Справа № 823/2354/14
Суддя: В.І. Коваленко
Дата ухвалення: 2014-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2014 року
справа № 823/2354/14

18 год. 46 хв.
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний
суд в складі колегії:

головуючого судді - Коваленка В.І.,

суддів - Каліновської А.В., Руденко А.В.,

за участю секретаря - Савости С.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Зосіч Г.В. за
довіреністю,

представника третьої особи - Олійник
І.А. за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Державної виконавчої
служби України, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача -
Генеральна прокуратура України, про
скасування постанови та поновлення
виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
адміністративним позовом до Державної
виконачої служби України, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача -
Генеральна прокуратура України, в
якому просить:

- скасувати постанову відповідача ВП
№43698156 від 15.07.2014р.;

- відновити виконавче провадження за
пунктом 1 статті 51 Закону України «Про
виконавче провадження» і зобов'язати
виконавця витребувати від боржника
пояснення підстав невиконання рішень
судів.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що постановою Черкаського
окружного адміністративного суду від
08.01.2013р. зобов'язано Генеральну
прокуратуру України надати повну
відповідь на заяву позивача від 26.10.2012р.
за вхідною датою 01.11.2012р. На думку
позивача Генеральна прокуратура
України ухиляється від виконання
зазначеного рішення суду, оскільки
надана прокуратурою відповідь на заяву
позивача повторює попередню та не є
вичерпною. Як зазначає позивач,
Генеральною прокуратурою України не
вжито заходів по притягненню до
відповідальності працівників
Черкаського районного суду Черкаської
області, які на думку позивача не
допустили помилку під час виготовлення
копії судового рішення Черкаського
районного суду від 21.01.2010р., а здійснили
підробку докуметів.

Тому позивач стверджує, що державний
виконавець передчасно закінчив
виконавче провадження, прийнявши
спірну постанову.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав та просив їх
задовольнити.

Відповідач подав до суду заперечення
на адміністративний позов, в яких
зазначив, що проаналізувавши зміст
листа-відповіді Генеральної
прокуратури України на заяву позивача
від 26.10.2012р. державний виконавець
дійшов висновку, що боржником надано
повну, всебічну та обґрунтовану
відповідь на вказану заяву, шляхом
дослідження, висвітлення та
роз'яснення порушених заявником
питань, що раніше не висвітлені, а саме:
щодо скасування відповідей прокурора
Черкаської області Лісового М.Л. та
щодо проведення перевірки
правомірності дій голови Черкаського
районного суду ОСОБА_2 На підставі
наведеного відповідач вважає, що
підстави для скасування спірної
постанови відсутні.

В судовому засіданні представник
відповідача проти задоволення позову
заперечила з підстав, викладених у
запереченнях на адміністративний
позов.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача - Генеральна прокуратура
України подала до суду пояснення, в
яких зазначила, що позивачем у заяві
від 26.10.2012р. порушено такі питання:
скасування відповідей прокурора
Черкаської області; проведення
перевірки щодо правомірності дій
голови Черкаського районного суду;
неможливість отримання копій певних
документів цивільної справи. Третя
особа вважає, що 30.11.2012р. листом
№05/3-11451-12 позивачу надано повну
відповідь. При цьому, як зазначає третя
особа, позивач не обґрунтував у своїй
позовній заяві в чому полягає
неправомірність постанови державного
виконавця про закінчення виконавчого
провадження, та в якій частині
Генеральною прокуратурою України не
виконано постанову Черкаського
окружного адміністративного суду від
08.01.2013р., натомість наводить доводи, які
свідчать про незгоду з наданою
відповіддю по суті. Зазначені
обставини за твердженням третьої особи
свідчать про законність оскаржуваної
постанови та відсутність підстав для
її скасування.

В судовому засіданні представник
третьої особи проти задоволення позову
заперечила з вищенаведених підстав.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, розглянувши наявні матеріали
справи, повно, всебічно, об'єктивно
дослідивши надані у справі докази,
надавши їм юридичну оцінку та
вирішуючи спір по суті, суд виходить з
наступного.

Судом встановлено, що до Генеральної
прокуратури України 01.11.2012 року
надійшла заява позивача від 26.10.2012 року,
в якій останній ставив питання про
скасування відповідей прокурора
Черкаської області Лісового М.Л. та
зобов'язання прокурора провести
сумісну перевірку за участі позивача.
Необхідність вчинення зазначених дій
позивач пов'язував з імовірним
підробленням документів, які містяться
в матеріалах цивільної справи №2-79/2011
та відмовою голови Черкаського
районного суду ОСОБА_2 у видачі
належним чином засвідчених копій
аркушів справи №53, 57.

Розглянувши заяву позивача, Генеральна
прокуратура України листом № 05/3-11451-12
від 30.11.2012 року надала позивачу
відповідь на вказану заяву.

Не погоджуючись з повнотою наданої
відповіді Генеральної прокуратури
України, ОСОБА_1 звернувся до
Черкаського окружного
адміністративного суду за захистом
своїх прав, свобод та інтересів.

Як наслідок, постановою Черкаського
окружного адміністративного суду від
08.01.2013р. в адміністративній справі №
2а/2370/4710/2012, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 21.03.2013р. та
ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 27.03.2014р., за позовом ОСОБА_1
до Генеральної прокуратури України про
визнання бездіяльності протиправною
та зобов'язання вчинити певні дії,
позовні вимоги задоволено частково.
Визнано неправомірними дії
Генеральної прокуратури України в
частині ненадання належної відповіді
на заяву ОСОБА_1 від 26.10.2012 року за
вхідною датою 01.11.2012 року. Також
зобов'язано Генеральну прокуратуру
України надати повну відповідь на
заяву ОСОБА_1 від 26.10.2012 року за вхідною
датою 01.11.2012 року. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Постанова Черкаського окружного
адміністративного суду від 08.01.2013р.
набрала законної сили 21.03.2013р.

На виконання наведеного рішення,
Черкаським окружним адміністративним
судом 04.06.2014р. видано виконавчий лист,
який 11.06.2014р. пред'явлений позивачем до
виконання.

В судовому засіданні встановлено, що
постановою головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України Бойка О.М. від 17.06.2014р.
відкрито виконавче провадження № 43698156
з виконання зазначеного виконавчого
листа та направлено боржнику для
добровільного виконання.

Листом № 05/3-11451-12 від 24.06.2014р. боржник -
Генеральна прокуратура України
повідомила державного виконавця про
виконання постанови суду, додавши на
підтвердження виконання копію листа
№05/3-11451-12 від 24.06.2014р., який направлено
ОСОБА_1

Згідно відомостей, які містяться в
матеріалах справи, постановою
головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Бойка О.М. від 15.07.2014р. виконавче
провадження № 43698156 закінчено у зв'язку
з фактичним виконанням в повному
обсязі рішення суду згідно з
виконавчим документом.

Досліджуючи в судовому засіданні
правомірність прийняття державним
виконавцем зазначеної постанови, суд
враховує, що згідно частини 5 статті 124
Конституції України судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

У відповідності до абзацу 2 частини 2
статті 11 Закону України «Про виконавче
провадження» від 21 квітня 1999 року №
606-XIV (далі - Закон № 606) державний
виконавець здійснює заходи, необхідні
для своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

Загальні умови виконання рішень, за
якими боржник зобов'язаний особисто
вчинити певні дії або утриматися від їх
вчинення визначено статтею 75 Закону №
606.

В силу положень частини 1 зазначеної
статті Закону № 606 після відкриття
виконавчого провадження за виконавчим
документом, що зобов'язує боржника
вчинити певні дії або утриматися від їх
вчинення, державний виконавець
перевіряє виконання рішення не пізніше
ніж на наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження.

Пунктом 8 частини 1, частиною 3 статті 49
Закону № 606 передбачено, що виконавче
провадження підлягає закінченню у разі
фактичного виконання в повному обсязі
рішення згідно з виконавчим
документом.

Про закінчення виконавчого
провадження державний виконавець
виносить постанову з обов'язковим
мотивуванням підстав її винесення, яка
затверджується начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований. Копія постанови у
триденний строк надсилається сторонам
і може бути оскаржена в десятиденний
строк у порядку, встановленому цим
Законом.

Перевіряючи в судовому засіданні чи
відбулось повне фактичне виконання
постанови Черкаського окружного
адміністративного суду від 08.01.2013р., суд
встановив, що згідно відомостей, які
містяться в листі Генеральної
прокуратури України №05/3-11451-12 від
24.06.2014р., позивачу роз'яснено, що
прокуратурою Черкаської області
перевірено доводи щодо підроблення
судових рішень та встановлено факт
помилки, а не підроблення та надано
позивачу відповідь про відсутність
підстав для проведення перевірки в
порядку статті 97 КПК України (в
редакції 1960 року) відносно голови
Черкаського районного суду ОСОБА_2
Роз'яснено, що Законом України «Про
прокуратуру», галузевими наказами
Генерального прокурора України та
іншим законодавством не передбачено
право прокурора скасовувати відповідь
нижчестоящого прокурора. Крім того,
роз'яснено право на звернення із заявою
про вчинене кримінальне
правопорушення до органу, який
проводить досудове розслідування у
зв'язку з набранням чинності з 20.11.2012р.
Кримінальним процесуальним кодексом
України, яким встановлено новий
порядок початку досудового
розслідування. Щодо зобов'язання
прокуратури Черкаської області
провести перевірку правомірності дій
голови Черкаського районного суду за
участю позивача повідомлено, що така
перевірка проводилась наведеною
прокуратурою та позивач двічі
знайомився з її результатами. Щодо
присутності заявника при розгляді
заяви роз'яснено, що така присутність є
обов'язковою у разі розгляду заяви
колегіально, а оскільки прокуратура
Черкаської області не є колегіальним
органом, то участь заявника під час
розгляду заяви не є обов'язковою. На
підставі наведеного відповідач
зазначив, що підстав для вжиття заходів
прокурорського реагування не
вбачається.

В судовому засіданні позивач
підтвердив, що одержав вищезазначений
лист Генеральної прокуратури України
№05/3-11451-12 від 24.06.2014р.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що
згідно положень статті 19 Закону
України «Про звернення громадян» №
393/96-ВР від 2 жовтня 1996 року (далі - Закон
№ 393/96-ВР) органи державної влади і
місцевого самоврядування,
підприємства, установи, організації
незалежно від форм власності,
об'єднання громадян, засоби масової
інформації, їх керівники та інші
посадові особи в межах своїх
повноважень зобов'язані: об'єктивно,
всебічно і вчасно перевіряти заяви чи
скарги; у разі прийняття рішення про
обмеження доступу громадянина до
відповідної інформації при розгляді
заяви чи скарги скласти про це
мотивовану постанову; на прохання
громадянина запрошувати його на
засідання відповідного органу, що
розглядає його заяву чи скаргу;
відміняти або змінювати оскаржувані
рішення у випадках, передбачених
законодавством України, якщо вони не
відповідають закону або іншим
нормативним актам, невідкладно вживати
заходів до припинення неправомірних
дій, виявляти, усувати причини та умови,
які сприяли порушенням; забезпечувати
поновлення порушених прав, реальне
виконання прийнятих у зв'язку з заявою
чи скаргою рішень; письмово
повідомляти громадянина про
результати перевірки заяви чи скарги і
суть прийнятого рішення; вживати
заходів щодо відшкодування у
встановленому законом порядку
матеріальних збитків, якщо їх було
завдано громадянину в результаті
ущемлення його прав чи законних
інтересів, вирішувати питання про
відповідальність осіб, з вини яких було
допущено порушення, а також на прохання
громадянина не пізніш як у місячний
термін довести прийняте рішення до
відома органу місцевого
самоврядування, трудового колективу чи
об'єднання громадян за місцем
проживання громадянина; у разі
визнання заяви чи скарги
необгрунтованою роз'яснити порядок
оскарження прийнятого за нею рішення;
не допускати безпідставної передачі
розгляду заяв чи скарг іншим органам;
особисто організовувати та перевіряти
стан розгляду заяв чи скарг громадян,
вживати заходів до усунення причин, що
їх породжують, систематично
аналізувати та інформувати населення
про хід цієї роботи.

Аналізуючи наведені норми Закону №
393/96-ВР та матеріали справи, суд
приходить до висновку, що Генеральна
прокуратура України виконала обов'язки
визначені статтею 19 наведеного Закону
та надала повну відповідь на заяву
позивача. Натомість на переконання
суду позивач фактично не погоджується
з висновками прокуратури Черкаської
області щодо відсутності в діях
працівників Черкаського районного
суду ознак правопорушення, тобто не
погоджується з позицією відповідача по
суті та не зазначає обставин, які
свідчать про неповноту наданої
відповіді.

На думку колегії суддів незгода
позивача з наданою відповіддю
Генеральної прокуратури України не є
підставою для встановлення факту
неповноти такої відповіді чи її
необґрунтованості.

Отже, судом встановлено, та
підтверджується матеріалами справи, що
державним виконавцем вчинено всі
необхідні дії для повного фактичного
виконання рішення Черкаського
окружного адміністративного суду від
08.01.2013р. у справі №2а/2370/4710/2012, згідно з
виконавчим листом виданим 04.06.2014р. та
правомірно винесено постанову від
15.07.2014р. про закінчення виконавчого
провадження № 43698156, а тому вимога
позивача про її скасування задоволенню
не підлягає.

Вирішуючи спір стосовно вимоги
позивача про відновлення виконавчого
провадження, суд зазначає таке.

У відповідності до частини 1 статті 50
Закону № 606 у разі закінчення
виконавчого провадження, повернення
виконавчого документа до суду або
іншого органу (посадовій особі), який
його видав, арешт, накладений на майно
боржника, знімається, скасовуються
інші вжиті державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення, а також
провадяться інші дії, необхідні у
зв'язку із завершенням виконавчого
провадження. Завершене виконавче
провадження не може бути розпочате
знову, крім випадків, передбачених цим
Законом.

З аналізу положень Закону № 606
випливає, що після закінчення
виконавчого провадження на підставі
законно винесеної та не скасованої
постанови державного виконавця, у
зв'язку з повним фактичним виконанням
рішення суду, виконавче провадження не
може бути розпочате знову, оскільки
Законом № 606 не передбачено таких
випадків.

Суд також зазначає, що не має
повноважень, визначених чинним в
Україні законодавством, вирішувати
питання про відновлення виконавчого
провадження, оскільки такими
повноваженнями володіють лише органи
державної виконавчої служби.

Приймаючи до уваги, що виконавче
провадження закінчено у зв'язку з
повним фактичним виконанням рішення
суду, то відсутні законні підстави
витребовувати від боржника пояснення
підстав невиконання рішень судів, а
тому дана вимога задоволенню не
підлягає.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення; в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд, при вирішенні питання
правомірності оскаржуваної постанови,
враховує приписи статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, відповідно до якої у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, обґрунтовано,
добросовісно, розсудливо та
безсторонньо, пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення.

На переконання суду відповідач довів
правомірність прийнятої ним постанови,
а тому, виходячи з меж заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень чинного законодавства
України та матеріалів справи, суд
дійшов висновку, що адміністративний
позов задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 11, 14, 70, 71, 159 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Державної виконавчої
служби України, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача -
Генеральна прокуратура України, про
скасування постанови та поновлення
виконавчого провадження, відмовити
повністю.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до вимог статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Черкаський окружний адміністративний
суд у строки та порядку передбаченому
статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
В.І. Коваленко

Судді
А.В. Каліновська

А.В. Руденко

Повний текст постанови виготовлено
01.09.2014р.