Справа № 2а/0370/586/11
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/36394/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді:
Вербицької О.В.

суддів:
Муравйова О.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження

касаційну скаргу Нововолинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Волинській області

на постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 11.04.2011 року

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 05.06.2014 року

у справі № 2а/0370/586/11 (9104/39539/11)

за позовомНововолинської об'єднаної
державної податкової інспекції
доДержавного підприємства
«Волиньвугілля» простягнення
податкового боргу

ВСТАНОВИВ:

Нововолинська об'єднана державна
податкова інспекція (далі по тексту -
позивач, ОДПІ) звернулась з позовом до
Державного підприємства
«Волиньвугілля» (далі по тексту -
відповідач, ДП «Волиньвугілля») про
стягнення податкового боргу.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 11.04.2011 року
адміністративний позов задоволено
частково.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 05.06.2014 року
апеляційну скаргу ОДПІ залишено без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції - без змін.

Позивач, не погоджуючись з
вищевказаними рішеннями судів першої
та апеляційної інстанцій, оскаржив їх у
касаційному порядку, просить скасувати
з мотивів порушення норм матеріального
та процесуального права та прийняти
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги повністю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши доводи касаційної скарги,
матеріали справи, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, суд
касаційної інстанції дійшов висновку
щодо наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі по тексту - КАС України) суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ДП «Волиньвугілля» є
юридичною особою, що утворена
відповідно до наказу Міністерства
палива та енергетики України від 12.12.2002
року № 722 «Про реорганізацію ВО
«Волиньвугілля» шляхом злиття ВО
«Волиньвугілля» та державних
підприємств «Шахта №5 «Нововолинська»,
«Шахта № 1 «Нововолинська», «Шахта № 9
«Нововолинська», «Шахта «Бужанська»,
«Волиньвуглезбутпостач» ВО
«Волиньвугілля» та є правонаступником
цих підприємств. ДП «Волиньвугілля»
взято на облік та зареєстровано як
платника податків у ОДПІ.

Згідно податкової декларації з ПДВ за
листопад 2010 року № 26813 ДП
«Волиньвугілля» самостійно визначено
податкове зобов'язання в сумі 3363 443,00
грн.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно копій платіжних доручень,
реєстру платіжних доручень, складених
на підставі їх аналізу позивачем та
окремо - відповідачем, ДП
«Волиньвугілля» у межах граничного
терміну сплати податкового
зобов'язання сплатило 1 350 309,28 грн. ПДВ.

Таким чином, податкове зобов'язання в
сумі 2 013 133,72 грн. (3 363 443,00 грн. - 1 350 309,28
грн.) набуло статусу податкового боргу
з 31.12.2010 року.

Відповідно до вимог п. 2, п. 3 ч. 1 ст. 9
Закону України «Про систему
оподаткування» (який був чинний на
момент виникнення спірних
правовідносин) платники податків і
зборів (обов'язкових платежів)
зобов'язані подавати до державних
податкових органів та інших державних
органів відповідно до законів
декларації, бухгалтерську звітність та
інші документи і відомості, пов'язані з
обчисленням і сплатою податків і
зборів (обов'язкових платежів), та
сплачувати належні суми податків і
зборів (обов'язкових платежів) у
встановлені законами терміни.

Згідно абз. 2, 3 п. 5.1 ст. 5 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (який
був чинний на момент виникнення
спірних правовідносин) податкове
зобов'язання, самостійно визначене
платником податків у податковій
декларації, вважається узгодженим з
дня подання такої податкової
декларації.

Підпунктом 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
передбачено, що платник податків
зобов'язаний самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання, зазначену у
поданій ним податковій декларації,
протягом десяти календарних днів,
наступних за останнім днем
відповідного граничного строку,
передбаченого пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 цього
Закону для подання податкової
декларації.

Відповідно до пп. 5.4.1. п. 5.4 ст. 5 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» узгоджена сума податкового
зобов'язання, не сплачена платником
податків у строки, визначені цією
статтею, визнається сумою податкового
боргу платника податків.

В свою чергу, слід зазначити, що з 01.01.2011
року набрав чинності Податковий кодекс
України, згідно пункту 2 Розділу ХІХ
якого з 01.01.2011 року втратив чинність
Закон України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами».

Відповідно до п. 41.5 ст. 41 Податкового
кодексу України (далі - ПК України) (в
редакції, чинній на час спірних
правовідносин) органами стягнення є
виключно органи державної податкової
служби, які уповноважені здійснювати
заходи щодо забезпечення погашення
податкового боргу в межах їх
повноважень. Стягнення податкового
боргу за виконавчими написами
нотаріусів не дозволяється.

Згідно з п. 57.1 ст. 57 цього ПК України
платник податків зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого цим Кодексом для
подання податкової декларації, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 87.9 ст. 87 ПК України (в редакції,
чинній на час спірних правовідносин)
передбачено, що у разі наявності у
платника податку податкового боргу
органи державної податкової служби
зобов'язані зарахувати кошти, що
сплачує такий платник податків, в
рахунок погашення податкового боргу
згідно з черговістю його виникнення
незалежно від напрямку сплати,
визначеного платником податків.
Спрямування коштів платником податків
на погашення грошового зобов'язання
перед погашенням податкового боргу
забороняється.

Відповідно до п. 56.11 ст. 56 ПК України (в
редакції, чинній на час спірних
правовідносин) не підлягає оскарженню
податкове зобов'язання самостійно
визначене платником податків.

Згідно п. 95.1 ст. 95 ПК України (в редакції,
чинній на час спірних правовідносин),
орган державної податкової служби
здійснює за платника податків і на
користь держави заходи щодо погашення
податкового боргу такого платника
податків шляхом стягнення коштів, які
перебувають у його власності, а в разі
їх недостатності - шляхом продажу майна
такого платника податків, яке
перебуває у податковій заставі.

Пунктом п. 95.3 ст. 95 ПК України (в
редакції, чинній на час спірних
правовідносин) передбачено, що
стягнення коштів з рахунків платника
податків у банках, обслуговуючих
такого платника податків, здійснюється
за рішенням суду, яке направляється до
виконання органам державної
податкової служби, у розмірі суми
податкового боргу або його частини.

Відповідно до п. 95.4 ст. 95 ПК України (в
редакції, чинній на час спірних
правовідносин) орган державної
податкової служби на підставі рішення
суду здійснює стягнення коштів у
рахунок погашення податкового боргу за
рахунок готівки, що належить такому
платнику податків. Стягнення
готівкових коштів здійснюється у
порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, ОДПІ надсилалися податкові
вимоги (перша та друга) підприємствам,
правонаступником яких є ДП
«Волиньвугілля».

05.10.2005 року ОДПІ прийнято рішення № 1
про стягнення коштів та продаж інших
активів платник податків в рахунок
погашення його податкового боргу.

У зв'язку із наявністю податкового
боргу активи відповідача обтяжувалися
заставою, про що свідчить витяг про
реєстрацію в Державному реєстрі
обтяжень рухомого майна від 10.09.2010 року,
від 17.03.2011 року, акт опису №13 від 28.02.2011
року.

Як вбачається з матеріалів справи,
платежі, сплачені ДП «Волиньвугілля»
до бюджету у грудні 2010 року в сумі 1 350
309,28 грн. та у січні-лютому 2011 року в сумі
2 084 170,72 грн. спрямовані ОДПІ в рахунок
погашення не зобов'язань з ПДВ за
листопад 2010 року, а податкового боргу
минулих років.

Отже, податковий борг в сумі 2 013 133,72 грн.
є непогашеним, що не заперечується ДП
«Волиньвугілля».

Таким чином, враховуючи вищевикладені
обставини справи, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій, що позовні
вимоги ОДПІ в частині стягнення
податкового боргу в сумі 2 013 133,72 грн. є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Колегія суддів приходить до висновку,
що саме за вищевказаних обставин
справи, суди першої та апеляційної
інстанцій вірно застосували норми
матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що судом першої та
апеляційної інстанцій порушення норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено,
правова оцінка обставин у справі дана
вірно.

В свою чергу, доводи касаційної скарги
не відповідають фактичним обставинам
справи та спростовуються
вищезазначеними нормами права, отже,
відсутні підстави для її задоволення.

За таких обставин, касаційна скарга
позивача підлягає залишенню без
задоволення, а постанова Волинського
окружного адміністративного суду від
11.04.2011 року та ухвала Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 05.06.2014 року залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 210, 214-215, 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Нововолинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Волинській області
залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 11.04.2011 року
та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 05.06.2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав, у
порядку та в строки, встановлені
статтями 236-238 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька Судді
О.В. Муравйов Ю.І. Цвіркун