Справа № 2а-1032/11
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2014 року
Справа
№ 62870/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Багрія В.М.,

суддів
Рибачука А.І., Старунського Д.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу приватного підприємства
«Владар» на постанову
Богородчанського районного суду
Івано-Франківської області від 20.04.2011
року в справі за позовом приватного
підприємства «Владар» до Міжгірської
сільської ради Богородчанського
району про визнання матеріалів
документації із землеустрою
достатніми для укладення договору
оренди земельної ділянки, визнання
нечинним рішення сільської ради та
зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2011 року приватне підприємство
«Владар» звернулося до суду з позовом
до Міжгірської сільської ради
Богородчанського району
Івано-Франківської області про
визнання матеріалів документації із
землеустрою достатніми для укладення
договору оренди земельної ділянки.

Позивач просив визнати матеріали
документації із землеустрою,
виготовленої на земельну ділянку
площею 0,40 га в с. Міжгір'я
Богородчанського району достатніми
для укладення договору оренди
земельної ділянки.

В березні 2011 року цей же позивач
звернувся до суду з позовом до
Міжгірської сільської ради про
визнання нечинним рішення сільської
ради та зобов'язати вчинити дії. Просив
визнати п.1 та п.2 рішення Міжгірської
сільської ради від 25.02.2011 року № 4-24/2011
року нечинними та зобов'язати
відповідача передати йому в оренду
земельну ділянку площею 0,40 га в с.
Міжгіря Богородчанського району.

Постановою Богородчанського районного
суду Івано-Франківської області від
20.04.2011 року, який об'єднав позови в одне
провадження, позивачу в задоволенні
його позовних вимог відмовлено.

Постанову суду першої інстанції
оскаржило приватне підприємство
«Владар», яке в апеляційній скарзі
просить її скасувати та прийняти нове
рішення про задоволення позову.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що
суд першої інстанції прийшов до
безпідставного висновку про
здійснення позивачем самочинного
будівництва на спірній земельній
ділянці. При цьому не взяв до уваги, що
відповідачем дано дозвіл на проведення
інвентаризації земельної ділянки
площею 0,40 га та дано дозвіл на вибір та
обстеження земельної ділянки площею 0,25
га, в зв'язку з чим безпідставно
відмовлено в укладенні договору
оренди.

Особи, які беруть участь в розгляді
справи, про дату, час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином, в
судове засідання не прибули, що дає
підстави для розгляду справи в порядку
письмового провадження за наявними в
ній матеріалами.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

В справі встановлено, що ПП «Владар»
придбало у ПП «Інсбрук» недобудовані
виробничі приміщення згідно з
договорами купівлі-продажу від 29.12.2001
року №29-12, 329-12/02, №29-12/03.

Позивач вважав, що після придбання у
власність недобудованих виробничих
приміщень він набув права
землекористування на землю, на якій
розташовані об'єкти незавершеного
будівництва, стверджуючи при цьому, що
рішенням сесії Міжгірської сільської
ради від 23.09.2006 року було виділено ПП
«Інсбрук» у постійне користування 1,15
га земельної ділянки для будівництва
промислового приміщення та було надано
дозвіл на виготовлення проекту
будівництва.

Рішенням Міжгірської сільської ради
від 02.09.2004 року ПП «Владар» було надано
дозвіл на проведення інвентаризації
земельної ділянки площею 0,40 га та
надано дозвіл на вибір і обстеження
земельної ділянки площею 0,25 га. Вся
документація була передана
Міжгірській сільській раді на
затвердження, в чому позивачу було
відмовлено (рішення сесії від 01.03.2006
року).

Постановою Вищого господарського суду
України від 16.07.2009 року у справі №12/17 за
позовом ПП «Владар» до Міжгірської
сільської ради про визнання права
власності на об'єкти незавершеного
будівництва констатовано, що земельна
ділянка на якій знаходяться спірні
об'єкти, належить Міжгірській
сільській раді. Остання жодного
дозволу на будівництво об'єктів на
спірній земельній ділянці, а також на
виділення земельної ділянки під вже
збудовані об'єкти не надавала.

Суди господарської юрисдикції прийшли
до висновку про те, що на збудовані
об'єкти не набуло права власності у
встановленому законом порядку і ПП
«Інсбрук».

Згідно з ст.61 ЗК України та ст.89 Водного
кодексу України прибережні захисні
смуги є природоохоронною територією з
режимом обмеженої діяльності, в межах
яких забороняється будівництво
будь-яких споруд (крім гідротехнічних,
гідрометричних та лінійних).

В зв'язку з цим, посилання позивача на
акт від 20.06.1997 року, яким рекомендовано
виділити ПП «Інсбрук» земельну ділянку
площею 0,40 га для будівництва
столярного цеху і складських приміщень
судом першої інстанції правильно не
взято до уваги, оскільки в цьому акті
зазначено, що вибрана ділянка буде
придатна для проектування та
будівництва при дотриманні технічних
умов та висновків відповідних служб. Як
вбачається зі змісту листа Державного
управління екології та природних
ресурсів в Івано-Франківській області
(а.с.101) самовільне будівництво спірного
виробничого приміщення в прибережній
захисній смузі річки Луква є
порушенням земельного законодавства,
тому будівля має бути демонтована та
винесена за межі вказаної смуги.

Рішенням Господарського суду
Івано-Франківської області від 06.12.2007
року, залишеним без змін судами
апеляційної та касаційної інстанцій,
зобов'язано ПП «Владар» повернути
самовільно зайняту земельну ділянку
площею 0,79 га ( 0,40 га , 0,25 га спірної
земельної ділянки в даній справі та 0,14
га, на якій обладнано смітник) в с.
Міжгір'я Богородчанського району
власнику Міжгірській сільській раді та
знести самочинно побудовані два
виробничі приміщення типу «Ангар» та
два навіси, які знаходяться на цій
ділянці (а.с.102-103).

Частина 1 ст.124 ЗК України передбачає, що
передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування шляхом укладення
договору оренди земельної ділянки.

Право на оренду земельної ділянки
виникає після укладення договору
оренди і його державної реєстрації (ч.2
ст.125 ЗК України), а право оренди
оформляється договором, який
реєструється відповідно до закону (ч.2
ст.126 ЗК України).

Оскаржуваним рішенням Міжгірської
сільської ради від 25.02.2011 року № 4-24/2011
«Про розгляд заяви директора ПП
«Владар» (п.1), з огляду на викладені
вище обставини, правомірно відмовлено
ПП «Владар» у затвердженні технічної
документації на 0,40 га землі та у
створенні комісії по вибору і
обстеженні земельної ділянки в розмірі
0,25 га, оскільки при наявності наведених
вище обставин у сільської ради не було
підстав для затвердження технічної
документації на 0,40 га землі та передачі
її в оренду і в створенні комісії по
вибору й обстеженні земельної ділянки
площею 0,25 га. , а п.2 зобов'язано позивача
повернути земельну ділянку згідно
рішення суду та знести самочинне
будівництво, з приводу чого суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку.

Позовні вимоги щодо визнання
достатніми документів, крім того, не
підлягають до задоволення ще й з тих
підстав, що за своєю суттю є доводами
іншої вимоги - про зобов'язання
відповідача укласти договір оренди
земельної ділянки.

Постанова суду першої інстанції
відповідає матеріалам справи, наявним
в ній доказам, правильно застосованим
нормам матеріального та
процесуального права, тому підстав для
її скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи апелянта в частині того, що
відповідач рішенням від 02.09.2004 року
надав дозвіл позивачу на проведення
інвентаризації земельної ділянки
площею 0,40 га та надав дозвіл на вибір і
обстеження земельної ділянки площею 0,25
га, не можуть бути підставою для
задоволення апеляційної скарги,
оскільки наявність такого рішення не
породжує обов'язку відповідача на
укладення такого договору.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 199, 200, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу приватного
підприємства «Владар» залишити без
задоволення.

Постанову Богородчанського районного
суду Івано-Франківської області від
20.04.2011 року в справі № 2а-1032/2011 залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:
В.М. Багрій

Судді :
А.І. Рибачук

Д.М.Старунський