Справа № 826/10078/14
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2014-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 серпня 2014 року 09:10
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії:
головуючого судді Шулежка В.П.,
судді Іщука І.О.,
судді Погрібніченка І.М.,
при секретарі Пасічнюк С.В.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Вінницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області до Державної
виконавчої служби України про
скасування постанови, -
З позовом до Окружного
адміністративного суду міста Києва
звернулась Вінницька об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області (надалі - Вінницька
ОДПІ, позивач) до Державної виконавчої
служби України (надалі - ДВС України,
відповідач) про скасування постанови
про відмову у відкритті виконавчого
провадження від 22.05.2014р. ВП №43430573.
Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що виконавчий лист
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 10.02.2014р. у справі №
користь Вінницької ОДПІ
заборгованості відповідає вимогам до
виконавчого документа, встановлених
чинним законодавством України, а тому
постанова про відмову у відкритті
виконавчого провадження винесена
відповідачем необґрунтовано та
підлягає скасуванню.

Представник позивача у судове
засідання не прибув, подав до суду
клопотання про розгляд справи за його
відсутності.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнав повністю та зазначив,
що постанова про відмову у відкритті
виконавчого провадження винесена ДВС
України відповідно до вимог чинного
законодавства, оскільки пред'явлений
виконавчий документ підлягає
виконанню не органами державної
виконавчої служби, а контролюючими
органами у порядку, визначеному
Податковим кодексом України.

Відповідно до вимог частини шостої
статті 128 Кодексу адміністративного
судочинства України, якщо немає
перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

З огляду на вищевикладене та з
урахуванням вимог ст.128 КАС України, суд
прийшов до висновку про доцільність
розгляду справи у письмовому
провадженні на підставі наявних
матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини,
судом встановлено наступне.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
10.02.2014р. у справі № 826/17028/13-а за позовом
Вінницької ОДПІ до ТОВ «АВА6» позовні
вимоги задоволено, стягнуто з ТОВ
«АВА6» суму заборгованості у розмірі 7
484 225,25 грн.

На виконання зазначеної постанови
Окружним адміністративним судом міста
Києва видано виконавчий лист від 01.02.2014
р.

Вінницька ОДПІ направила ДВС України
для виконання виконавчий лист
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 10.02.2013 р. у справі №
826/17028/13-а та заяву про примусове
виконання рішення.

Державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень ДВС
України Юхименко О.С. винесено
постанову про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову в
прийнятті до провадження виконавчого
документа) від 01.07.2014 р. ВП №43823902.

Постанова вмотивована тим, що
пред'явлений виконавчий документ
підлягає виконанню не органами
державної виконавчої служби, а
контролюючими органами в розумінні
Податкового кодексу України.

Вказана постанова отримана позивачем
07.07.2014 р.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку про необґрунтованість
позовних вимог виходячи з наступного.

Порядок та умови виконання рішень
судів та інших органів (посадових осіб),
які відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначає Закону України «Про виконавче
провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про виконавче провадження" виконавче
провадження, як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, зазначених у
цьому Законі, спрямованих на примусове
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Стаття 5 Закону України «Про виконавче
провадження» визначає, що державний
виконавець зобов'язаний здійснювати
необхідні заходи щодо своєчасного і
повного виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб і порядок, визначені виконавчим
документом.

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону
України «Про виконавче провадження» у
випадках, передбачених законом,
рішення судів та інших органів щодо
стягнення коштів виконуються органами
доходів і зборів, банками та іншими
фінансовими установами. Рішення
зазначених органів можуть
виконуватися відповідно до закону
також іншими органами, установами,
організаціями, посадовими особами та
громадянами.

Порядок стягнення податкового боргу
платників податків регулюється
статтями 95 - 99 Податкового кодексу
України.

Відповідно до пункту 95.3 статті 95 цього
Кодексу стягнення коштів з рахунків
платника податків у банках,
обслуговуючих такого платника
податків, здійснюється за рішенням
суду, яке направляється до виконання
контролюючим органам, у розмірі суми
податкового боргу або його частини.

Із змісту наведеної законодавчої норми
випливає, що Податковим кодексом
України встановлено особливий порядок
виконання судових рішень про стягнення
коштів з платника податків у рахунок
погашення податкового боргу. Органами
стягнення за такими рішеннями, які
здійснюють процедуру їх примусового
виконання, є контролюючі органи в
розумінні Податкового кодексу України.

Механізм виконання судових рішень про
стягнення коштів у рахунок погашення
податкового боргу передбачений главою
12 Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, затвердженої постановою
Правління Національного банку України
від 21.01.2004р. № 22.

Цей механізм передбачає оформлення
інкасового доручення для примусового
стягнення коштів у рахунок погашення
податкового боргу. При цьому судове
рішення, на підставі якого з платника
податків стягуються кошти, відповідно
до пункту 12.4 зазначеної Інструкції, до
банку не подається. Натомість
реквізити відповідного судового
рішення зазначаються в самому
інкасовому дорученні.

Якщо ж достатні для погашення
податкового боргу кошти відсутні,
контролюючий орган відповідно до
абзацу другого пункту 95.3 статті 95
Податкового кодексу України
звертається до суду з позовом про
надання дозволу на погашення всієї
суми податкового боргу за рахунок
майна платника податків, що перебуває у
податковій заставі. Таке погашення
здійснюється на підставі зазначеного
рішення суду та прийнятого на його
підставі рішення органу доходів і
зборів шляхом продажу майна платника
податків на публічних торгах та/або
торгівельними організаціями в порядку,
визначеному пунктами 95.7 - 95.21 статті 95
Податкового кодексу України.

Отже, чинне законодавство передбачає
окремий порядок примусового виконання
судових рішень про стягнення коштів у
рахунок погашення податкового боргу.
При цьому органи державної виконавчої
служби до цієї процедури не
залучаються.

Аналогічна позиція викладена в
інформаційному листі Вищого
адміністративного суду України від
24.10.2013 р. № 1484/12/13-13, відповідно до якого
при стягненні податкового боргу за
рішенням суду немає підстав для
відкриття виконавчого провадження в
порядку, передбаченому Законом України
"Про виконавче провадження".

Вищим адміністративним судом України
зроблено висновок, що в
адміністративних судів відсутні
підстави для видачі виконавчих листів
про примусове виконання судових рішень
у порядку статей 257 та 258 Кодексу
адміністративного судочинства
України, тому що процедура погашення
податкового боргу є самостійною
процедурою, яка регулюється окремими
нормами, а саме Податковим кодексом
України, а не законодавством про
виконавче провадження.

Відтак, згідно з положеннями ч.ч 1 та 2
ст. 26 Закону України «Про виконавче
провадження», державний виконавець
відмовляє у відкритті виконавчого
провадження у разі, зокрема, наявності
передбачених законом обставин, що
виключають здійснення виконавчого
провадження.

Про відмову у відкритті виконавчого
провадження державний виконавець
виносить постанову протягом трьох
робочих днів, а за рішенням, що підлягає
негайному виконанню, - не пізніше
наступного робочого дня з дня
надходження виконавчого документа і не
пізніше наступного дня надсилає її
заявникові разом з виконавчим
документом.

Провівши системний аналіз
вищезазначених норм права, суд
приходить до висновку, що чинне
законодавство передбачає окремий
порядок примусового виконання судових
рішень про стягнення коштів у рахунок
погашення податкового боргу. При цьому
органи державної виконавчої служби до
цієї процедури не залучаються,
оскільки процедура погашення
податкового боргу є самостійною
процедурою, яка регулюється окремими
нормами, а саме Податковим кодексом
України, а не законодавством про
виконавче провадження.

Водночас, суд зазначає та як вбачається
зі змісту позовної заяви, позивач,
обґрунтовуючи позовні вимоги,
посилається на постанову про відмову у
відкритті виконавчого провадження від
01.07.2014 року ВП № 43823902, в той же час,
позивач просить скасувати постанову
про відмову у відкритті виконавчого
провадження від 22.05.2014 р. ВП № 43430573.

Відповідачем надано до суду письмові
пояснення, в яких зазначив, що згідно
Єдиного державного реєстру виконавчих
проваджень, виконавче провадження ВП №
43430573 (в рамках якого винесено постанову
про відмову у відкритті виконавчого
провадження від 22.05.2014 р. ВП № 43430573, яку
просить скасувати позивач) перебувало
на виконанні у відділі примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Вінницькій
області, а отже, вказана оскаржувана
постанова про відмовуу відкритті
виконавчого провадження відповідачем
не виносилась.

Окрім того, згідно даних Єдиного
державного реєстру судових рішень,
постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 16.06.2014 р.
(реєстраційний номер в Реєстрі 39281800) в
адміністративній справі № 802/2030/14-а
визнано протиправною та скасовано
постанову відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Вінницькій
області про відмову у відкритті
виконавчого провадження від 22.05.2014 р. №
43430573.

Ухвалою Вінницького апеляційного
адміністративного суду 07.08.2014 р.
(реєстраційний номер в Реєстрі 40176504) у
вказаній адміністративній справі
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 16.06.2014 р.
залишено без змін.

З наведеного вбачається, що питання
винесення законності оскаржуваної
постанови уже перевірялось у судовому
порядку.

В той час, позивач в межах даної справи
заяви про зміну чи уточнення позовних
вимог не подавав. В матеріалах справи
міститься лише клопотання про розгляд
справи за відсутності представника
Вінницької ОДПІ.

Статтею 70 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Враховуючи викладене, з урахуванням
встановлених обставин, суд приходить
до висновку про необґрунтованість
позовних вимог та відсутність підстав
для їх задоволення.

Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Виходячи з системного аналізу положень
чинного законодавства України та
оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, суд приходить до висновку
про необґрунтованість позовних вимог
та вважає їх такими, що не підлягають
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі до
Окружного адміністративного суду
міста Києва апеляційної скарги на
постанову протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає до
Київського апеляційного
адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у
строк, встановлений ст. 186 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення цього строку.

Головуючий суддя
В.П.
Шулежко

Суддя
І.О.
Іщук

Суддя
І.М.
Погрібніченко