Справа № 820/15409/14
Суддя: Бездітко Д.В.
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

11 вересня 2014 р.
№ 820/15409/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого - Судді Бездітка Д.В.,

при секретарі судового засідання -
Ділбарян А.О.,

за участю: представник позивача -
Мельник В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Харківського
окружного адміністративного суду
адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2

до Головного управління Державної
міграційної служби України в
Харківській області,

Управління Державної міграційної
служби України в Луганській області

про визнання протиправним та
скасування висновку, зобов'язання
вчинити певні дії ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до
Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
відповідачів, Головного управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області, Управління
Державної міграційної служби України в
Луганській області, в якому просить
суд:

- визнати протиправним висновок ВГІРФО
ГУ МВС України в Луганській області про
скасування посвідки на постійне
проживання громадянину В'єтнаму
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, від 15.02.2010 р.;

- скасувати висновок ВГІРФО ГУ МВС
України в Луганській області про
скасування посвідки на постійне
проживання громадянину В'єтнаму
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, від 15.02.2010 р.;

- зобов'язати Головне управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області повторно
розглянути заяву від 26.12.13 р. ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, про обмін його посвідки па
постійне проживання, серія НОМЕР_4, у
зв'язку із досягненням ним 45-річного
віку.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказав, що 08.04.2008 року позивачу УГІРФО
ГУМВС України в Харківській області
було видано посвідку на постійне місце
проживання в Україні, серія ХР номер 17964
на підставі висновку від 11.02.2003 р., перед
оформленням і видачею посвідки
законність перебування позивача в
Україні була ретельно перевірена
УГІРФО ГУМВС України в Харківській
області. ВГІРФО ГУМВС України в
Луганській області 15.02.2010 року
розглянувши матеріали щодо
правомірності оформлення посвідки на
постійне проживання відносно позивача
винесено оскаржуваний висновок про
скасування посвідки на постійне
проживання в Україні на ім'я ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 Позивач вважає зазначене
рішення відповідача незаконним та
необґрунтованим, у зв'язку з чим
висновок підлягає скасуванню.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги в
повному обсязі з підстав зазначених у
позовній заяві.

Представник відповідача, Головного
управління Державної міграційної
служби України в Харківській області,
до судового засідання не прибув, про
час, дату та місце розгляду справи був
повідомлений своєчасно та належним
чином, що підтверджується матеріалами
справи. Згідно наданих до суду
заперечень пояснив, що громадянином
В’єтнаму ОСОБА_2 був порушений порядок
отримання посвідки на постійне
проживання на території України, -
заява на отримання посвідки була
подана після закінчення терміну дії
абзацу 4 п. 4 Прикінцевих положень
Закону України "Про імміграцію", що є
підставою для скасування справи та
вилучення посвідки на постійне
проживання, а тому дії ВГІРФО ГУМВС
України в Луганській області є
законними та обґрунтованими.

Представник другого відповідача до
судового засідання не прибув, про час,
дату та місце розгляду справи був
повідомлений своєчасно та належним
чином, що підтверджується матеріалами
справи. У зв'язку з призупиненням
приймання та пересилання поштових
відправлень на адресу Луганської
області Харківський окружний
адміністративний суд надіслав копію
ухвали про відкриття провадження в
адміністративній справі, ухвалу про
призначення даної справи до розгляду
та судову повістку на адресу Державної
міграційної служби України.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши
доводи позову, заслухавши пояснення
представника позивача, дослідивши
зібрані по справі докази в їх
сукупності, проаналізувавши зміст норм
матеріального і процесуального права,
які врегульовують спірні
правовідносини, суд вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 прибув в Україну відповідно до
Міжурядової Угоди "Про направлення і
прийняття в'єтнамських громадян на
професійне навчання та роботу на
підприємства і в організації СРСР" з
метою працевлаштування на ВАТ "Завод
"Ленінська кузня", де працював з 26.10.1989
року по 26.10.1993 року та залишився
проживати в Україні.

Як встановлено з матеріалів справи,
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин
В'єтнаму (паспорт НОМЕР_3, виданий 28.09.2009
року) постійно проживає за адресою:
АДРЕСА_1.

ВГІРФО ГУМВС України в Луганській
області 11.02.2003 року було прийнято
рішення про документування ОСОБА_2
посвідкою на постійне проживання
відповідно до абзацу 4 п. 4 Прикінцевих
положень Закону України "Про
імміграцію" та видано відповідну
посвідку на постійне проживання серії
НОМЕР_5 з безстроковим терміном дії.

Матеріалами справи підтверджено, що
08.04.2008 року, у зв'язку з зміною місця
проживання позивача на підставі
висновку від 11.02.2003 року, ВГІРФО УМВС
України в Харківський області видано
позивачу посвідку на постійне місце
проживання серії НОМЕР_4, стром дії
безстроково, в якій відображено місце
реєстрації позивача.

Судом встановлено, що позивач
звернувся до Головного управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області з заявою від 26.12.2013
року щодо обміну бланку посвідки на
постійне проживання в Україні, в якій
на підставі статті 9 Постанови Кабінету
Міністрів України № 251 від 28.03.2012 року
"Про затвердження Порядку оформлення,
виготовлення і видачі посвідки на
постійне проживання та посвідки на
тимчасове проживання і технічного
опису їх бланків" просив здійснити йому
обмін бланку посвідки на постійне
проживання в Україні, у зв'язку з
досягненням ним 45 річного віку, надавши
до заяви усі документи, необхідні для
обміну бланку посвідки.

Однак, відповідач обмін бланку
посвідки на постійне проживання в
Україні позивачу не здійснив, надавши
письмову відповідь за вих. №04/1997 від
07.02.2014 року, в якій зазначив, що згідно
обліків ГУ ДМС України в Харківській
області значиться громадянин СРВ
ОСОБА_2, якому 15.02.2010 року була скасована
посвідка на постійне проживання серії
НОМЕР_5 з безстроковим терміном дії.

Оскаржуваний висновок ВГІРФО ГУМВС
України в Луганській області датований
15.02.2010 року. Представник позивача в
судовому засіданні зазначив, що про
існування висновку дізнався з листа ГУ
ДМС України в Харківській області №
4/1997 від 07.02.2014 року, в якому зазначено,
що до УДМС України в Луганській області
було направлено запит на отримання
копії висновку про скасування
посвідки, після отримання відповіді
буде запрошено громадянина СРВ ОСОБА_2
до ГУ ДМС України в Харківській області
для ознайомлення з копією висновку про
скасування. Доказів направлення
оскаржуваного висновку ОСОБА_2
відповідачами не надано.

Судом встановлено, що 15.02.2010 року ВГІРФО
ГУМВС України в Луганській області
затверджено Висновок про скасування
посвідки на постійне проживання в
Україні громадянину В’єтнаму ОСОБА_2,
яким вирішено посвідку на постійне
проживання в Україні на ім'я ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 скасувати.

У вказаному вище рішенні підставою для
його прийняття ВГІРФО ГУМВС України в
Луганській області було зазначено, що
позивач повинен був звернутись із
заявою про отримання посвідки протягом
шести місяців з дня набрання чинності
Законом України "Про імміграцію" (07
серпня 2001 року).

Згідно з п. 4 розділу V Прикінцевих
положень Закону України "Про
імміграцію" №2491-ІІІ від 07.06.2001 року
вважати такими, що мають дозвіл на
імміграцію в Україну, зокрема,
іноземців та осіб без громадянства, які
прибули в Україну до 6 березня 1998 року
за Угодою між Урядом Соціалістичної
Республіки В'єтнам та Урядом СРСР про
направлення і прийняття в'єтнамських
громадян на професійне навчання та
роботу на підприємства і в організації
СРСР від 2 квітня 1981 року, залишилися
проживати в Україні і звернулися
протягом шести місяців з дня набрання
чинності цим Законом із заявою про
видачу їм посвідки на постійне
проживання в Україні. Особам,
зазначеним у пункті 4 Прикінцевих
положень, посвідка на постійне
проживання видається за їхніми заявами
або заявами їх законних представників
без оформлення дозволу на імміграцію.
На них поширюється чинність статей 12 - 15
цього Закону.

Статтею 12 Закону України "Про
імміграцію" (в редакції що діяла на
момент прийняття оскаржуваного
рішення) передбачено, що дозвіл на
імміграцію може бути скасовано
органом, який його видав, якщо: 1)
з'ясується, що його надано на підставі
свідомо неправдивих відомостей,
підроблених документів чи документів,
що втратили чинність; 2) іммігранта
засуджено в Україні до позбавлення
волі на строк більше одного року і
вирок суду набрав законної сили; 3) дії
іммігранта становлять загрозу
національній безпеці України,
громадському порядку в Україні; 4) це є
необхідним для охорони здоров'я,
захисту прав і законних інтересів
громадян України; 5) іммігрант порушив
законодавство про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства; 6) в
інших випадках, передбачених законами
України.

Відповідно до п.п. 21-22 "Порядку
провадження за заявами про надання
дозволу на імміграцію і поданнями про
його скасування та виконання прийнятих
рішень", затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України №1983 від
26.12.2002 року (в редакції що діяла на
момент прийняття оскаржуваного
рішення), дозвіл на імміграцію
скасовується органом, який його видав.
Для започаткування процедури розгляду
питання про скасування дозволу на
імміграцію відповідне подання
надсилається до органу, який приймав
рішення про надання такого дозволу.

Отже, наведені вище вимоги Закону
№2491-ІІІ і положення Порядку покладають
на органи, які розглядають питання про
скасування дозволу на імміграцію,
суб'єктів владних повноважень
обов'язок проведення всебічної
перевірки на підставі відповідного
подання.

Суд зазначає, що визначеного Порядком
подання до суду не надано.

Тобто, визначених Положенням підстав
для проведення перевірки
правомірності оформлення іноземному
громадянину посвідки на постійне
проживання в України не доведено.

Відповідно, перевірка була проведена
за відсутності підстави визначеної п. 22
"Порядку провадження за заявами про
надання дозволу на імміграцію і
поданнями про його скасування та
виконання прийнятих рішень",
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України №1983 від 26.12.2002 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Також, суд зазначає, що при наданні
посвідки на постійне місце проживання
в Україні ОСОБА_2, ВГІРФО ГУМВС України
в Луганській області керувалось п. 4
Розділу V Прикінцевих положень Закону
України "Про імміграцію". Відповідно
проводило перевірку підстав залишення
на постійне проживання на території
України позивача та підстав для
відмови у наданні дозволу на
імміграцію не виявило та надало
посвідку на постійне місце проживання
в Україні ОСОБА_2. Разом з тим, цією ж
нормою Закону відповідач обґрунтовує
прийняття протилежного рішення -
висновку про скасування посвідки на
постійне проживання в Україні
громадянина В'єтнаму ОСОБА_2 серії
НОМЕР_5 від 11.02.2003 року.

Судом не встановлено, що з дати видання
посвідки виникли обставини,
передбачені ст. 12 Закону України "Про
імміграцію", які б тягли за собою
скасування дозволу на імміграцію.

Доказів того, що посвідка на постійне
проживання громадянина Соціалістичної
Республіки В’єтнам ОСОБА_2 серія
НОМЕР_5 від 11.02.2003 року, видана ВГІРФО
ГУМВС України в Луганській області
отримана позивачем у не передбаченому
законом порядку, відповідачами не
надано.

Крім того, в оскаржуваному висновку
визнано, що оформлення посвідки
здійснено безпідставно.

Між тим, доказів притягнення до
відповідальності посадової особи, яка
складала, затверджувала та видала
посвідку на постійне проживання серії
НОМЕР_5 від 11.02.2003 року за прийняття
безпідставного рішення не надано.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд зазначає, що відповідачами не
надано доказів правомірності висновку
ВГІРФО ГУМВС України в Луганській
області від 15.02.2010 року.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта
владних повноважень мають бути
законними та обґрунтованими,
прийнятими чи вчиненими в межах
наданих повноважень, мати під собою
конкретні об'єктивні факти, на підставі
яких його ухвалено або вчинено, а суд,
відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, перевіряє чи прийнято
такі рішення на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, з
використанням повноважень з метою, з
якою це повноваження надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення, безсторонньо
(неупереджено), добросовісно,
розсудливо, з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації,
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення,
з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення, своєчасно,
тобто протягом розумного строку. Також
рішення суб'єкта владних повноважень
на може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на це, суд дійшов до висновку,
що оскаржуваний висновок ВГІРФО ГУ МВС
України в Луганській області про
скасування посвідки на постійне
проживання громадянину В'єтнаму
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, від 15.02.2010 р. є
необґрунтованим та підлягає
скасуванню, а позовні вимоги в цій
частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача про
визнання протиправним висновку ВГІРФО
ГУ МВС України в Луганській області про
скасування посвідки на постійне
проживання громадянину В'єтнаму
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, від 15.02.2010 р., суд
зазначає наступне.

Вимоги про визнання протиправним та
скасування рішення суб'єкта владних
повноважень є однорідними позовними
вимогами та передбачають один і той
самий спосіб захисту прав позивача. Суд
звертає увагу на те, що поняття
скасування висновку ВГІРФО ГУ МВС
України в Луганській області про
скасування посвідки на постійне
проживання громадянину В'єтнаму
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, від 15.02.2010 р.
передбачає, тим самим, визнання його
протиправним. Отже щодо позовних вимог
про визнання протиправним висновку
ВГІРФО ГУ МВС України в Луганській
області про скасування посвідки на
постійне проживання громадянину
В'єтнаму ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, від 15.02.2010
р. слід відмовити, оскільки дана
позовна вимога є похідною.

Крім того, суд зазначає, що відповідно
до положень ст. 105 КАС України
адміністративний позов може містити
вимоги про скасування або визнання
нечинним рішення відповідача - суб'єкта
владних повноважень повністю чи
окремих його положень.

Вирішуючи питання про поновлення
порушених прав та інтересів позивача,
враховуючи необґрунтованість
оскаржуваного висновку ВГІРФО ГУ МВС
України в Луганській області про
скасування посвідки на постійне
проживання громадянину В'єтнаму
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, від 15.02.2010 р. суд
вважає позовні вимоги про зобов'язання
Головного управління Державної
міграційної служби України в
Харківській області повторно
розглянути заяву від 26.12.13 р. ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, про обмін його посвідки на
постійне проживання, серія НОМЕР_4, у
зв'язку із досягненням ним 45-річного
віку законними, обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 160,161,162,163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до
Головного управління Державної
міграційної служби України в
Харківській області, Управління
Державної міграційної служби України в
Луганській області про визнання
протиправним та скасування висновку,
зобов'язання вчинити певні дії -
задовольнити частково.

Скасувати висновок ВГІРФО ГУ МВС
України в Луганській області про
скасування посвідки на постійне
проживання громадянину В'єтнаму
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, від 15.02.2010 р.

Зобов'язати Головне управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області повторно
розглянути заяву від 26.12.13 р. ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, про обмін його посвідки на
постійне проживання, серія НОМЕР_4, у
зв'язку із досягненням ним 45-річного
віку.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2)
сплачений при поданні позову судовий
збір в розмірі 36.54 грн. (тридцять шість
гривень 54 копійки).

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено КАС України,
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого цим Кодексом, якщо таку
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 16
вересня 2014 року.

Суддя
Д.В. Бездітко