Справа № 820/12717/14
Суддя: Севастьяненко К.О.
Дата ухвалення: 2014-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

04 вересня 2014 р.
№ 820/12717/14

Харківський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Севастьяненко К.О.,

при секретарі судового засідання -
Романенко Т.С.,

за участю: представника позивача -
ОСОБА_1,

представника відповідача -
Коваленко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Харкові адміністративну справу за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 до Основ'янської об'єднаної
державної податкової інспекції м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області про
визнання висновків акту
неправомірними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного
адміністративного суду звернувся
позивач, фізична особа-підприємець
ОСОБА_3, з адміністративним позовом до
Основ'янської об'єднаної державної
податкової інспекції м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області, в якому просить
суд, з урахуванням уточнень, прийнятих
судом:

- визнати неправомірними висновки,
викладені в акті перевірки
Основ'янської ОДПІ м. Харкова ГУ
Міндоходів у Харківській області
стосовно ФОП ОСОБА_3 за №
2002/20-38-17-02-09/НОМЕР_1 від 06.06.2014 р.;

- скасувати податкові
повідомлення-рішення: № , № ,
№ від 26.06.2014 р.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначив наступне. На підставі
акту про результати документальної
позапланової виїзної перевірки ФОП
ОСОБА_3 № 2002/20-38-17-02-09/НОМЕР_1 від 06.06.2014
року відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення: № ,
№ , № від 26.06.2014 р. Позивач
вважає необґрунтованими висновки
відповідача, зроблені в зазначеному
акті перевірки, у зв'язку з чим просив
суд визнати їх неправомірними та
скасувати зазначені податкові
повідомлення-рішення, оскільки вони не
відповідають фактичним обставинам
справи та вимогам чинного
законодавства.

Представник відповідача надав
письмові заперечення проти позову, в
яких послався на обґрунтованість
висновків акту перевірки ФОП ОСОБА_3 №
2002/20-38-17-02-09/НОМЕР_1 від 06.06.2014 р. та
прийнятих на підставі зазначеного акту
податкових повідомлень-рішень.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив суд задовольнити позов в
повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечував з підстав,
викладених в письмових запереченнях,
просив у задоволенні позову відмовити
в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін по справі,
дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши докази у їх
сукупності, дійшов висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню в
повному обсязі з наступних підстав.

За матеріалами справи судом
встановлено, що позивач, фізична
особа-підприємець ОСОБА_3, пройшов
передбачену чинним законодавством
процедуру державної реєстрації, набув
статусу фізичної особи-підприємця - код
НОМЕР_1, місцезнаходження: 61105, АДРЕСА_1,
перебуває на обліку як платник
податків в Основ'янській ОДПІ м.
Харкова ГУ Міндоходів у Харківській
області та зареєстрований як платник
єдиного податку (свідоцтво - серія
НОМЕР_6).

Вказані обставини визнані сторонами по
справі в ході судового засідання, у
суду не має сумнівів в добровільності
визнання перелічених обставин та їх
достовірності, стосовно вказаних
обставин відсутній спір, а тому
перелічені обставини перед судом не
доказуються.

Судом встановлено, що Основ'янською
ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів у
Харківській області було проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку самозайнятої особи ОСОБА_3
щодо своєчасності, достовірності,
повноти нарахування та сплати податків
і зборів, виконання вимог валютного та
іншого законодавства за період з 01.01.2011
р. по 16.12.2013 р., дотримання законодавства
щодо укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування за
період з 01.10.2013 р. по 16.12.2013 р.

Результати проведеної перевірки
оформлені актом № 2002/20-38-17-02-09/НОМЕР_1
від 06.06.2014 року (а.с. 19-30).

Згідно висновків акту перевірки
встановлено наступні порушення ФОП
ОСОБА_3:

- несвоєчасне подання звіту суб'єкта
малого підприємництва - фізичної особи
- платника єдиного податку, а саме:
звіту за 3-й кв. 2011р., чим порушено п. 2
Указу Президента від 03.07.1998 р. № 727/98 "Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єкта малого
підприємництва", із змінами та
доповненнями, та ст. 9 "Порядку видачі
Свідоцтва про сплату єдиного податку",
який затверджено Наказом ДПА України
від 29.10.1999 № 599 та зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 02.11.1999 під
№ 752/4045;

- п.2 Указу Президента України від 03.07.1998
№ 727/98 «Про спрощену систему
оподаткування обліку та звітності
суб'єкта малого підприємництва» зі
змінами та доповненнями, недоплата
єдиного податку за період, що
перевіряється становить 258 грн.;

- п.292.1 ст.292 Податкового Кодексу
України самозайнятою особою ОСОБА_3 в
результаті чого, було занижено
отриманий підприємцем дохід, що
призвело до заниження податкового
зобов'язання по єдиному податку на
загальну суму 750 грн., в тому числі за 4
квартал 2012р. на 750 грн.;

- п. 51.1 ст. 51 та п.п. б п. 176.2 ст. 176
Податкового кодексу України від 02.12.2010
р. № 2755 - VI;

- п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, п. 177.8 ст. 177
Податкового кодексу України зі змінами
та доповненнями, перевіркою доутримано
податок з доходів фізичних осіб у сумі
34590,80 грн. за 2011 р.;

- п. 16.1.12 п. 16.1 ст. 16, п. 44.3 ст. 44
Податкового кодексу України від 02.12.2010
р. № 2755.

На підставі висновків зазначеного акту
перевірки, а саме - порушення позивачем:

1) п. 51.1 ст. 51 та п.п. б п. 176.2 ст. 176; п.п. 168.1.1
п. 168.1 ст. 168, п. 177.8 ст. 177 Податкового
кодексу України відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення №
від 26.06.2014 року, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб у
розмірі 43748,50 грн., з яких за основним
платежем 34590,80 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями - 9157,70 грн. (а.с.
8);

2) п.292.1 ст.292 Податкового Кодексу
України, п.2 Указу Президента України
від 03.07.1998 року № 727/98 «Про спрощену
систему оподаткування обліку та
звітності суб'єкта малого
підприємництва» зі змінами та
доповненнями відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення №
від 26.06.2014 року, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з єдиного податку з фізичних осіб у
розмірі 1260,00 грн., з яких за основним
платежем 1008,00 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями - 252,00 грн. (а.с. 9);

3) п. 44.3 ст. 44 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 р. № 2755 відповідачем
прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 26.06.2014
року, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) у
розмірі 510,00 грн. (а.с. 10).

Суд, перевіряючи висновки вказаного
вище акту перевірки, а відтак і
прийняті на їх підставі спірні
податкові повідомлення-рішення на
відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС
України, приходить до наступного.

Щодо податкового повідомлення-рішення
№ від 26.06.2014 року суд зазначає
наступне.

Судом встановлено, що висновок про
порушенням позивачем п. 51.1 ст. 51 та п.п. б
п. 176.2 ст. 176; п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, п. 177.8 ст.
177 Податкового кодексу України
обґрунтовано тим, що в ході перевірки
відповідачем встановлено, що у звіті за
формою 1-ДФ за 4-й квартал 2012 р. позивачем
не відображено суму 21000,00 грн., сплачену
ОСОБА_4 06.12.2012 року, а також у звіті за
формою 1-ДФ за 3-й квартал 2012 р. не
відображено суму 185000,00 грн., сплачену
ОСОБА_4 04.09.2012 р. Крім того, податковим
органом в акті перевірки зазначено, що
ОСОБА_3 було неутримано за ставкою 15 % та
17 % податку з доходів фізичних осіб за
відносинами з ОСОБА_4, копія свідоцтва
про державну реєстрацію якого як
суб'єкта підприємницької діяльності на
момент проведення перевірки була
відсутня.

Так, судом з матеріалів справи
встановлено, що в період з 01.01.2011 року по
16.12.2013 року позивач перебував на
спрощеній системі оподаткування
одержаних від здійснення
господарської діяльності доходів
відповідно до абз. 1 п. 291.4 ст.291
Податкового кодексу України. ФОП
ОСОБА_3 зареєстрована в якості платника
єдиного податку: в період з 01.01.2011 р. по
30.12.2011 р. сплачувала ставку єдиного
податку у розмірі 200 грн., з 01.01.2012 року
перебувала в 3 групі - ставка єдиного
податку - 5 %, що підтверджується копією
свідоцтва платника єдиного податку
позивача серія НОМЕР_6.

З копії вказаного свідоцтва
вбачається, що основним видом
господарської діяльності позивача є:
19.20 - виробництво продуктів
нафтопереробки.

Судом з матеріалів справи та пояснень
представників сторін по справі
встановлено, що в перевіряємий період
позивач мав взаємовідносини, зокрема, з
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4
(код НОМЕР_5).

Судом встановлено, що фізична
особа-підприємець підприємець ОСОБА_4,
пройшов передбачену чинним
законодавством процедуру державної
реєстрації, набув статусу фізичної
особи-підприємця 04.02.2009 року - код
НОМЕР_5, місцезнаходження: 62001, АДРЕСА_2
та зареєстрований як платник єдиного
податку (а.с. 52-53). З копії довідки
відділу статистики у Краснокутському
районі у Харківській області
вбачається, що основними видами
господарської діяльності ФОП ОСОБА_4 є:
12.0 - складське господарство. Доказів
зворотнього представником відповідача
суду не надано.

Так, судом встановлено, що між ФОП
ОСОБА_3 (поклажодавець) та ФОП ОСОБА_4
(зберігач) було укладено договір
зберігання № 11/11х від 01.11.2011 р.,
відповідно до умов якого зберігач
зобов'язується прийняти та за оплату
зберігати майно, яке передане йому
поклажодавцем та повернути його у тому
ж стані та кількості відповідно до
лабораторної розгонки та в межах
ступеню похибки засобів вимірювальної
техніки (а.с. 68-69). Відповідно до
додаткової угоди № 1 від 02.12.2011 року до
вказаного договору - плату за
зберігання встановлено у розмірі 17100,00
грн. (а.с. 169). Пунктом 3.2 вказаного
договору передбачено, що передача
майна здійснюється за адресою:
Харківська обл., Краснокутський р-н, с.
Сонцедарівка, вул. Хімічна, 2. З акту
перевірки № 2002/20-38-17-02-09/НОМЕР_1 від
06.06.2014 року (пункт 1.8) вбачається та
представником позивача в судовому
засіданні не заперечувалось, що в ході
проведення спірної перевірки
податковим органом встановлено, що за
зазначеною вище адресою: Харківська
обл., Краснокутський р-н, с.
Сонцедарівка, вул. Хімічна, 2
знаходиться «установка первинної
переробки нафти та газового
конденсату», яку ФОП ОСОБА_3 в період з
01.01.2011 р. по 31.12.2012 р. орендувала у ТОВ
«Краснокутський Агродорстрой» за
договором № 04/11-А від 04.01.2011 р.

Згідно пояснень представника позивача
вбачається, що ФОП ОСОБА_3 за
вищевказаним договором зберігання
фактично орендувала у ФОП ОСОБА_4
резервуари для зберігання сировини,
готової продукції, пов'язаної з
веденням позивачем господарської
діяльності, а саме: переробки
вуглеводної сировини. Як встановлено
судом та представниками сторін в
судовому засіданні не заперечувалось,
що основним видом господарської
діяльності позивача є виробництво
продуктів нафтопереробки.

На підтвердження реальності
господарських взаємовідносин між
вказаними фізичними
особами-підприємцями до суду надані
також висновок державної
санітарно-епідеміологічної експертизи
№ 14 від 13.05.2009 р. про надання послуг
зберігання вуглеводної сировини ФОП
ОСОБА_4 за адресою: с. Сонцедарівка,
Краснокутського району, дозвіл на
початок виконання робіт підвищеної
небезпеки № 253.09.63-63.12.0, наданий ФОП
ОСОБА_4, термін дії з 24.06.2009 р. по 24.06.2012
року (а.с. 177, 178).

Вартість наданих послуг була сплачена
позивачем шляхом безготівкових
розрахунків, а саме шляхом
перерахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_4, про
що свідчать долучені до матеріалів
справи копії платіжних доручень: № 11
від 06.12.2012 р. на суму 21000,00 грн., № 4 від
31.08.2012 р. на суму 185000,00 грн. (а.с. 79, 81).

Відповідно до п.18.1 ст.18 ПК України
податковим агентом визнається особа на
яку цим Кодексом покладається
обов'язок з обчислення, утримання з
доходів, що нараховуються
(виплачуються, надаються) платнику, та
перерахування податків до
відповідного бюджету від імені та за
рахунок коштів платника податків.

Підпунктом 14.1.180 п.14.1 ст.14 ПК України
визначено, що податковий агент щодо
податку на доходи фізичних осіб -
юридична особа (її філія, відділення,
інший відокремлений підрозділ),
самозайнята особа, представництво
нерезидента - юридичної особи, інвестор
(оператор) за угодою про розподіл
продукції, які незалежно від
організаційно-правового статусу та
способу оподаткування іншими
податками та/або форми нарахування
(виплати, надання) доходу (у грошовій
або негрошовій формі) зобов'язані
нараховувати, утримувати та сплачувати
податок, передбачений розділом IV цього
Кодексу, до бюджету від імені та за
рахунок фізичної особи з доходів, що
виплачуються такій особі, вести
податковий облік, подавати податкову
звітність податковим органам та нести
відповідальність за порушення його
норм в порядку, передбаченому статтею 18
та розділом IV цього Кодексу.

Згідно п.п. 14.1.226 п.14.1 ст.14 ПК України
самозайнята особа - платник податку,
який є фізичною особою - підприємцем
або провадить незалежну професійну
діяльність за умови, що така особа не є
працівником в межах такої
підприємницької чи незалежної
професійної діяльності.

Згідно з п.п. 165.1.36 п. 165.1 ст. 165
Податкового кодексу України до
загального місячного (річного)
оподатковуваного доходу платника
податку не включаються такі доходи як
дохід фізичної особи-підприємця, з
якого сплачується єдиний податок
згідно із спрощеною системою
оподаткування відповідно до цього
Кодексу

Відповідно до пунктів 177.7 - 177.8 ст.177 ПК
України фізична особа - підприємець
вважається податковим агентом
працівника - фізичної особи, яка
перебуває з нею у трудових,
цивільно-правових відносинах, або
будь-якої іншої фізичної особи щодо
будь-яких оподатковуваних доходів,
нарахованих (виплачених, наданих) на
користь такої особи. Під час
нарахування (виплати) фізичній особі -
підприємцю доходу від здійснення нею
підприємницької діяльності, суб'єкт
господарювання та/або самозайнята
особа, які нараховують (виплачують)
такий дохід, не утримують податок на
доходи у джерела виплати, якщо фізичною
особою - підприємцем, яка отримує такий
дохід, надано копію документу, що
підтверджує її державну реєстрацію
відповідно до закону як суб'єкта
підприємницької діяльності. Це правило
не застосовується в разі нарахування
(виплати) доходу за виконання певної
роботи та/або надання послуги згідно з
цивільно-правовим договором, коли буде
встановлено, що відносини за таким
договором фактично є трудовими, а
сторони договору можуть бути
прирівняні до працівника чи
роботодавця відповідно до підпунктів
14.1.195 та 14.1.222 пункту 14.1 статті 14 цього
Кодексу.

Згідно з п. 297.3 ст. 297 Податкового
кодексу України платник єдиного
податку виконує передбачені цим
Кодексом функції податкового агента у
разі нарахування (виплати, надання)
оподатковуваних податком на доходи
фізичних осіб доходів на користь
фізичної особи, яка перебуває з ним у
трудових або цивільно-правових
відносинах.

Відповідно до п. 168.1 ст. 168 ПК України
податковий агент, який нараховує
(виплачує, надає) оподатковуваний дохід
на користь платника податку,
зобов'язаний утримувати податок із
суми такого доходу за його рахунок,
використовуючи ставку податку,
визначену в ПК України.

Згідно п. 51.1 ст. 51 Податкового кодексу
України податковий агент зобов'язаний
подавати у строки, встановлені цим
Кодексом для податкового кварталу,
податковий розрахунок сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податків, а також сум
нарахованого та утриманого з них
податку органу державної податкової
служби за місцем свого обліку.

Наказом Державної податкової
адміністрації України «Про
затвердження форми Податкового
розрахунку сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, і сум утриманого з них податку
(форма № 1ДФ) та Порядку заповнення та
подання податковими агентами
Податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, і сум утриманого з
них податку» № 1020 від 24.12.2010р., який
набрав чинності 01.04.2011р. та
зареєстрований в Мінюсті 13.01.2011р. №
46/18784, затверджено форму Податкового
розрахунку сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, і сум утриманого з них податку
(форма № 1ДФ) (далі - Податковий
розрахунок), та Порядок заповнення та
подання податковими агентами
Податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, і сум утриманого з
них податку (далі Порядок № 1020).

Відповідно до п. 1.2, дія цього Порядку
поширюється на податкових агентів, а
саме: юридичних осіб (їх філії,
відділення, інші відокремлені
підрозділи), самозайнятих осіб,
представництва нерезидентів -
юридичних осіб, які незалежно від
організаційно-правового статусу та
способу оподаткування іншими
податками та/або форми нарахування
(виплати, надання) доходу (у грошовій
або негрошовій формі) нараховують
(виплачують, надають) доходи фізичній
особі та/або зобов'язані нараховувати,
утримувати та сплачувати податок,
передбачений розділом IV Кодексу, до
бюджету від імені та за рахунок
фізичної особи з доходів, що
виплачуються такій особі.

За приписами п. 176.2 «б» ст. 176
Податкового кодексу України, особи, які
відповідно до цього Кодексу мають
статус податкових агентів, зобов'язані,
зокрема подавати у строки, встановлені
цим Кодексом для податкового кварталу,
податковий розрахунок суми доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, а також суми
утриманого з них податку до органу
державної податкової служби за місцем
свого розташування. Такий розрахунок
подається лише у разі нарахування сум
зазначених доходів платнику податку
податковим агентом протягом звітного
періоду. Запровадження інших форм
звітності з зазначених питань не
допускається.

Аналізуючи вищевикладені норми
законодавства, суд приходить до
висновку, що фізична особа-підприємець
не є податковим агентом по відношенню
до іншої фізичної особи-підприємця за
цивільними правочинами за винятком
коли буде встановлено, що відносини за
таким договором фактично є трудовими, а
сторони договору можуть бути
прирівняні до працівника чи
роботодавця відповідно до підпунктів
14.1.195 та 14.1.222 пункту 14.1 статті 14 ПК
України ( п.177.8 ст.177 ПК України).

Водночас, донарахування позивачеві
податку з доходів фізичних осіб
здійснено відповідачем без
дослідження всіх обставин по справі,
зокрема, відповідачем не з'ясовано
правовий статус особи, яка надала ФОП
ОСОБА_3 послуги зі зберігання, з метою
встановлення відповідного правового
статусу податкового агента щодо таких
осіб.

Крім того, суд зазначає, що відповідно
до ч.2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Судом встановлено, що під час розгляду
відповідачем за правилами ч. 2 ст. 71 КАС
України не спростовано достовірності
відомостей первинних документів,
поданих платником податків на
підтвердження факту здійснення
господарських операцій з фізичною
особою-підприємцем ФОП ОСОБА_4 та не
надано до суду належних та допустимих
доказів, які б свідчили, що ОСОБА_4 не
зареєстрований в установленому
порядку в якості фізичної
особи-підприємця.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, що позивач, фізична
особа-підприємець ОСОБА_3, у розумінні
п.14.1.180 ст. 14 Податкового кодексу
України не є податковим агентом
стосовно фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4, який є платником єдиного
податку, а тому не мав обов'язку
нараховувати податок на доходи
фізичних осіб та подавати відповідачу
податковий розрахунок.

Таким чином, суд вважає, що
податкове повідомлення № від
26.06.2014 року підлягає скасуванню, як
таке, що прийняте з порушенням ч. 3 ст. 2
КАС України.

Щодо позовної вимоги про
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 26.06.2014
року суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що висновок про
порушенням позивачем 1) п.2 Указу
Президента України від 03.07.1998 року №
727/98 «Про спрощену систему
оподаткування обліку та звітності
суб'єкта малого підприємництва», 2) п.292.1
ст.292 Податкового Кодексу України
обґрунтовано відповідачем наступним.

1) На думку податкового органу, ФОП
ОСОБА_3 за період з липня 2011 року по
грудень 2011 року не було включено до
заяви про застосування спрощеної
системи оподаткування та не
проводились нарахування єдиного
податку за фізичну особу - ОСОБА_5, який
перебував з позивачем у трудових
відносинах. За результатом перевірки
позивачу було донараховано єдиний
податок у розмірі 258 грн. та застосовано
штрафні санкції у розмірі 64,5 грн.

2) Перевіркою достовірності визначення
в деклараціях платника єдиного податку
- фізичної особи-підприємця обсягу
доходу встановлено розбіжності між
даними доходу платника, відображеного
у податкових деклараціях за 2012 р. з
даними про обсяг виручки, встановленим
в ході перевірки, які відображені в
книзі обліку доходів та витрат та
розрахункового рахунку. Так, в
порушення норм податкового
законодавства в декларації платника
єдиного податку фізичної
особи-підприємця за 3 кв. 2012 р. ФОП
ОСОБА_3 задекларовано суму доходу 375000,00
грн., тоді як перевіркою встановлено, що
дохід отриманий позивачем за вказаний
період складає 390000,00 грн. За
результатом перевірки позивачу було
донараховано єдиний податок у розмірі
750 грн. та застосовано штрафні санкції у
розмірі 187,5 грн.

1) Згідно п.2 Указу Президента України
від 03.07.1998 року № 727/98 «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» (чинного на момент
виникнення спірних відносин, далі -
Указ № 727/98) суб'єкти малого
підприємництва - фізичні особи мають
право самостійно обрати спосіб
оподаткування доходів за єдиним
податком шляхом отримання свідоцтва
про сплату єдиного податку.

У разі коли платник єдиного податку
здійснює підприємницьку діяльність з
використанням найманої праці або за
участю у підприємницькій діяльності
членів його сім'ї, ставка єдиного
податку збільшується на 50 відсотків за
кожну особу (абз. 4 п. 2 Указу № 727/98).

Пунктом 4 Порядку видачі свідоцтва про
сплату єдиного податку від 29.10.1999 року
№599 у разі збільшення чисельності
працівників протягом терміну дії
отриманого свідоцтва платник єдиного
податку повинен здійснити доплату за
кожного додаткового найманого
працівника (включаючи членів родини), з
розрахунку не менш як за повний місяць
з початку діяльності таких
працівників, і отримати довідку для цих
працівників.

Відповідно до п. 5 вказаного Указу
суб'єкти малого підприємництва несуть
відповідальність за правильність
обчислення, своєчасність подання
розрахунків та сплати сум єдиного
податку згідно із законодавством
України.

Так, судом з наявних в матеріалах
справи копій: відповідних трудових
договорів, відомостей на виплату
грошей, розрахунково-платіжних
відомостей за спірний період (а.с. 100-168)
встановлено, що в період з 01.01.2011 р. по
01.07.2011 р. в трудових відносинах з ФОП
ОСОБА_3 знаходилось 10 найманих
працівників, зокрема: ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 Трудовий
договір, укладений між позивачем та
ОСОБА_15, був розірваний з 01.07.2011 р.,
однак, 02.07.2011 р. ФОП ОСОБА_3 було укладено
трудовий договір з ОСОБА_5

Отже, в подальшому - в спірний період з
липня 2014 р. по грудень 2014 р. в трудових
відносинах з ФОП ОСОБА_3 також
знаходилось 10 найманих працівників.
Вказану інформацію також зафіксовано
відповідачем в акті перевірки №
2002/20-38-17-02-09/НОМЕР_1 від 06.06.2014 року, а
саме: в таблиці «узагальнені дані про
результати перевірки правильності
нарахування та утримання податку на
доходи фізичних осіб при виплаті
платникам податків доходів» стор. 17-18
акту.

Крім того, з наданих суду представником
позивача вказаних вище документів, а
також копій банківських виписок з
розрахункового рахунку ФОП ОСОБА_3
судом встановлено, що позивач у
спірному періоді з липня 2011 року по
грудень 2011 року відповідно до вимог п.2
Указу Президента України від 03.07.1998
року № 727/98 «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва»
здійснював нарахування та сплачував
єдиний податок за 10 найманих
працівників, а отже в тому числі за
ОСОБА_5 Доказів зворотнього
представником відповідача в судовому
засіданні не надано.

На підставі вищевикладеного, суд
приходить до висновку про
необґрунтованість викладеного в акті
перевірки порушення позивачем вимог п.2
Указу Президента України від 03.07.1998
року № 727/98 «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва».

2) Згідно з п.292.1 ст.292 Податкового
кодексу України, доходом платника
єдиного податку є для фізичної особи -
підприємця - дохід, отриманий протягом
податкового (звітного) періоду в
грошовій формі (готівковій та/або
безготівковій); матеріальній або
нематеріальній формі, визначеній
пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до
доходу не включаються отримані такою
фізичною особою пасивні доходи у
вигляді процентів, дивідендів, роялті,
страхові виплати і відшкодування, а
також доходи, отримані від продажу
рухомого та нерухомого майна, яке
належить на праві власності фізичній
особі та використовується в її
господарській діяльності.

Відповідно до п.296.1 ст.296 Податкового
кодексу України, платники єдиного
податку, які обрали I, II та III групу,
ведуть облік у порядку, визначеному
підпунктами 296.1.1 - 296.1.3 статті 296 Кодексу
шляхом щоденного відображення
отриманих доходів за підсумками
робочого дня у книзі обліку доходів.
Форма книги обліку доходів (для
платників податку першої і другої груп
та платників єдиного податку третьої
групи, які не є платниками ПДВ) та форми
книги обліку доходів та витрат
платників єдиного податку третьої
групи, які є платниками ПДВ, а також
порядок їх ведення затверджені
наказом Міністерства фінансів України
від 15.12.2011 року № 1637 "Про затвердження
форм книги обліку доходів і книги
обліку доходів і витрат та порядок їх
ведення" (далі - Порядок № 1637), який
зареєстрований в Міністерстві юстиції
України від 27.12.2011 року за № 1534/20272.

Згідно п.4 Порядку № 1637 у книзі
відображається фактично отримана сума
доходу від провадження діяльності із
сумарним підсумком за місяць, квартал,
рік. У разі необхідності реєстрації
нової Книги протягом податкового
(звітного) періоду записи в ній
продовжуються наростаючим підсумком, а
попередня Книга залишається у платника
податку.

Пунктом 5 Порядку № 1637 визначено, що
записи у Книзі виконуються за
підсумками робочого дня, протягом
якого отримано дохід, зокрема кошти, що
надійшли на поточний рахунок платника
податку та/або отримано готівкою, сума
заборгованості, за якою минув строк
позовної давності, фактично безоплатно
отримано товари (роботи, послуги).
Пунктом 6 визначено у якому порядку
заповнюються відомості у графи Книги.

Так, судом встановлено, що відповідно
до наданого суду представником
позивача витягу з Книги обліку доходів
і витрат ФОП ОСОБА_3 загальна сума
доходу за спірний період - 3 кв. 2012 р. у
позивача склала - 390000,00 грн. (а.с. 94-95).

Однак, як вбачається з долученої до
матеріалів справи копії податкової
декларації платника єдиного податку -
фізичної особи-підприємця за 3 кв. 2012 р.
позивачем задекларовано дохід у
розмірі - 375000,00 грн. (а.с. 91-93).

Відповідно до пояснень представника
позивача уточнена податкова
декларація платника єдиного податку -
фізичної особи-підприємця за 3 кв. 2012 р.
ФОП ОСОБА_3 до податкового органу не
подавалась.

Таким чином, судом встановлено
розбіжності між даними доходу
платника, відображеного у податковій
декларації за 3 кв. 2012 р. з даними про
обсяг виручки, які відображені в книзі
обліку доходів та витрат. Жодних
пояснень зазначених розбіжностей
представником позивача суду не надано.

На підставі викладеного суд приходить
до висновку про обґрунтованість
встановленого відповідачем в ході
перевірки порушення позивачем п.292.1
ст.292 Податкового Кодексу України,
внаслідок чого позивачу було
донараховано єдиний податок у розмірі
750 грн. та застосовано штрафні санкції у
розмірі 187,5 грн.

Отже, суд приходить до висновку, що
податкове повідомлення-рішення №
від 26.06.2014 року підлягає
скасуванню в частині грошового
зобов'язання з єдиного податку з
фізичних осіб у загальній сумі 322,50 грн.,
з яких за основним платежем на суму 258,00
грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями на суму 64,50 грн.

Щодо податкового повідомлення-рішення
№ від 26.06.2014 року суд зазначає
наступне.

З акта перевірки вбачається, що, на
думку відповідача, позивачем не
дотримано вимог податкового
законодавства щодо забезпечення
зберігання первинних документів, інших
документів, пов'язаних із обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством, а також
документів, пов'язаних з виконанням
вимог законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, а саме:
незберігання первинних документів
щодо виробництва продуктів
нафтопереробки, які містять в собі
обсяги та види палива (акти виконаних
робіт, договори та інші документи за
період з 01.01.2011 р. по 16.12.2013 р.).

Відповідно до статті 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні" підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, що
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
бухгалтерські документи і облікові
документи можуть бути складені на
паперових чи машинних носіях і повинні
мати наступні реквізити: назва
документа (форма); дата і місце
складання: назва підприємства, від
імені якого складений документ; зміст і
обсяг господарської операції; посади
осіб, відповідальних за здійснення
господарської операції і правильності
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що дають можливість
ідентифікувати особу, що брала участь у
здійсненні господарської операції.

Положеннями пункту 44.3 статті 44
Податкового кодексу України
передбачено, що платники податків
зобов'язані забезпечити зберігання
документів, визначених у пункті 44.1 цієї
статті, а також документів, пов'язаних
із виконанням вимог законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи, не
менш як 1095 днів з дня подання
податкової звітності, для складення
якої використовуються зазначені
документи, а у разі її неподання - з
передбаченого цим Кодексом граничного
терміну подання такої звітності. У разі
ліквідації платника податків
документи, визначені у пункті 44.1 цієї
статті, за період діяльності платника
податків не менш як 1095 днів, що
передували даті ліквідації платника
податків, в установленому
законодавством порядку передаються до
архіву.

Тобто, з аналізу положень ст. 44 ПК
України вбачається, що на платника
податків законодавством покладається
саме обов'язок щодо належного
забезпечення зберігання ним переліку
документів, визначених у пункті 44.1 цієї
статті (первинні документи, регістри
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інші документи, пов'язані з
обчисленням і сплатою податків і
зборів) передбачений законом строк - не
менше 1095 днів, який обчислюється: з дня
подання платником податків до
податкового органу податкової
звітності, для складення якої і
використовуються зазначені документи,
а у разі неподання такої звітності - з
передбаченого цим Кодексом граничного
терміну подання такої звітності.

Проте, всупереч положенням вказаної
статті, позивачем не дотримано
обов'язку щодо зберігання протягом
встановленого законом строку
первинних документів, якими
зафіксовано факти здійснення
позивачем господарських операцій за
перевірямий період (зокрема щодо
обсягу та видів продуктів
нафтопереробки), про що свідчить наявні
в матеріалах справи копії листів ФОП
ОСОБА_3 на адресу податкового органу
(а.с. 18, 18 зворот). Представником
позивача в судовому засіданні не
заперечувався факт втрати первинних
документів, крім того, зазначено, що
станом на момент розгляду справи
втрачені документи позивачем не
відновлено.

Згідно п. 121.1 ст. 121 Податкового кодексу
України, незабезпечення платником
податків зберігання первинних
документів облікових та інших
регістрів, бухгалтерської та
статистичної звітності, інших
документів з питань обчислення і
сплати податків та зборів протягом
установлених статтею 44 цього Кодексу
строків їх зберігання та/або ненадання
платником податків контролюючим
органам оригіналів документів чи їх
копій при здійсненні податкового
контролю у випадках, передбачених цим
Кодексом, - тягнуть за собою накладання
штрафу у розмірі 510 гривень.

З огляду на вищевикладене, суд вважає
обґрунтованим висновок податкового
органу про застосування до позивача
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
510 грн. за порушення п. 44.1. ст.44
Податкового кодексу України.

Щодо позовної вимоги про визнання
неправомірними висновків, викладених в
акті перевірки Основ'янської ОДПІ м.
Харкова ГУ Міндоходів у Харківській
області стосовно ФОП ОСОБА_3 за №
2002/20-38-17-02-09/НОМЕР_1 від 06.06.2014 р., суд
зазначає наступне.

У відповідності до п. 86.1 ст. 86
Податкового кодексу України
результати перевірок (крім
камеральних) оформлюються у формі акта
або довідки, які підписуються
посадовими особами органу державної
податкової служби та платниками
податків або їх законними
представниками (у разі наявності). У
разі встановлення під час перевірки
порушень складається акт. Якщо такі
порушення відсутні, складається
довідка.

Акт - це службовий документ, який
підтверджує факт проведення
документальної перевірки
фінансово-господарської діяльності
платника податків і є носієм доказової
інформації про виявлені порушення
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби.

Отже, суд зазначає, що акт перевірки та
його висновки не мають юридичного
характеру, оскільки безпосередньо не
впливають на права та обов'язки
платника податків, не містять
обов'язкового для нього припису, а
наслідки для платника податків за
результатом перевірки може тягнути
податкове повідомлення-рішення,
прийняте на підставі висновків акту
перевірки. Податкове
повідомлення-рішення є правовим актом
індивідуальної дії - рішенням, дію
якого поширено на конкретну особі, і
яке є актом одноразового застосування
норми права шляхом покладення на
вказану особу обов'язку сплати певних
податкових зобов'язань. Таким чином,
враховуючи викладене, суд вважає, що
належним способом захисту у спірних
правовідносинах є позовна вимога про
скасування податкових
повідомлень-рішень, тому приходить до
висновку, що у задоволенні вказаної
позовної вимоги слід відмовити.

Статтею 86 КАС України передбачено, що
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні (ч. 1 ст. 86); ніякі докази не
мають для суду наперед встановленої
сили (ч. 2 ст. 86); суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових та
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта
владних повноважень має бути законними
та обґрунтованими , прийнятими чи
вчиненими в межах наданих повноважень,
мати під собою конкретні об'єктивні
факти, на підставі яких його ухвалено
або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст.
2 КАС України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень, перевіряє чи
прийнято такі рішення на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, з використанням повноважень з
метою, з якою це повноваження надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення, безсторонньо
(неупереджено), добросовісно,
розсудливо, з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації,
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення,
з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення, своєчасно,
тобто протягом розумного строку.

На підставі вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що позов ФОП
ОСОБА_3 до Основ'янської ОДПІ м. Харкова
ГУ Міндоходів у Харківській області
про визнання висновків акту
неправомірними та скасування
податкових повідомлень-рішень
підлягає частковому задоволенню.

Згідно ч.3 ст.94 КАС України якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 94, 160, 161, 162, 163, 186, 254 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до
Основ'янської об'єднаної державної
податкової інспекції м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області про визнання
висновків акту неправомірними та
скасування податкових
повідомлень-рішень - задовольнити
частково.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення № від 26.06.2014
р.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення № від
26.06.2014 року в частині грошового
зобов'язання з єдиного податку з
фізичних осіб у загальній сумі 322,50 грн.
(триста двадцять дві грн. 50 коп.), з яких
за основним платежем на суму 258,00 грн.
(двісті п'ятдесят вісім грн. 00 коп.) та за
штрафними (фінансовими) санкціями на
суму 64,50 грн. (шістдесят чотири грн. 50
коп.).

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Харківський окружний адміністративний
суд шляхом подачі апеляційної скарги у
десятиденний строк з дня її
проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України - з дня
отримання копії постанови. Якщо
постанову було проголошено у
відсутності особи, яка бере участь у
справі, то строк подання апеляційної
скарги обчислюється з дня отримання
нею копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено 10
вересня 2014 року.

Суддя
К.О. Севастьяненко