Справа № 815/3767/13-а
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2014-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" серпня 2014 р. м. Київ
К/800/23829/14

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача),
Малиніна В.В., Юрченка В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Одеського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Державного підприємства
«Дослідне господарство «Жеребківське»
Національної академії аграрних наук
України про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені, провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою Одеського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів на
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 8 квітня 2014
року та постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 4 червня 2013
року, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2013 року позивач - Одеське
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
звернулося до суду першої інстанції з
позовом, в якому просило стягнути з
відповідача - ДП «ДГ «Жеребківське»
НААН України
адміністративно-господарські санкції
за невиконання нормативу робочих місць
призначених для працевлаштування
інвалідів у 2012 році у розмірі 27958,33грн.
та пеню за порушення встановлених
законодавством термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 173,29грн.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 4 червня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 8 квітня 2014
року, в задоволенні позову відмовлено.

Суди попередніх інстанцій, мотивували
свої рішення тим, що відповідачем були
виконані вимоги Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» щодо вжиття
заходів для працевлаштування
інвалідів.

У поданій касаційній скарзі позивач
заявив вимоги про скасування рішень
судів попередніх інстанцій, як таких,
що постановлені із порушенням норм
матеріального і процесуального права,
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог в повному обсязі.

У доводах касаційної скарги, позивач
зазначає, що відповідач повинен
самостійно працевлаштовувати
інвалідів; повинен вживати всіх
необхідних заходів щодо
працевлаштування інвалідів, однак
здійснення цих заходів не є обставиною,
що звільняє від відповідальності за не
працевлаштування інвалідів.

Судами попередній інстанцій
встановлено наступні обставини.

04.05.2012 року (вхід.№6054) ДП «ДГ
«Жеребківське» НААН України до
Одеського обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів було
надано звіт про зайнятість і
працевлаштування інвалідів за 2012 рік
за формою № 10-ПІ (річна), згідно якого
середньооблікова чисельність штатних
працівників відповідача у 2012 році
склала 72 осіб, серед яких
середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність, склала 2 особи, кількість
інвалідів, які повинні працювати
відповідно до ст.19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» - 2,8 осіб.

Згідно з розрахунком Одеського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарських санкцій
за 2012 звітний рік, направленим на
адресу відповідача, кількість робочих
місць в ДП «ДГ Жеребківське» НААН,
призначених для працевлаштування
інвалідів і не зайнятих інвалідами
складає 1 місце, з урахуванням чого
позивачем визначено суму
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 27958,33грн.

Як вбачається з наявної у матеріалах
справи копії листа Ананьївського
районного центру зайнятості від 08.05.2013
року № 348, відповідачем до
Ананьївського районного центру
зайнятості щомісячно протягом 2012 року
надавалися звіти про наявність
вакансій для працевлаштування
інвалідів (Форма №3-ПН), однак протягом
2012 року зареєстровані безробітні для
працевлаштування на вищезазначені
робочі місця Ананьївським районним
центром зайнятості не направлялися, що
не оспорюється позивачем.

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження, відповідно до пункту
першого частини першої статті 222
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
приходить до висновку, що зазначена
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступних
мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», з метою
реалізації творчих і виробничих
здібностей інвалідів та з урахуванням
індивідуальних програм реабілітації,
їм забезпечується право працювати на
підприємствах, в установах,
організаціях, а також займатися
підприємницькою та іншою трудовою
діяльністю, яка не заборонена законом.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 18 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» забезпечення прав
інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

У відповідності до статті 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні», для
підприємств, установ організацій, у
тому числі підприємств, організацій,
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 15 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Зі звітів про наявність вакансій за
формою 3-ПН та листа Ананьївського
районного центру зайнятості від 08.05.2013
року № 348, вбачається що відповідачем
щомісячно подавались звітність, та
повідомлення про вакантні робочі місця
для інвалідів, тобто ДП «ДГ
«Жеребківське» НААН Україн було вжито
необхідні заходи для працевлаштування
інвалідів, які передбачені Законом
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні».

Позивачем, в свою чергу не надано
доказів направлення інвалідів для
працевлаштування на підприємстві
відповідача та відмови останнього в їх
працевлаштуванні.

Обов'язок відповідача щодо створення
робочих місць для інвалідів не
супроводжується його обов'язком
підбирати і працевлаштовувати
інвалідів на створені робочі місця.
Такий обов'язок покладається на органи
працевлаштування, що зазначені в ч. 1 ст.
18 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні».

Враховуючи вищевикладене, суд
касаційної інстанції приходить до
висновку, що роботодавець вжив усіх
необхідних заходів для недопущення
господарського правопорушення, а тому
застосування
адміністративно-господарських санкцій
до нього за невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів є протиправним і виключає
можливість стягнення їх в судовому
порядку, що правильно встановлено
судами попередніх інстанцій.

Доводи касаційної скарги
спростовуються викладеними вище
нормами права та установленими
обставинами справи, у зв'язку з чим
відсутні підстави для її задоволення
та скасування оскаржуваних судових
рішень.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 223 КАС України
суд касаційної інстанції за наслідками
розгляду касаційної скарги має право
залишити касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що з
оскаржуваних судових рішень
вбачається, що при їх ухвалені, суди
попередніх інстанцій не допустили
порушень норм матеріального та
процесуального права, які могли б бути
підставою для скасування чи зміни
судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 222, 223, 224, 231, 254
КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Одеського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів залишити без задоволення, а
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 8 квітня 2014
року та постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 4 червня 2013
року у справі № 815/3767/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом
п'яти днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді
І.Я. Олендер

В.В. Малинін

В.В. Юрченко