм
чинного законодавства України.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
висновки відповідача про порушення
законодавства, з якими погодився суд
першої інстанції, ґрунтуються на
висновках, які містяться в акті
перевірки ТОВ «Бурбонснаб» від 31.03.2011
року та на висновках, що містяться в
рішенні Донецького окружного
адміністративного суду від 03.11.2011 р. у
справі № 2а/0570/15771/2011.

Що стосується висновків акті перевірки
ТОВ «Бурбонснаб» від 31.03.2011 року, то суд
апеляційної інстанції не вважає, що
цей документ як доказ має абсолютне
значення і як такий, що суперечить
іншим дослідженим доказам, не приймає
його до уваги.

Зазначений акт перевірки контрагента
позивача, що вплинув на висновки
відповідача, з урахуванням ст.83 ПК
України, не є єдиним та обов'язковим
доказом при врахуванні висновків
сформованих по факту проведеної
перевірки позивача в межах даної
справи. Положення ст.83 ПК України
встановлюють перелік даних, які можуть
використовуватися податковим органом
під час здійснення перевірки та
надання висновків, але він не є
вичерпним та при здійсненні перевірки
повинні враховуватися усі документи
які відносяться до предмету перевірки.
Врахування та дослідження усіх наявних
документів при здійсненні перевірки
податковим органом є дотримання
принципу обґрунтованості такого
рішення суб'єкта владних повноважень,
що є обов'язком такого органу.

Також слід зазначити, що якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання по сплаті податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на віднесення витрат до
валових, якщо останній виконав усі
передбачені законом умови щодо цього
та має всі документальні підтвердження
розміру своїх витрат.

Щодо постанови Донецького окружного
адміністративного суду від 03.11.2011 р. у
справі № 2а/0570/15771/2011, колегія суддів
зазначає, що предметом позову у даній
справі була правомірність податкового
повідомлення-рішення від 24.06.2011 року №
, яким позивачу визначалося
грошове зобов'язання з податку на
додану вартість по взаємовідносинам з
ТОВ «Бурбонснаб» за той самий період. У
цьому судовому рішенні було зроблено
висновок про відсутність
підтвердження здійснення
господарських операцій між позивачем
та ТОВ «Бурбонснаб» за договором № 24/02
від 24.02.2010 року. Ці висновки суд першої
інстанції з посиланням на ст. 72 КАС
України прийняв як доказ безтоварності
господарської операції у спірних
правовідносинах.

Натомість колегія суддів зазначає, що
відповідно до частини 1 статті 72 КАС
України обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Юридичне навантаження понять
«обставини» та «висновки» не є
тотожними, тому суд першої інстанції
невірно застосував положення ст. 72 КАС
України, взявши до уваги не фактичні
обставини, що були встановлені у
судовому рішенні у справі № 2а/0570/15771/2011,
а висновки цього суду, зроблені за
наслідками оцінки та аналізу доказів
та обставин справи, що є порушенням
норм процесуального права.

Крім того, передбачене частиною 1
статті 72 КАС України звільнення від
доказування не має абсолютного
характеру і не може сприйматися судом
як неможливість спростування під час
судового розгляду обставин, які
зазначені в іншому судовому рішенні.
Адміністративні суди не повинні
сприймати як обов'язкові висновки щодо
фактичних обставин справи, наведені у
чинних судових рішеннях за інших
адміністративних, цивільних чи
господарських справ. Для спростування
преюдиційних обставин, передбачених
частиною першою статті 72 КАС України,
учасник адміністративного процесу,
який ці обставини заперечує, повинен
подати суду належні та допустимі
докази. Ці докази повинні бути оцінені
судом, що розглядає справу, у
загальному порядку за правилами статті
86 КАС України. При цьому суди також
повинні враховувати вимоги частин
четвертої та п'ятої статті 11 КАС
України щодо необхідності офіційного
з'ясування всіх обставин справи і у
відповідних випадках витребувати ті
докази, яких, на думку суду, не вистачає
для належного встановлення обставин у
справі, що розглядається. Якщо суд
дійде висновку про те, що обставини у
справі, що розглядається, є інакшими,
ніж установлені під час розгляду іншої
адміністративної, цивільної чи
господарської справи, то справу
належить вирішити відповідно до тих
обставин, які встановлені
безпосередньо судом, який розглядає
справу.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції, податкове
повідомлення-рішення, правомірність
якого була предметом розгляду у справі
№ 2а/0570/15771/2011, стосувалось іншого виду
податку (ПДВ), ніж спірне рішення
відповідача у даній справі, і
приймались ці податкові
повідомлення-рішення на підставі
зовсім різних актів перевірки, при
проведення яких досліджувались різний
обсяг документів.

За таких обставин посилання
відповідача, з якими погодився суд
першої інстанції, на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 03.11.2011 р. у
справі № 2а/0570/15771/2011 як на судове
рішення, яким встановлена
безтоварність господарської операції
позивача з ТОВ «Бурбонснаб» є
безпідставною.

Таким чином, оскільки належними та
допустимими доказами відповідач, як
суб'єкт владних повноважень на якого
покладено обов'язок щодо доказування
правомірності прийнятого ним рішення,
не довів обґрунтованість висновків
акту перевірки, то суд приходить до
висновку, що спірний правочин
відповідає положенням норм чинного
законодавства України, а фактичні
обставини об'єктивно засвідчують
здійснення господарської діяльності
між позивачем та ТОВ «Бурбонснаб» і
правомірність віднесення позивачем до
валових понесених ним витрат на
придбання товарів, використаних в
подальшому при здійснення ним
господарської діяльності, відповідно
до первинних бухгалтерських
документів.

Отже, колегія суддів вважає, що
податкове повідомлення-рішення від
02.08.2013 року № підлягає скасуванню
як протиправне.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що висновки
суду першої інстанції не відповідають
обставинам справи та зроблені з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, тому
постанова суду першої інстанції
підлягає скасуванню.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 24, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Азовавтобуд» задовольнити.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 27 травня 2014
року у справі № 805/3068/14 скасувати.

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Азовавтобуд» до Жовтневої об'єднаної
державної податкової інспекції м.
Маріуполя Головного управління
Міндоходів у Донецькій області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
задовольнити.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Жовтневої
об'єднаної державної податкової
інспекції м. Маріуполя Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області від 02.08.2013 року № про
збільшення ТОВ «Азовавтобуд» суми
грошового зобов'язання з податку на
прибуток на суму 263 531,00 грн. (з яких:
основній платіж - 247 780,00 грн., штрафні
санкції - 15 751,00 грн.).

Стягнути на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Азовавтобуд» з Державного бюджету
України судові витрати в сумі 4730,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції
за наслідками апеляційного перегляду
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення її копії особам, які
беруть участь у справі та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом 20 днів після
набрання законної сили.

Колегія суддів
М.М. Гімон

А.В. Гайдар

М.М. Яковенко