Справа № 2а-71/09
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2014-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2014 року
Справа
№ 876/4435/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Онишкевича Т.В.,

суддів
Дяковича В.П., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судових засідань
Мартинишина Р.С.,

представника позивача
ОСОБА_2,

представника відповідача
Боднарчука М.М.,

представника третьої особи
ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_6 на постанову
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 04
серпня 2009 року у справі за її позовом до
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради
Івано-Франківської області, треті
особи на стороні відповідача, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору, ОСОБА_7, управління архітектури
та містобудування виконавчого
комітету Івано-Франківської міської
ради Івано-Франківської області про
скасування рішення та зобов'язання до
вчинення дій,

ВСТАНОВИВ :

У травні 2006 року ОСОБА_6 звернулась до
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради
Івано-Франківської області (далі -
Виконком) з позовом, в якому, з
урахуванням доповнення позовних вимог
просила суд:

- скасування п. 5.19 рішення Виконкому від
20.02.1999 року № 37, щодо надання дозволу
ОСОБА_8 на реконструкцію житлового
будинку з влаштуванням мансардного
поверху по АДРЕСА_2;

зобов'язати Виконком вжити заходів до
знесення мансардного поверху, що
належить ОСОБА_7, або надати позивачці
іншу квартиру.

Постановою Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 04.08.2009 року у справі №
2а-71/2009 у задоволенні позову було
відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 18.03.2011 року
постанову Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 04.08.2009 року скасовано.
Прийнято нове рішення, яким позовні
вимоги ОСОБА_6 задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано п. 5.19
рішення Виконкому від 20.02.1999 року № 37
щодо надання дозволу ОСОБА_8 на
реконструкцію житлового будинку з
влаштуванням мансардного поверху по
АДРЕСА_2. У задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 08.04.2014 року касаційну
скаргу ОСОБА_6 було задоволено
частково. Постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 18.03.2011 року у частині відмови в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про
зобов'язання Виконкому вжити заходів
до знесення мансардного поверху, що
належить ОСОБА_7, або надати позивачці
іншу квартиру скасовано, а справу у цій
частині направлено до суду апеляційної
інстанції для нового апеляційного
розгляду.

Позивачка ОСОБА_6 у своїй апеляційній
скарзі просила скасувати постанову
суду першої інстанції та прийняти нову
про задоволення її позову у повному
обсязі.

Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовувала тим, що п. 5.19 рішення
Виконкому від 20.02.1999 року № 37, щодо
надання дозволу ОСОБА_8 на
реконструкцію житлового будинку з
влаштуванням мансардного поверху по
АДРЕСА_2 є протиправним, оскільки
порушує її право власності через
погіршення інсоляції квартири №
АДРЕСА_1 за вказаною адресою. Відтак
наполягає на тому, що зведений
мансардний поверх підлягає зносу, а у
разі неможливості цього - їй слід
надати інше помешкання. Заперечує
висновок суду про те, що такі позовні
вимоги є взаємовиключні.

Третя особа ОСОБА_7 подала письмові
заперечення на апеляційну скаргу
ОСОБА_6, у яких наполягає на тому, що
зведення мансардного поверху
відбулося на підставі належної
проектно-технічної документації та з
врахуванням будівельних норм і правил.
Доказів на підтвердження проведення
будівництва з істотними порушеннями
будівельних норм і правил позивачкою
суду не надано.

Доказів істотного відхилення від
проекту, що суперечить суспільним
інтересам або порушує права інших осіб,
істотного порушення будівельних норм і
правил під час розгляду справи
сторонами не надавалися.

У ході апеляційного розгляду позивачка
ОСОБА_6 уточнила свої апеляційні вимоги
та просила зобов'язати Виконком вжити
заходів щодо знесення ОСОБА_7
мансардного поверху на будинку
АДРЕСА_2». Представник позивачки у
судовому засіданні апеляційного суду
підтримав вимоги своєї довірительки,
покликаючись на те, що внаслідок
спорудження спірної мансарди порушено
інсоляційний режим її житла.

Представник Виконкому під час розгляду
апеляційної скарги ОСОБА_6 заперечив
обґрунтованість її вимог, покликаючись
на те, що у відповідача відсутні
повноваження щодо знесення
мансардного поверху на будинку
АДРЕСА_2.

Представники третьої особи ОСОБА_7 у
судовому засіданні апеляційного суду
просили відмовити у задоволенні вимог
апелянта, покликаючись на те, що
будинок, у якому проживає ОСОБА_6, було
споруджено для пекарні, у подальшому
переобладнано під житло, а висновок
спеціаліста про погіршення
інсоляційного режиму внаслідок
спорудження мансарди будинку АДРЕСА_2 є
необґрунтованим.

Інші особи, які беруть участь у справі,
на виклик апеляційного суду не прибули,
що не перешкоджає розгляду справи на
підставі ч. 4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача та
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи та проаналізувавши
доводи апеляційної скарги, апеляційний
суд приходить до переконання, що подана
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких мотивів.

Як встановлено у ході апеляційного
розгляду, постановою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 18.03.2011 року було частково
задоволено позовні вимоги ОСОБА_6 та
визнано протиправним і скасовано п. 5.19
рішення Виконкому від 20.02.1999 року № 37
щодо надання дозволу ОСОБА_8 на
реконструкцію житлового будинку з
влаштуванням мансардного поверху по
АДРЕСА_2.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 08.04.2014 року постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 18.03.2011 року
у частині відмови в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_6 про зобов'язання
Виконкому вжити заходів до знесення
мансардного поверху, що належить
ОСОБА_7, або надати позивачці іншу
квартиру скасовано, а справу у цій
частині направлено до суду апеляційної
інстанції для нового апеляційного
розгляду.

У ході повторного апеляційного
розгляду позивачка ОСОБА_6 уточнила
свої апеляційні вимоги і просила суд
зобов'язати Виконком вжити заходів
щодо знесення ОСОБА_7 мансардного
поверху на будинку АДРЕСА_2».

Вирішуючи вказані апеляційні вимоги
позивачки ОСОБА_6, суд апеляційної
інстанції виходить із такого.

Відповідно до поданої ОСОБА_6 позовної
заяви, вона обґрунтовує свої вимоги
тим, що прийнятим Виконкомом рішенням
від 20.02.1999 року № 37 порушено її право на
житло і власність з огляду на порушення
інсоляційного режиму квартири
АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК), яка
міститься у Главі 27 «Право власності на
землю (земельну ділянку)», житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
відповідного документа, який дає право
виконувати будівельні роботи, чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

Частиною 7 ст. 376 ЦК передбачено, що у
разі істотного відхилення від проекту,
що суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотного
порушення будівельних норм і правил
суд за позовом відповідного органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво. Особа, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво,
зобов'язана відшкодувати витрати,
пов'язані з приведенням земельної
ділянки до попереднього стану.

З огляду на викладене апеляційний суд
приходить до переконання, що знесення
самочинного будівництва є крайнім
заходом реагування на істотне
відхилення від проекту, що суперечить
суспільним інтересам або порушує права
інших осіб, істотне порушення
будівельних норм і правил. При цьому
йому повинне передувати вирішення
питання про можливість відповідної
перебудови.

Згідно із положеннями ст. 31 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні», яка визначає повноваження
виконавчих органів сільських,
селищних, міських рад у галузі
будівництва, до їх відання належать:

а) власні (самоврядні) повноваження:

1) організація за рахунок власних
коштів і на пайових засадах
будівництва, реконструкції і ремонту
об'єктів комунального господарства та
соціально-культурного призначення,
жилих будинків, а також шляхів
місцевого значення;

2) виконання або делегування на
конкурсній основі генеральній
будівельній організації (підрядній
організації) функцій замовника на
будівництво, реконструкцію і ремонт
житла, інших об'єктів соціальної та
виробничої інфраструктури комунальної
власності;

3) розгляд і внесення до відповідних
органів виконавчої влади пропозицій до
планів і програм будівництва та
реконструкції об'єктів на відповідній
території;

4) залучення на договірних засадах
підприємств, установ та організацій
незалежно від форм власності до участі
в розвитку потужностей будівельної
індустрії і промисловості будівельних
матеріалів, у створенні, розвитку та
реконструкції об'єктів інженерного
забезпечення і транспортного
обслуговування;

5) визначення у встановленому
законодавством порядку відповідно до
рішень ради території, вибір, вилучення
(викуп) і надання землі для
містобудівних потреб, визначених
містобудівною документацією;

6) підготовка і подання на затвердження
ради відповідних місцевих
містобудівних програм, генеральних
планів забудови населених пунктів,
іншої містобудівної документації;

7) встановлення на відповідній
території режиму використання та
забудови земель, на яких передбачена
перспективна містобудівна діяльність;

8) координація на відповідній території
діяльності суб'єктів містобудування
щодо комплексної забудови населених
пунктів;

9) надання відповідно до закону
містобудівних умов і обмежень забудови
земельних ділянок;

10) проведення громадського обговорення
містобудівної документації;

б) делеговані повноваження:

1) участь у прийнятті в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів у
порядку та у випадках, встановлених
законом;

2) організація роботи, пов'язаної зі
створенням і веденням містобудівного
кадастру населених пунктів;

3) здійснення в установленому порядку
державного контролю за дотриманням
законодавства, затвердженої
містобудівної документації при
плануванні та забудові відповідних
територій; зупинення у випадках,
передбачених законом, будівництва, яке
проводиться з порушенням
містобудівної документації і проектів
окремих об'єктів, а також може
заподіяти шкоди навколишньому
природному середовищу;

4) здійснення контролю за забезпеченням
надійності та безпечності будинків і
споруд незалежно від форм власності в
районах, що зазнають впливу
небезпечних природних і техногенних
явищ та процесів;

5) організація охорони, реставрації та
використання пам'яток історії і
культури, архітектури та
містобудування, палацово-паркових,
паркових і садибних комплексів,
природних заповідників;

6) вирішення відповідно до
законодавства спорів з питань
містобудування.

Положеннями ч. 3 ст. 12 Закону України
«Про основи містобудування»
передбачено, що до компетенції
виконавчих органів сільських,
селищних, міських рад у сфері
містобудування належать:

затвердження детальних планів
територій за наявності затверджених в
установленому законом порядку планів
зонування території;

визначення територій для
містобудівних потреб;

внесення пропозицій щодо встановлення
і зміни меж населених пунктів
відповідно до закону.

Разом із тим, відповідно до приписів ст.
38 Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності» у разі
виявлення факту самочинного
будівництва об'єкта, перебудова якого з
метою усунення істотного відхилення
від проекту або усунення порушень
законних прав та інтересів інших осіб,
істотного порушення будівельних норм є
неможливою, посадова особа органу
державного архітектурно-будівельного
контролю видає особі, яка здійснила
(здійснює) таке будівництво, припис про
усунення порушень вимог законодавства
у сфері містобудівної діяльності,
будівельних норм, державних стандартів
і правил з визначенням строку для
добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк
добровільно не виконала вимоги,
встановлені у приписі, орган
державного архітектурно-будівельного
контролю подає позов до суду про
знесення самочинно збудованого об'єкта
та компенсацію витрат, пов'язаних з
таким знесенням.

Замовником робіт із знесення
зазначеного об'єкта є орган державного
архітектурно-будівельного контролю, за
позовом якого прийнято відповідне
рішення суду.

На підставі системного аналізу
вказаних правових норм апеляційний суд
дійшов висновку, що питання знесення
самочинного будівництва не
відноситься до компетенції Виконкому,
а отже він не може бути належним
відповідачем за відповідними
позовними вимогами ОСОБА_6

Оскільки відповідно до приписів ст. 52
КАС України заміна неналежної сторони
відноситься до виключної компетенції
суду першої інстанції, то апеляційні
вимоги позивачки ОСОБА_6 про
зобов'язання Виконкому вжити заходів
щодо знесення ОСОБА_7 мансардного
поверху на будинку АДРЕСА_2 не можуть
бути задоволені апеляційним судом, а
отже підстав для задоволення її
апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без
задоволення, а постанову
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 04.08.2009
року у справі № 2а-71/2009 у частині
відмови у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_6 про зобов'язання виконавчого
комітету Івано-Франківської міської
ради Івано-Франківської області вжити
заходів до знесення мансардного
поверху по АДРЕСА_2 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів з дня
складання у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

Л.П.Іщук

Ухвала у повному обсязі складена 12
вересня 2014 року.