Справа № 2а-133/12/0107
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2014-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/58813/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Мороз Л.Л.,

розглянувши у порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами адміністративну справу за
касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м. Сімферополя
Автономної Республіки Крим на
постанову Залізничного районного суду
м. Сімферополь від 29 лютого 2012 року та
ухвалу Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 20 серпня 2012
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м. Сімферополя
Автономної Республіки Крим про
визнання дій протиправними та
спонукання до виконання певних дій,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м. Сімферополя АР
Крим, у якому просила зобов'язати
відповідача прийняти довідку про
заробітну плату працюючого судді, яка
видана 15.11.2011 Апеляційним судом АР Крим
для обчислення щомісячного довічного
грошового утримання, провести
розрахунок та виплачувати їй суму
щомісячного довічного грошового
утримання.

Позовні вимоги мотивовано тим, що вона,
як суддя загального суду у відставці,
має право на отримання щомісячного
довічного грошового утримання
виходячи з розміру грошового утримання
працюючого судді, та, відповідно, і на
перерахунок довічного грошового
утримання у разі збільшення розміру
грошового утримання працюючого судді.

Постановою Залізничного районного
суду м. Сімферополь від 29 лютого 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 20 серпня 2012
року, позов задоволено частково:
визнано протиправними дії Управління
Пенсійного Фонду України в
Залізничному районі м. Сімферополя АР
Крим, зобов'язано призначити ОСОБА_2
розмір щомісячного довічного
грошового утримання, виходячи із
відомостей, які містяться в довідці про
заробітну плату працюючого судді за
березень 2007 року.

У поданій касаційній скарзі Управління
Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м. Сімферополя
Автономної Республіки Крим з
посиланням на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та матеріалами справи
підтверджено, що ОСОБА_2 є суддею у
відставці з грудня 2006 року перебуває на
обліку в Управлінні Пенсійного фонду
України в залізничному районі м.
Сімферополя та отримує щомісячне
довічне грошове утримання, яке було їй
призначено на підставі статті 43 Закону
України "Про статус суддів".

Довідка про заробітну плату працюючого
судді за березень 2007 року була видана
позивачу Апеляційним судом АР Крим
15.11.2011, після чого вона звернулась до
Управління Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м. Сімферополя,
однак в призначені щомісячного
довічного грошового утримання з
урахуванням даних, що містяться у
довідці, їй було відмовлено.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з позицією якого погодився
суд апеляційної інстанції, виходив з
того, що позивач, як суддя у відставці,
під час дії Закону України «Про статус
суддів», мала право на перерахунок
розміру призначеного їй щомісячного
довічного грошового утримання.

Колегія суддів, виходячи з меж
касаційного перегляду, визначених
статтею 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, погоджується з
вказаними висновками судів попередніх
інстанцій, вважаючи при цьому за
необхідне зазначити наступне.

Однією з гарантій забезпечення
незалежності суддів при здійсненні
ними своїх повноважень, закріпленої у
частині 1 статті 126 Конституції, є
надання їм за рахунок держави
матеріального і соціального захисту
(заробітна плата, пенсія, щомісячне
довічне грошове утримання тощо), а в
майбутньому - статусу судді у
відставці, право якого на пенсійне або
щомісячне довічне грошове утримання є
гарантією незалежності працюючих
суддів.

Щомісячне довічне грошове утримання
судді - це спрямована на забезпечення
гідного його статусу життєвого рівня
особлива форма соціального
забезпечення суддів, яка виражається у
гарантованій державою щомісячній
звільненій від сплати податків
грошовій виплаті, що забезпечує їх
належне матеріальне утримання.
Особливість щомісячного довічного
грошового утримання виявляється в
тому, що його правове регулювання і
джерела фінансування визначаються
Конституцією України, Законом України
"Про статус суддів".

Умови та порядок виплати щомісячного
довічного грошового утримання
визначені статтею 43 Закону "Про статус
суддів".

Так, відповідно до частини 4 статті 43
Закону "Про статус суддів" (у редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) судді у відставці, який
має стаж роботи на посаді судді не
менше 20 років, виплачується за його
вибором пенсія або звільнене від
сплати податку щомісячне довічне
грошове утримання в розмірі 80 %
заробітної плати працюючого на
відповідній посаді судді. За кожний
повний рік роботи понад 20 років на
посаді судді розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше, ніж до 90 %
заробітку судді без обмеження
граничного розміру щомісячного
довічного грошового утримання. До
стажу роботи, що дає право на відставку
судді та отримання щомісячного
довічного грошового утримання, крім
роботи на посадах суддів судів України,
державних арбітрів, арбітрів відомчих
арбітражів України зараховується
також час роботи на посадах суддів і
арбітрів у судах та державному і
відомчому арбітражі колишнього СРСР та
республік, що раніше входили до складу
СРСР, час роботи на посадах,
безпосередньо пов'язаних із
керівництвом та контролем за
діяльністю судів у Верховному Суді
України, в обласних судах, Київському і
Севастопольському міських судах,
Міністерстві юстиції України та
підвідомчих йому органах на місцях, за
діяльністю арбітражів у Державному
арбітражі України, Вищому арбітражному
суді України, а також на посадах
прокурорів і слідчих за умови
наявності в усіх зазначених осіб стажу
роботи на посаді судді не менше 10 років.

Отже, слова «який працює на відповідній
посаді», застосовані в частині
четвертій статті 43 Закону, надають
суддям загальних судів у відставці
право на отримання щомісячного
довічного грошового утримання
виходячи з розміру грошового утримання
працюючого судді, а відповідно і на
перерахунок довічного грошового
утримання у разі збільшення розміру
грошового утримання працюючого судді.

Частиною 3 статті 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів»
встановлено, що щомісячне довічне
грошове утримання виплачується судді у
розмірі 80 відсотків грошового
утримання судді, який працює на
відповідній посаді. За кожний повний
рік роботи на посаді судді понад 20
років розмір щомісячного довічного
грошового утримання збільшується на
два відсотки заробітку, але не більше
ніж 90 відсотків заробітної плати судді,
без обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

Отже, розрахунок розміру довічного
грошового утримання позивача слід
здійснювати з заробітної плати судді,
який працює на відповідній посаді.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про те, що
позивач, як суддя у відставці, мала
право на перерахунок розміру
призначеного їй щомісячного довічного
грошового утримання.

Доводи касаційної скарги висновків
судів першої та апеляційної інстанцій
не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин
справи судами першої та апеляційної
інстанцій дана вірно, порушень норм
матеріального чи процесуального права
при ухваленні оскаржуваних судових
рішень судами не допущено.

Згідно з частиною першою статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 222, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м. Сімферополя
Автономної Республіки Крим - залишити
без задоволення, а постанову
Залізничного районного суду м.
Сімферополь від 29 лютого 2012 року та
ухвалу Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 20 серпня 2012
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута в порядку
ст.ст.235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: