Справа № 826/8355/14
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2014-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва, 8, корпус 1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15 серпня 2014 року 15 год. 30
хв. № 826/8355/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії суддів:
головуючого судді Данилишина В.М.,
суддів Качура І.А., Огурцова О.П.,
розглянув у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до державного реєстратора прав
на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Гуляєва
Олексія Олександровича, треті особи:
Державна реєстраційна служба України
та реєстраційна служба Долинського
районного управління юстиції
Кіровоградської області, про визнання
протиправними дій відповідача,
незаконним і скасування його рішення
та зобов'язання його вчинити певні дії.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду
міста Києва 13 червня 2014 року надійшов
позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
(далі - позивач, ФОП ОСОБА_1) до
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Гуляєва
Олексія Олександровича (далі -
відповідач) про:

- визнання протиправними дій
відповідача;

- визнання незаконним та скасування
рішення відповідача від 27 березня 2014
року № 11978094 про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень (далі -
оскаржуване рішення);

- зобов'язання відповідача на підставі
заяви від 13 березня 2014 року за
реєстраційним № 5797659 та доданих до неї
документів провести за позивачем
державну реєстрацію права власності на
промтоварний магазин, що розташований
на АДРЕСА_1 (далі - об'єкт нерухомості).

В обґрунтування позову позивач
зазначив, що оскаржуване рішення
прийнято безпідставно, оскільки
позивачем подано усі документи,
необхідні для проведення державної
реєстрації прав на нерухоме майно.

Ухвалою суду від 16 червня 2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі, яку
призначено до розгляду колегією суддів
у судовому засіданні, а також,
відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 53 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), до участі у справі
як третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача, залучено Державну
реєстраційну службу України (далі -
третя особа-1) та реєстраційну службу
Долинського районного управління
юстиції Кіровоградської області (далі -
третя особа-2).

У ході судового розгляду справи
позивач підтримав позов та просив
задовольнити його повністю.

Відповідач у судові засідання не
прибув, хоча про дати, час та місце
судового розгляду справи він
повідомлений належним чином. Поряд з
цим, 25 червня 2014 року до суду через
канцелярію від відповідача надійшли
письмові заперечення проти позову
разом зі доказами на їх обґрунтування
та із проханням про розгляд справи за
його відсутності. Вказані заперечення
судом долучено до матеріалів справи
для врахування при прийнятті у справі
судового рішення по суті.

Представники третьої особи-1 та третьої
особи-2 у судові засідання також не
прибули, хоча про дати, час та місце
судового розгляду справи третя особа-1
та третя особа-2 повідомлені належним
чином, заяви про розгляд справи за
відсутності їх представників до суду
не надійшли.

Враховуючи викладене та зважаючи на
достатність наявних у матеріалах
справи доказів для розгляду та
вирішення справи по суті, у судовому
засіданні 16 липня 2014 року судом, згідно
з ч.ч. 4, 6 ст. 128 КАС України, прийнято
рішення про подальший розгляд та
вирішення справи у порядку письмового
провадження, про що відповідача, третю
особу-1 та третю особу-2 повідомлено
письмово.

Оцінивши належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у матеріалах справи доказів у
їх сукупності, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивачем через уповноваженого
представника 13 березня 2014 року подано
до третьої особи-2 письмову заяву про
державну реєстрацію права власності на
об'єкт нерухомості.

Вказану заяву зареєстровано 13 березня
2014 року у базі даних про реєстрацію
заяв і запитів Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно за
реєстраційним № 5797659.

Відповідно до наказу Міністерства
юстиції України від 02 квітня 2013 року №
607/5 "Про заходи щодо взаємодії органів
державної реєстрації прав та їх
посадових осіб", третя особа-2 передала
вказану заяву із додатками для
подальшого розгляду та вирішення до
третьої особи-1.

За результатами розгляду поданої
заяви, 27 березня 2014 року відповідачем
прийнято оскаржуване рішення.

Суд погоджується з доводами позивача
щодо наявності підстав для визнання
протиправним та необхідності
скасування оскаржуваного рішення,
виходячи з оцінки наявних у матеріалах
справи доказів та аналізу наступних
норм і обставин.

Так, як вбачається з наявних у
матеріалах справи доказів, рішеннями
Долинського районного суду
Кіровоградської області від 23 грудня
2013 року та від 17 січня 2014 року у справі
№ 388/2043/13-ц за ФОП ОСОБА_1 визнано право
власності на об'єкт нерухомості.

Зазначені рішення суду стали підставою
для звернення позивача до третьої
особи-2 з метою здійснення державної
реєстрації права власності на об'єкт
нерухомості.

Згідно з п. 1 ст. 8 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав
нерухоме майно та їх обтяжень", до
компетенції органу державної
реєстрації прав належить проведення
державної реєстрації прав та їх
обтяжень або відмова у їх реєстрації.

Відповідно до п. 1 Порядку взаємодії
органів державної реєстрації прав та
їх посадових осіб, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
від 02 квітня 2013 року № 607/5, державні
реєстратори Укрдержреєстру проводять
державну реєстрацію права власності
та/або речових прав на нерухоме у
випадках, зокрема, на підставі рішень
судів, що набрали законної сили, де
однією із сторін є юридична особа,
та/або інший суб'єкт господарювання,
та/або фізична особа - підприємець.

Отже, третя особа-1 є суб'єктом владних
повноважень, на якого чинним
законодавством України покладено
обов'язок щодо державної реєстрації
права власності та/або інших речових
прав на нерухоме майно, що виникають на
підставі договору іпотеки, що містить
застереження про задоволення вимог
іпотекодержателя.

З наявної у матеріалах справи копії
оскаржуваного рішення вбачається, що
підставою для відмови позивачу у
державній реєстрації права власності
на об'єкт нерухомості стало не
зазначення у рішенні суду, як
правовстановлюючому документі,
характеристики об'єкта нерухомості, а
саме його площі.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень",
державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в такому порядку:
прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень;
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; внесення записів до
Державного реєстру прав; видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених ст. 18 цього Закону;
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Перелік документів для здійснення
державної реєстрації прав
визначається Кабінетом Міністрів
України у Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до ч. 1 ст. 16, п. 5 ч. 1 ст. 19
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень", державна
реєстрація прав проводиться на
підставі заяви власника, іншого
правонабувача. сторони правочину, за
яким виникло право, уповноваженої ними
особи або державного кадастрового
реєстратора у випадках, передбачених
цим Законом.

Державна реєстрація прав проводиться
серед іншого на підставі рішень судів,
що набрали законної сили.

Процедуру проведення державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, перелік
документів, необхідних для її
проведення, права та обов'язки
суб'єктів у сфері державної реєстрації
прав, а також процедуру взяття на облік
безхазяйного нерухомого майна
визначає Порядок державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 17 жовтня 2013 року
№ 868 (далі - Порядок № 868).

Згідно з п.п. 8, 36, пп. 10 п. 37 Порядку № 868,
для проведення державної реєстрації
прав заявник подає органові державної
реєстрації прав, нотаріусові заяву,
форму та вимоги до заповнення якої
встановлює Мін'юст.

Для проведення державної реєстрації
речових прав необхідними документами є
документи, що підтверджують
виникнення, перехід або припинення
таких прав на нерухоме майно, та інші
документи, визначені цим Порядком.

Серед документів, які підтверджують
виникнення, перехід та припинення
речових прав на нерухоме майно, є
рішення суду, що набрало законної сили,
щодо права власності та інших речових
прав на нерухоме майно.

При цьому, відповідно до п. 42 Порядку №
868, для проведення державної реєстрації
речових прав на об'єкт нерухомого майна
в разі, коли в документах, що
підтверджують виникнення, перехід та
припинення речових прав на такий
об'єкт, відсутні відомості про його
технічні характеристики, заявник, крім
документа, що підтверджує виникнення,
перехід та припинення речових прав на
нерухоме майно, подає технічний
паспорт на об'єкт нерухомого майна.

У ході розгляду справи судом з'ясовано,
що виходячи з вище викладених норм та у
зв'язку з відсутністю у рішеннях
Долинського районного суду
Кіровоградської області відомостей
про технічні характеристики об'єкта
нерухомості, таких як його площа,
позивачем до своєї заяви про державну
реєстрацію права власності додано
відповідний технічний паспорт, у якому,
зокрема, визначено площу об'єкта
нерухомості на рівні 107,8 кв.м.

Враховуючи вище викладені норми та
обставини, суд прийшов до висновку, що
13 березня 2014 року позивачем через
уповноваженого представника з метою
здійснення державної реєстрації права
власності на об'єкт нерухомості подано
до органу державної реєстрації права
власності усі передбачені чинним
законодавством документи, а тому
відповідач не мав правових підстав для
відмови у проведенні такої реєстрації.

Отже, оскаржуване рішення є
протиправним та таким, що підлягає
скасуванню.

Стосовно позовних вимог про
зобов'язання відповідача на підставі
заяви від 13 березня 2014 року за
реєстраційним № 5797659 та доданих до неї
документів провести за позивачем
державну реєстрацію права власності на
об'єкт нерухомості суд зазначає
наступне.

Згідно з ч. 4 ст. 9 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень",
державний реєстратор самостійно
приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень або
відмову в такій реєстрації.

Втручання будь-яких органів, посадових
і службових осіб, громадян та їх
об'єднань у діяльність державного
реєстратора, пов'язану з проведенням
державної реєстрації прав,
забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Відповідно до Рекомендацій Комітету
Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно
здійснення адміністративними органами
влади дискреційних повноважень,
прийнятих Комітетом Міністрів 11
березня 1980 року на 316-й нараді, під
дискреційними повноваженнями слід
розуміти повноваження, які
адміністративний орган, приймаючи
рішення, може здійснювати з певною
свободою розсуду, тобто, коли такий
орган може обирати з кількох юридично
допустимих рішень те, яке він вважає
найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи
рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень на відповідність,
закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України
критеріям, не втручається у дискрецію
(вільний розсуд) суб'єкта владних
повноважень поза межами перевірки за
названими критеріями. Завдання
адміністративного судочинства полягає
не у забезпеченні ефективності
державного управління, а в
гарантуванні дотримання вимог права,
інакше було б порушено принцип
розподілу влади.

Отже, повноваження відповідача у
контексті позовних вимог щодо
проведення державної реєстрації права
власності на об'єкт нерухомості є
дискреційними повноваженнями такого
органу державної влади, тобто
відносяться до його виключної
компетенції, а тому адміністративний
суд не може перебирати на себе його
функції.

Отже, позовні вимоги в частині
зобов'язання на підставі заяви від 13
березня 2014 року за реєстраційним № 5797659
та доданих до неї документів провести
за позивачем державну реєстрацію права
власності на об'єкт нерухомості
задоволенню не підлягають.

Поряд з цим, згідно з ч. 2 ст. 11 КАС
України, суд розглядає адміністративні
справи не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідно до цього Кодексу, і
не може виходити за межі позовних
вимог. Суд може вийти за межі позовних
вимог тільки в разі, якщо це необхідно
для повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Зважаючи на викладену норму, з метою
належного захисту прав, свобод та
інтересів позивача та згідно з
вимогами ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 11 КАС України,
суд вважає за необхідне захистити
порушені права позивача шляхом
зобов'язання відповідача вирішити
питання щодо проведення за позивачем
державної реєстрації права власності
на об'єкт нерухомості на підставі
поданої представником позивача заяви
від 13 березня 2014 року за реєстраційним
№ 5797659 та доданих до неї документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6
ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі,
без поважних причин не надасть докази
на пропозицію суду для підтвердження
обставин, на які вона посилається, суд
вирішує справу на основі наявних
доказів.

На підставі вище викладених норм та
обставин вбачається, що позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Державної реєстраційної служби
України Гуляєва Олексія
Олександровича, треті особи: Державна
реєстраційна служба України та
реєстраційна служба Долинського
районного управління юстиції
Кіровоградської області, про визнання
протиправними дій відповідача,
незаконним і скасування його рішення
та зобов'язання його вчинити певні дії
є таким, що підлягає задоволенню
частково.

Згідно з ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено. У зв'язку з тим,
що позивачем не заявлено вимогу про
стягнення судового збору за рахунок
бюджетних коштів, суд не присуджує на
користь позивача здійснені ними судові
витрати відповідно до задоволених
вимог.

Керуючись ст.ст. 11, 24, 25, 69-71, 86, 128, 158-163, 167
КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Державної реєстраційної служби
України Гуляєва Олексія
Олександровича щодо відмови в
державній реєстрації за фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 права
власності на нерухоме майно на
підставі заяви від 13 березня 2014 року за
реєстраційним № 5797659.

3. Визнати протиправним та скасувати
рішення державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Гуляєва
Олексія Олександровича від 27 березня
2014 року № 11978094 про відмову в державній
реєстрації прав та їх обтяжень.

4. Зобов'язати державного реєстратора
прав на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України вирішити
питання щодо проведення за фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 державної
реєстрації права власності на
промтоварний магазин, що розташований
на АДРЕСА_1, на підставі заяви від 13
березня 2014 року за реєстраційним № 5797659
та доданих до неї документів.

5. Позов в іншій частині залишити без
задоволення.

Копії постанови направити сторонам та
третім особам (вручити їх
уповноваженим представникам) у порядку
та строки, встановлені ст. 167 КАС
України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України,
постанова може бути оскаржена шляхом
подання до Київського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд міста Києва
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Київського апеляційного
адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя
В.М. Данилишин

Суддя
І.А.
Качур

Суддя
О.П. Огурцов