Справа № 2а-9679/12/1370
Суддя: Большакова О.О.
Дата ухвалення: 2014-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2014 року
Справа № 876/1241/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

головуючого - судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я. ,

з участю секретаря судового засідання
Баранкевич А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у Шевченківському районі м. Львова
Львівської області Державної
податкової служби на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 25 грудня 2012
року в адміністративній справі за
позовом суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 до
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова
Львівської області Державної
податкової служби про визнання
неправомірним та скасування
податкового повідомлення-рішення,
зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Суб'єкт підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 (далі
- СПД-ФО ОСОБА_1.) звернувся до
Львівського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Шевченківскьому районі м. Львова
Львівської області Державної
податкової служби (далі - ДПІ в
Шевченківському районі м. Львова) про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення №
0/0/1113 від 06 листопада 2012 року та
зобов'язання відповідача привести дані
обліку та особового рахунку позивача у
відповідність з даними податкових
декларацій, що були ним подані за
період що перевірявся, внісши зміни у
систему АІС Аудит, програмний продукт
«Система автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань і
податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України», по
особовому рахунку позивача та в його
обліковій картці платника податку на
додану вартість.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 25 грудня 2012
року адміністративний позов
задоволено частково, скасовано
податкове повідомлення-рішення ДПІ в
Шевченківському районі м. Львова
Львівської області ДПС від 06.11.2012 року
№0/0/1113, в решті позовних вимог
відмовлено.

З таким судовим рішенням не погодилася
ДПІ в Шевченківському районі м. Львова,
подавши апеляційну скаргу, в якій
вказала на неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального права, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи. Просила скасувати оскаржуване
судове рішення та постановити нове -
про відмову в задоволенні позову. В
якості обґрунтування апелянт зазначив,
що перевіркою було встановлено, що
правочини між ПП ОСОБА_1 та ПП «Пірует»,
ТОВ «Будівельна компанія АРТ груп», ТОВ
«Будівельно-торгова компанія
«Євробуд», ТОВ «Інтеграл Ай Ті», ТОВ
«Гарант-Буд-Сервіс» щодо поставки
товару є нікчемними, оскільки в ході
проведення перевірок встановлено, що
вищевказані фірми реально не
здійснюють господарської діяльності,
їх директором являється одна особа -
Нечитайло В.М. Всі ці фірми ніби-то
постачали позивачу товар з однаковим
асортиментом. Всі ці фірми після
взаємовідносин з ОСОБА_4 змінили
місцезнаходження і у подальшому були
визнані банкрутами. Крім того,
реалізація ОСОБА_1 товару не відповідає
видам діяльності цих підприємств.
Також в ході перевірки встановлено, що
ОСОБА_1 було включено витрати по
придбанню товарно-матеріальних
цінностей, оплата за які здійснювалася,
в основному (86, 89%), готівкою. СПД-ФО
ОСОБА_1 не надав податковому органу до
перевірки книгу обліку доходів та
витрат, інші регістри бухгалтерського
обліку. Відсутні докази, що свідчать
про транспортування товарів. Ці
обставини вказують на те, що операції з
поставки товару вчинені лише з метою
отримання податкової вигоди при
фактичній відсутності господарських
взаємовідносин між сторонами.
Враховуючи викладені в акті перевірки
факти, відповідачем встановлено, що
фінансово-господарська діяльність
позивачем здійснюється поза межами
правового поля, що у свою чергу
свідчить про те, що правочини позивача
з вищевказаними контрагентами вчинено
без наміру створення правових
наслідків з метою штучного формування
валових витрат та податкового кредиту.
Також, вищевказані господарські
операції не підтверджуються стосовно
врахування реального часу здійснення
операцій, місцезнаходження майна,
наявності трудових ресурсів,
виробничо-складських приміщень та
іншого майна, які економічно необхідні
для виконання такого постачання або
здійснення діяльності, що свідчить про
відсутність необхідних умов для
результатів відповідної
господарської, економічної діяльності,
технічного персоналу, основних фондів,
виробничих активів, складських
приміщень і транспортних засобів.

Представники сторін в судове засідання
не з'явилися, хоча були належним чином
повідомлені про час та місце судового
розгляду справи. Про причини неявки
суду повідомлено не було.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи та
апеляційної скарги, в межах викладених
в ній доводів, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу слід задовольнити з
таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ДПІ у Шевченківському районі м. Львова
було проведено перевірку діяльності
приватного СПД-ФО ОСОБА_1 за період з
01.01.2011 р. по 31.12.2011 р., за наслідками якої
складено акт № 1504/17-2000/НОМЕР_1 від 19
жовтня 2012 року. Згідно висновків
податкового органу, викладених в акті
перевірки, ФОП ОСОБА_1 порушено ч. 5 ст.
203, ч. 1, 2 ст. 215, ст. 216, ст. 228 ЦК України в
частині недодержання вимог визначених
статей в момент вчинення правочинів,
які не спрямовані на реальне настання
наслідків, що обумовлені ними, при
придбанні та продажу товарів. Товар по
вказаним правочинам не був переданий в
порушення ст. ст. 662, 655, 656 ЦК України.
Перевіркою встановлено відсутність
поставок товарів та укладення угод з
метою настання реальних наслідків.
ОСОБА_1 порушено п. 177.2 ст. 177 Податкового
кодексу України, в результаті чого мало
місце заниження чистого
оподаткованого доходу на суму 1421062,28
грн..

На підставі такого акта перевірки
відповідачем прийнято оскаржуване
податкове повідомлення-рішення №
0/0/1113 від 06 листопада 2012 року про
збільшення ОСОБА_1 податку з доходів
фізичних осіб в сумі 1600001 грн. 61 коп., з
них 1421062, 28 грн. - за основним платежем та
178945, 33 грн. - за штрафними санкціями.

Колегія суддів апеляційного суду не
погоджується з висновками суду першої
інстанції про незаконність цього
рішення з таких підстав.

СПД-ФО ОСОБА_1 оподаткування одержавних
доходів від здійснення господарської
діяльності з 1 січня 2011 року по 31 грудня
2011 року здійснював на загальній
системі оподаткування та був платником
податку на додану вартість, податку з
доходів фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності.

Відповідно до пунктів 177.1, 177.2 статті 177
ПК України доходи фізичних осіб -
підприємців, отримані протягом
календарного року від провадження
господарської діяльності,
оподатковуються за ставками,
визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього
Кодексу; об'єктом оподаткування є
чистий оподатковуваний дохід, тобто
різниця між загальним оподатковуваним
доходом (виручка у грошовій та
негрошовій формі) і документально
підтвердженими витратами, пов'язаними
з господарською діяльністю такої
фізичної особи - підприємця.

Згідно з пунктом 177.4 статті 177 ПК
України до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно поданої в ДПІ в Шевченківському
районі м. Львова декларації про доходи
від підприємницької діяльності за 2011
рік СПД-ФО ОСОБА_1 задекларовано
витрати, пов'язані з одержанням доходу
в сумі 8434542 грн..

Як вбачається з акта перевірки, з 1
січня по 31 грудня 2011 року позивач уклав
договори на постачання товарів з
такими постачальниками: ПП «Пірует»,
ТОВ «Будівельна компанія АРТ груп», ТОВ
«Будівельно-торгова компанія
«Євробуд», ТОВ «Інтеграл Ай Ті», ТОВ
«Гарант-Буд-Сервіс».

Однак, всі ці підприємства мають
однакову податкову історію, зокрема, до
взаємовідносин з СПД-ФО ОСОБА_1
декларували відсутність господарської
діяльності, декларують великі обсяги
господарської діяльності, а через
кілька місяців змінили
місцезнаходження, керівництво та
засновників, і в подальшому через суд
підприємства визнаня банкрутами.
Директором всіх вищенаведених
підприємств є Нечитайло В.М.. Згідно
наявних баз даних ДПС цими
підприємствами не подавались
розрахунки по РРО, наявності трудових
ресурсів, виробничо-складських
приміщень та іншого майна, які
економічно необхідні для виконання
такого постачання або здійснення
діяльності, що свідчить про
відсутність необхідних умов для
результатів відповідної
господарської, економічної діяльності,
технічного персоналу, основних фондів,
виробничих активів, складських
приміщень і транспортних засобів.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Згідно частини 1 статті 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Отже, відображення господарської
операції у податковому обліку повинно
здійснюватись відповідно до її
реального економічного змісту на
підставі первинних документів.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України
не включаються до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Отже, наведені правові норми
дозволяють платнику податку формувати
витрати у зв'язку з реальним придбанням
товарів (робіт, послуг) з метою їх
використання в своїй господарській
діяльності що, в першу чергу, має
підтверджуватись належним чином
оформленими первинними документами.
Документи, які не мають статус
первинних, самі по собі не можуть
підтверджувати реальність здійснення
господарської операції та, відповідно,
валові витрати. При цьому неодмінною
характерною рисою господарської
діяльності в рамках податкових
відносин є її направлення на отримання
доходу в грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах.

Верховний Суд України у постанові від 27
березня 2012 року в справі за позовом ПП
«Ангара» до ДПІ у Печерському районі м.
Києва, Головного управління Державного
казначейства України в м. Києві про
скасування податкового
повідомлення-рішення вказав, що про
необґрунтованість податкової вигоди
можуть свідчити підтверджені доказами
доводи податкового органу, зокрема про
наявність таких обставин, як
неможливість реального здійснення
платником податків зазначених
операцій з урахуванням часу, місця
знаходження майна або обсягу
матеріальних ресурсів, економічно
необхідних для виробництва товарів,
виконання робіт або послуг;
нездійснення особою, яка значиться
постачальником послуг,
підприємницької діяльності;
відсутність необхідних умов для
досягнення результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності у зв'язку з відсутністю
управлінського або технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів; облік для цілей
оподаткування тільки тих
господарських операцій, які
безпосередньо пов'язані з виникненням
податкової вигоди, якщо для такого виду
діяльності також потрібне здійснення й
облік інших господарських операцій;
відсутність первинних документів
обліку.

Презумпція добросовісності платника
податків означає, що подані платником
контролюючому органу документи
податкової звітності є дійсними, повно
та об'єктивно відтворюють господарські
операції, що є об'єктом оподаткування
та/або фінансові показники яких
впливають на податковий обов'язок
платника податків, якщо інше не буде
доведено контролюючим органом. У
площині процесуального регулювання
презумпції добросовісності платника
податків відповідає обов'язок
доведення контролюючим органом
правомірності прийнятого рішення в
судовому процесі, порушеному за
позовом платника податків про
скасування рішення як неправомірного
(частина 2 ст. 71 КАС України). У разі
надання контролюючим органом доказів,
які спростовують дійсність чи повноту
даних поданої платником податків
податкової звітності, платник податків
відповідно до встановленого частиною 1
статті 71 КАС України обов'язку кожної
сторони довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення
(крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу), повинен довести
наявність законних підстав, для
врахування задекларованих в
податковому обліку даних при визначені
суми його податкового обов'язку.

СПД-ФО ОСОБА_1 не надав до перевірки та
суду книгу обліку доходів та витрат,
інші регістри бухгалтерського обліку
та підтвердження правомірності
відображення сплачених вищевказаним
контрагентам сум до валових витрат.

Податковий орган зазначив, що
вищевказані постачальники не мають
матеріальних та трудових ресурсів
необхідних для здійснення
господарської діяльності; не звітують
за своїми податковими зобов`язаннями;
посилався на відсутність у позивача
документів, які б підтверджували
переміщення товарів від
постачальників до позивача, їх
зберігання, тощо, що свідчило б про
реальне отримання позивачем товарів.

Ці обставини підтверджені
відповідними актами перевірок.

Відповідно до пункту 1 Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні, затверджених
наказом Міністерства транспорту
України від 14.10.1997 р. № 363, зареєстровано
в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 р.
за № 128/2568, товарно-транспортна
накладна - це єдиний для всіх учасників
транспортного процесу юридичний
документ, що призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу. Як встановлено
пунктом 11.7 цих Правил, перший екземпляр
товаро-транспортної накладної
залишається у Замовника
(вантажовідправника), другий -
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій і четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом), передається
Перевізнику.

За змістом цієї норми
товаро-транспортні накладні повинні у
будь-якому разі бути в наявності як у
покупця так і у продавця.

Позивач не надав суду жодних доказів на
підтвердження транспортування
придбаного ним товару.

Також відсутні будь-які документи, що
посвідчують якість товару, його
характеристики, тощо.

Крім того, позивач не надав суду жодних
доказів видачі довіреностей на
отримання товару від постачальників.

У видаткових накладних відсутні
належні дані щодо місця
прийому-передачі товару.

Також відсутні докази зберігання
придбаного товару з метою його
подальшої реалізації.

Позивачем також не надано жодних
доказів на підтвердження здійснення
завантаження, розвантаження
придбаного товару.

Абсолютно непідтвердженим та
надуманим є висновок суду першої
інстанції про те, що розрахунки між
суб'єктами господарювання за
поставлений товар проводились у
безготівковій формі, що
підтверджується банківськими
виписками.

Як вбачається з матеріалів справи,
розрахунки позивача з ПП «Пірует»
здійснювалися у готівковій формі на
суму 8400000 грн., причому оплата
відбувалася в день виписки або після
виписки видаткової накладної.

Оплата ТОВ «Будівельно-торгова
компанія Євробуд» відбувалася
частково платіжними дорученнями - на
суму 76 135, 63 грн., а в основному на суму
1080000 грн. - готівкою, що підтверджено
квитанціями прибуткових ордерів.

ТОВ «Інтеграл Ай Ті» безготівково
оплачено - 18700 грн., а готівкою - 310000 грн..

ОСОБА_1 оплатив ТОВ «Гарант-Буд-Сервіс»
у безготівковій формі 9368 грн., а
готівкою - 134758 грн., ТОВ БК АРТ Груп №
878627,01 грн. - у безготівковій формі, а
готівкою 1220000 грн..

Враховуючи вищевикладені обставини в
їх сукупності, висновок податкового
органу щодо фактичної безтоварності
операцій є обґрунтованим.

Оскільки відображенню у податковій
звітності підлягає лише та
господарська операція, яка фактично
відбулась, а не та, зміст якої лише
відображений на первинних документах,
висновки відповідача в акті перевірки
щодо порушення позивачем п. 177.2 ст. 177
Податкового кодексу України є
обґрунтованими, а прийняте
відповідачем на їх підставі податкове
повідомлення-рішення є законним.

На підставі викладеного та приймаючи
до уваги те, що судом першої інстанції
ухвалено судове рішення без дотримання
норм матеріального права, висновки
суду не відповідають фактичним
обставинам справи, наявні підстави для
задоволення апеляційної скарги та
скасування постанови.

Відповідно до частин другої та третьої
статті 159 КАС законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Оскільки таким вимогам постанова
Львівського окружного
адміністративного суду не відповідає,
то, відповідно до статті 202 КАС України,
вона підлягає скасуванню, з ухваленням
нової про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. ст. 167, 195, 196, 198, 202,
205, 207 КАС України,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова
Львівської області Держвної
податкової служби задовольнити.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 25 грудня 2012
року в адміністративній справі № 2а- 9679
/12/1370 скасувати та прийняти нову, якою в
задоволенні адміністративного позову
суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1
відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.О. Большакова

Судді
І.В. Глушко

В.Я. Макарик

Повиний текст ухвали виготовлено 26
серпня 2014 року