Справа № 806/2674/14
Суддя: Жизневська А.В.
Дата ухвалення: 2014-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Жизневська А.В.
УХВАЛА

іменем України

"03" вересня 2014 р.
Справа № 806/2674/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Жизневської А.В.

суддів:
Котік Т.С.

Малахової Н.М.,

розглянувши в письмовому провадженні
апеляційну скаргу Житомирського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів на
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від "24" липня 2014
р. у справі за позовом Житомирського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
сільськогосподарського виробничого
кооперативу "Маяк" про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 24 липня 2014
року у задоволенні позову
Житомирського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
сільськогосподарського виробничого
кооперативу "Маяк" про стягнення 31348,18
грн. відмовлено.

Апелянт в апеляційній скарзі просить
скасувати вказану постанову та
прийняти нову про задоволення позову.

Перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що вона не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
22.04.2014 року Житомирське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернулося із претензією до
СВК «Маяк» про перерахування боргу у
розмірі 30866,66 грн. у зв'язку із тим, що
останній не забезпечив виконання
нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів у
кількості двох робочих місць. Вказана
сума розрахована згідно ст.20 ЗУ «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» №875-ХІІ від 21.03.1991
та постанови КМУ від 31.01.2007 №70 «Про
порядок сплати підприємствами,
установами, організаціями суми
адміністративно-господарських санкцій
та пені за невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів».

Суд встановив, що позивач безпідставно
ототожнив поняття "створення робочого
місця" із поняттям пошуку робочого
місця для інваліда та його
працевлаштування.

В ході розгляду справи відповідачем
представлено суду довідку
Червоноармійського районного центру
зайнятості №546 від 17.06.2014 року (а.сп.19),
за якою СВК "Маяк" протягом 2013 року
подавало звітність за формою №3-ПН
"Звіт про наявність вакансій" та
інформацію про попит на робочу силу із
зазначенням можливості
працевлаштування осіб з інвалідністю
на посади доглядача, робітника з
комплексного обслуговування
сільськогосподарського виробництва,
обліковця, сторожа, робітника з догляду
за тваринами.

Однак, упродовж 2013 року інваліди для
працевлаштування на підприємство не
направлялися, так як на обліку в РЦЗ не
перебували інваліди, для яких дані
вакансії могли б бути підходящими.

Суд вірно визначився з характером
спірних правовідносин і зазначив, що
Закон України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
визначає основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні і
гарантує їм рівні з усіма іншими
громадянами можливості для участі в
економічній, політичній і соціальній
сферах життя суспільства, створення
необхідних умов, які дають можливість
інвалідам вести повноцінний спосіб
життя згідно з індивідуальними
здібностями і інтересами.

Приписами статті 19 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця. Виходячи із
середньооблікової чисельності штатних
працівників відповідача в 2013 році,
норматив робочих місць для
працевлаштування в ньому інвалідів
складає 2 робочих місця.

У частині 1 статті 20 цього Закону
встановлено, що підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, які
використовують найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Разом з тим, працевлаштування
інвалідів, згідно вимог ст.18 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" (у
редакції до 18 березня 2006 року),
здійснюється центральним органом
виконавчої влади з питань праці та
соціальної політики, органами
місцевого самоврядування,
громадськими організаціями інвалідів.
Законом України "Про внесення змін до
деяких законів України щодо реалізації
інвалідами права на трудову
зайнятість" від 23 лютого 2006 року
зазначену статтю було викладено в
іншій редакції, а Закон України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" доповнено статтею
18-1, за змістом якої, пошук підходящої
роботи для інваліда здійснює державна
служба зайнятості, а не роботодавець.

При розгляді справи представник
позивача в суді першої інстанції не
надав жодних доказів того, що у
відповідача протягом 2013 року не було
створено робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу таких місць. Адже про
створення місць визначено, як у звіті
форми №10-ПІ до Фонду так і у звіті №3-ПН
до органів працевлаштування.

А відповідач надав докази не лише про
створення робочих місць для інвалідів
але й про систематичне інформування
районного центру зайнятості про
наявність таких місць. Тобто, він
протягом 2013 року виконав всі покладені
на нього Законом України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" обов'язки, що не дає підстав
для застосування до нього будь-яких
адміністративно-господарських
санкцій.

Житомирське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів, у
відповідності до приписів ч.2 ст.71 КАС
України, не надало доказів на
підтвердження правомірності
прийнятого ним рішення та на
спростування вищевикладеного, тому суд
дійшов обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову.

Постанову прийнято з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Житомирського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "24" липня 2014
р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
А.В. Жизневська

судді:
Т.С. Котік

Н.М. Малахова

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Житомирське
обласне відділення Фонду соціального
захисту інвалідів вул.Домбровського,
38,м.Житомир,10029

3- відповідачу/відповідачам:
Сільськогосподарський виробничий
кооператив "Маяк" вул.Леніна,6,с.Старий
Майдан,Червоноармійський район,
Житомирська область,12051

4-третій особі: - ,