Справа № 263/5907/14-а
Суддя: Геращенко І.В.
Дата ухвалення: 2014-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Ікорська Є.С.
Суддя-доповідач - Геращенко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2014 року справа №
263/5907/14-а

приміщення суду за адресою: 83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Геращенка І.В.

суддів апеляційного суду
Міронової Г.М., Попова В.В.

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився

від відповідача - не з'явився

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Жовтневому районі м. Маріуполя
Донецької області на постанову
Жовтневого районного суду м. Маріуполя
Донецької області від 01 серпня 2014 року
у справі № 263/5907/14-а за позовом ОСОБА_2
до Управління Пенсійного фонду України
в Жовтневому районі м. Маріуполя
Донецької області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Жовтневого
районного суду м. Маріуполя Донецької
області з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі м. Маріуполя Донецької області
про визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Жовтневого районного суду
м. Маріуполя Донецької області від 01
серпня 2014 року у справі № 263/5907/14-а
(суддя Ікорська Є.С.) позовні вимоги
задоволені у повному обсязі.

Визнано дії Управління Пенсійного
фонду України в Жовтневому районі
міста Маріуполя Донецької області щодо
не нарахування та невиплати ОСОБА_2
підвищення до пенсії відповідно до ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» в розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком з урахуванням
встановленого законодавством
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, за період з 07
січня 2014 року з відрахуванням фактично
проведених виплат.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Жовтневому районі
міста Маріуполя Донецької області
здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
з урахуванням встановленого
законодавством прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність,
за період з 07 січня 2014 року з
відрахуванням фактично проведених
виплат.

Відповідачем подана апеляційна скарга,
в якій він просить скасувати постанову
суду та ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує
невірним застосуванням норм
матеріального права.

Вказує на те, що суд неповно з'ясував
усі обставини, що мають значення для
вирішення спору, висновки суду не
відповідають фактичним обставинам
справи.

Наголошує на тому, що пунктом 4
Постанови Кабінету Міністрів України
було № 1381 «Про підвищення рівня
соціального захисту найбільш
вразливих верст населення» выд 28.02.2011
року встановлено, що дітям війни (крім
тих, на кого розповсюджується дія
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту
і «Про жертви нацистських
переслідувань») до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання або державної соціальної
допомоги, які виплачуються замість
пенсії, підвищення встановлене ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» проводиться в розмірі 7%
від прожиткового мінімуму,
встановленого Законом для осіб, які
втратили працездатність. З 01.01.2014 року
підвищення до пенсії позивачу
проводиться у встановленому цією
постановою розмірі 66,43 грн. і
фінансується за рахунок коштів
Державного бюджету України.

Сторони, які брали участь у справі, у
судове засідання не з'явились, про дату,
час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином, клопотання
про участь у розгляді справи не
заявлялось, у зв'язку з чим, колегія
суддів розглядає апеляційну скаргу в
порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
встановила.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, віднесений до
соціальної групи "Дитина війни"
відповідно до вимог ст. 1 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни", що
підтверджено копією посвідчення серії
НОМЕР_1.

Щомісячні виплати встановлені ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» складають 66,43 грн.

Між сторонами немає розбіжностей щодо
обставин справи, встановлених судом
першої інстанції та апеляційної
інстанції, відповідач вказує на
порушення норм матеріального права.

Колегія суддів вважає такий висновок
помилковим, а апеляційну скаргу такою,
що не підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно ст. 9 Кодексу адміністративного
судочинства України суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого:

1) суд вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України;

2) суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України..

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ст. 22 Конституції України
конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані при прийнятті нових законів
або внесені змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод. Скасування
конституційних прав і свобод - це їх
офіційна (юридична або фактична)
ліквідація. Звуження змісту та обсягу
прав і свобод є їх обмеженням. У
традиційному розумінні діяльності
визначальними поняття змісту прав
людини є умови і засоби, які становлять
можливості людини, необхідні для
задоволення потреб її існування та
розвитку. Обсяг прав людини - це їх
сутнісна властивість, виражена
кількісними показниками можливостей
людини, які відображені відповідними
правами, що не є однорідними і
загальними. Загальновизнаним є
правило, згідно з яким сутність змісту
основного права в жодному разі не може
бути порушена.

Статтею 46 Конституції України
передбачено, що громадяни мають право
на соціальний захист, що включає право
на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми
функціонування системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, призначення,
перерахунку і виплати пенсій, надання
соціальних послуг з коштів Пенсійного
фонду, що формуються за рахунок
страхових внесків роботодавців,
бюджетних та інших джерел,
передбачених цим Законом, а також
регулює порядок формування
Накопичувального пенсійного фонду та
фінансування за рахунок його коштів
видатків на оплату договорів
страхування довічних пенсій або
одноразових виплат застрахованим
особам, членам їхніх сімей та іншим
особам визначає Закон України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Статтею 58 зазначеного Закону на
Пенсійний фонд покладене керівництво
та управління солідарною системою,
збір, акумуляція та облік страхових
внесків, призначення пенсії та
підготовка документів для її виплати,
забезпечення своєчасного і в повному
обсязі фінансування та виплати пенсій,
допомоги на поховання, здійснення
контролю за цільовим використанням
коштів Пенсійного фонду, вирішення
питань, пов'язаних з веденням обліку
пенсійних активів застрахованих осіб
на накопичувальних пенсійних рахунках,
здійснення адміністративного
управління Накопичувальним фондом та
інші функції, передбачені Законом і
статутом Пенсійного фонду.

Таким чином, відповідач у справі - орган
владних повноважень, на якого чинним
законодавством України покладені
владні управлінські функції у сфері
пенсійного забезпечення.

Відповідно до п. 4 постанови Кабінету
Міністрів України від 28 грудня 2011 року
№ 1381 "Про підвищення рівня
соціального захисту найбільш
вразливих верств населення", дітям
війни (крім тих, на яких поширюється дія
Законів України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
і "Про жертви нацистських
переслідувань") до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, підвищення, встановлене ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни", провадиться у розмірі 7%
прожиткового мінімуму, встановленого
законом, для осіб, які втратили
працездатність.

Статтею 1 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" від 18
листопада 2004 року № 2195-IV (далі Закон №
2195-IV) встановлено, що дитина війни це
особа, яка є громадянином України та
якій на час закінчення (2 вересня 1945
року) Другої світової війни було менше
18 років.

Рішеннями Конституційного Суду
України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007, від
22.05.2008 року № 10/рп/2008 було визнано
неконституційними зміни до Закону №
2195-IV внесеними Законом України "Про
Державний бюджет на 2007 рік", Законом
України "Про Державний бюджет на 2008
рік", чим було відновлено дію ст. 6 Закон
№ 2195-IV у попередній редакції.

Статтею 6 Закону № 2195-IV встановлено, що
дітям війни пенсії або щомісячне
довічне грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30%
мінімальної пенсії за віком.

Колегія судів зазначає, що мінімальний
розмір пенсії за віком, встановлений
абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування",
застосовується не тільки для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, з
огляду на те, що положення частини 3 ст.
28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", на думку колегії суддів,
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій
чи доплат пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого,
крім передбаченого частиною 1 цієї
статті мінімального розміру пенсії за
віком.

Згідно частини першої статті 2 Закону
України "Про прожитковий мінімум" від 15
липня 1999 року № 966-ХІV прожитковий
мінімум застосовується для
встановлення розмірів мінімальної
заробітної плати та мінімальної пенсії
за віком.

На момент розгляду справи судом першої
інстанції Законом України "Про
Державний бюджет України на 2014 рік" не
було встановлено жодних обмежень щодо
застосування положень ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" в редакції від 1 січня 2006 року.

Крім того, зазначеним вище Законом не
було надано повноважень Кабінету
Міністрів України визначати розмір та
порядок застосування положень ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни", виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету на 2014 рік.

На підставі викладеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що при
визначенні розміру доплати до пенсії
дитині війни слід керуватися розміром
надбавки, встановленим ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», а не постановою Кабінету
Міністрів України від 28 грудня 2011 року
№ 1381, внаслідок чого розмір пенсії
позивача з 1 січня 2014 року повинен
підвищуватись на 30% від мінімальної
пенсії за віком.

Проте суд першої інстанції не зовсім
правильно застосував норми
зазначеного Закону з урахуванням
Рішення Конституційного Суду № 10-рп/2008
від 22 травня 2008 року.

Статтею 7 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"
передбачено, що фінансове забезпечення
державних соціальних гарантій,
передбачених цим Законом, здійснюється
за рахунок коштів Державного бюджету
України.

За приписами ч. 2 ст. 5 КАС України
провадження в адміністративних
справах здійснюється відповідно до
закону, чинного на час вчинення окремої
процесуальної дії, розгляду і
вирішення справи.

Під час апеляційного провадження
з'ясовано, що статтею 67 Закону України
від 31 липня 2014 року № 1622-VІІ "Про
внесення змін до Закону України "Про
Державний бюджет України на 2014 рік"
установлено, що норми і положення
статей 5 та 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету
Пенсійного фонду України та бюджетів
інших фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
2014 рік. Зазначені норми набрали
чинності з дня, наступного за днем його
опублікування, а саме з 3 серпня 2014 року,
оскільки опублікуванні в газеті "Голос
України" за 2 серпня 2014 року.

Пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів
України від 28 грудня 2011 року № 1381 "Про
підвищення рівня соціального захисту
найбільш вразливих верст населення",
яка набрала чинності 1 січня 2012 року та
діє по цей час встановлено, що дітям
війни (крім тих, на кого
розповсюджується дія Законів України
"Про статус ветеранів війн, гарантії їх
соціального захисту" і "Про жертви
нацистських переслідувань") до пенсії
або щомісячного довічного грошового
утримання або державної соціальної
допомоги, які виплачуються замість
пенсії, підвищення, встановлене
статтею 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни",
проводиться в розмірі 7 відсотків від
прожиткового мінімуму, встановленого
законом для осіб, які втратили
працездатність.

У зв'язку з прийняттям зазначеного
нормативно-правового акту терміни
застосування положень статті 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" до 2 серпня 2014 року здійснюються
у порядку та розмірах встановлених
наведеним законом, а з 3 серпня 2014 року у
порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України, виходячи
з наявного фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2014 рік.

Як вбачається з матеріалів справи,
судом при винесені постанови про
задоволення позовних вимог не
встановлено граничну дату виплати
щомісячної доплати до пенсії у розмірі
30% мінімальної пенсії за віком, з
урахуванням встановленого
законодавством прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність,
що не відповідає наведеним вище нормам.

Аналізуючи встановлені обставини та
приведені норми закону, які
врегульовують спірні правовідносини,
колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції, щодо
задоволення позовних вимог у повному
обсязі.

Зазначене позбавляє можливості
залишення без змін постанови суду
першої інстанції щодо не визначення
кінцевої дати виплати встановленої
судом доплати, і призводить до
необхідності зміни постанови суду
першої інстанції.

Вказана зміна обумовлена передчасним
вирішенням судом першої інстанції
спору на майбутнє, без наявності
об'єкту судового захисту в момент
прийняття судового рішення.

Підставою для зміни судового рішення є
помилкове застосування судом першої
інстанції норм процесуального права, а
саме пункту другого частини другої
статті 162 Кодексу адміністративного
судочинства України, зобов'язавши
відповідача до вчинення певних дій, суд
не визначив термін зазначеної
певності.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів дійшла до висновку про
наявність підстав для зміни постанови
суду першої інстанції згідно статті 201
Кодексу адміністративного судочинства
України.

З огляду на вищезазначене та керуючись
ст.ст. 99, 160, 162, 167, 184, 195, 196, 197, п. 2 ч. 1 ст. 198,
ч. 1 ст. 201, п. 1 ч. 2 ст. 205, 207, 211, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі м. Маріуполя Донецької області
на постанову Жовтневого районного суду
м. Маріуполя Донецької області від 01
серпня 2014 року у справі № 263/5907/14-а -
задовольнити частково.

Постанову Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 01
серпня 2014 року у справі № 263/6568/14-а за
позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі м. Маріуполя Донецької області
про визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії -
змінити.

В другому та третьому абзацах
резолютивної частини постанови
Жовтневого районного суду м. Маріуполя
Донецької області від 01 серпня 2014 року
у справі № 263/5907/14-а - після слів «з 07
січня 2014 року», доповнити словами
наступного змісту «по 02 серпня 2014
року».

В іншій частині постанову суду першої
інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції
за наслідками перегляду в порядку
письмового провадження набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, і може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів після
набрання законної сили.

Головуючий
І.В. Геращенко

Судді
Г.М. Міронова

В.В. Попов