Справа № 826/12121/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2014-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Келеберди В.І. розглянувши у
письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрокс" до Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про визнання
протиправними та скасування
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Агрокс» звернулось
до суду з позовом до Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що висновки акту від 15.04.2014
№341/26-55-22-08/31606380 «Про результати
документальної позапланової виїзної
перевірки ТОВ «Агрокс» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
фінансово-господарських
взаємовідносин з ТОВ
«Виробничо-комерційна фірма «Моноліт»
за період діяльності з 01.09.2011 по 31.12.2011»
є необґрунтованими та спростовуються
наявними матеріалами.
Відповідач - Державна податкова
інспекція у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві - заперечував проти задоволення
позовних вимог з підстав викладених у
письмових запереченнях, які долучено
до матеріалів справи, проте явку
уповноваженого представника в судове
засідання не забезпечив, хоча був
належним чином повідомлений про час,
дату та місце судового вирішення
справи.
Згідно з ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
але прибули не всі особи, які беруть
участь у справі, хоча і були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у різі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи, що представник позивача не
заперечував проти вирішення справи в
порядку письмово провадження, оскільки
відповідач належним чином
повідомлений про час, дату та місце
судового засідання в судове засідання
не прибув, а також з огляду на
відсутність потреби заслухати свідка
чи експерта, суд дійшов висновку про
доцільність розгляду справи в порядку
письмового провадження.
Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд м. Києва,
Державною податковою інспекцією у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку ТОВ «Агрокс» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
фінансово-господарських
взаємовідносин з ТОВ
«Виробничо-комерційна фірма «Моноліт»
за період діяльності з 01.09.2011 по 31.12.2011,
за результатом якої складено акт від
15.04.2014 №341/26-55-22-08/31606380 (далі - акт
З акту перевірки вбачається, що
податковий орган дійшов висновку про
порушення позивачем норм ст. 134, пп. 138.1.
п. 138.1, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1, ст. 139
Податкового кодексу України в
результаті чого занижено податок на
прибуток всього в сумі 625 660 грн.; п. 185.1
ст. 185, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України в
результаті чого завищено податковий
кредит в деклараціях з податку на
додану вартість на загальну суму ПДВ 544
На підставі акту перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення від 29.04.2014:
грошового зобов'язання за платежем
податок на прибуток на загальну суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість на загальну
суму 680 065 грн. (за основним платежем 544052
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями 136 013 грн.).
Підставою для висновку податкового
органу про наявність порушень були
наступні обставини, які відображені в
акті, а саме: актом Бориспільської ОДПІ
ГУ Міндоходів у Київській області від
24.07.2013 №30/22-2/30523272 встановлено, що ТОВ
«Виробничо-комерційна фірма «Моноліт»
не підтвердження реальності
здійснення господарських відносин із
підприємствами-постачальниками та
підприємствами-покупцями
Також, відповідно до протоколу допиту
свідка засновника та директора ТОВ
«Виробничо-комерційна фірма «Моноліт»
ОСОБА_1 встановлено, що останній
зареєстрував товариство за грошову
винагороду, підприємницькою
діяльністю не займався, документи не
З огляду на викладене податковий орган
вказує, що фінансово-господарська
діяльність ТОВ «Виробничо-комерційна
фірма «Моноліт» здійснювалась поза
межами правового поля та, як наслідок
договір ТОВ «Агрокс» з ТОВ
«Виробничо-комерційна фірма «Моноліт»
не створює правових наслідків.
Щодо посилання податкового
органу в акті перевірки на протокол
допиту свідка та ніші докази зібрані в
рамках кримінального провадження, суд
зазначає, що факти вчинення злочину, в
тому числі у вигляді фіктивного
підприємництва, можуть
встановлюватись виключно відповідним
рішенням суду.

Доказів існування вироку у
кримінальній справі, який відповідно
до ч. 4 ст. 72 КАС України був би
обов'язковий для суду під час розгляду
даної адміністративної справи,
відповідачем не надано.

Порушення порядку реєстрації
юридичної особи не є імперативною
ознакою протиправності діяльності
такою юридичної особи та не може
розцінюватися як беззаперечне
свідчення фіктивності усіх
господарських операцій, здійснюваних
такою юридичною особою.

Сама по собі номінальність керівництва
цим товариством, установлена у
кримінальному провадженні, за
відсутності інших обставин, які б
свідчили про необґрунтованість
податкової вигоди, безпідставно
визнані податковим органом як доказ
безтоварності спірних господарських
операцій.

Платник податків не має можливості
встановлювати автентичність та
приналежність підписів на кожному
документі, представленому
контрагентом, а також проводити
почеркознавчу експертизу під час
здійснення підприємницької
діяльності; на нього не може бути
покладено надмірний тягар доказування
своєї добросовісності.

При дотриманні контрагентом
законодавчо встановлених вимог щодо
оформлення відповідних документів
підстави для висновку про
недостовірність або суперечливість
відомостей, зазначених у таких
податкових накладних, відсутні, якщо не
встановлені обставини, що свідчать про
обізнаність покупця про зазначення
продавцем недостовірних відомостей. З
огляду на недоведеність податковим
органом існування відповідних фактів,
та обставина, що первинні документи від
імені контрагенту підписана ймовірно
іншою невстановленою особою, не є
достатньою підставою для позбавлення
покупця (позивача у справі) права на
відображення у податковому обліку
понесених (нарахованих) витрат за
наслідками придбання рекламних послуг
та матеріалів у спірних
постачальників.

Крім того, відомості щодо підписання
документів від імені директора ТОВ
«Виробничо-комерційна фірма «Моноліт»
іншою особою ґрунтуються виключно на
поясненнях такого директора та не
підтверджуються висновком
почеркознавчої експертизи, який в
даному випадку, був би належним доказом
підписання документів іншою особою.

Як свідчать матеріали справи,
позивачем та ТОВ «Виробничо-комерційна
фірма «Моноліт» укладено договір про
надання послуг від 06.09.2011 №06-09/11У,
предметом якого є розміщення і
супроводження замовлень витратних
матеріалів для фасування засобів
захисту рослин компанії «Сингента»,
«Байрон» та інш.; збір, компонування,
оптимізація заявок, формування і
розміщення замовлення на виготовлення
і поставку пакувальної плівки з
нанесенням кольорової печаті у
відповідності з вимогами замовника і
по макету замовника; формування і
розміщення замовлення на виготовлення
і поставку споживчої тари, проміжної
тари, маркуючи етикеток, наклейок,
інструкцій; розміщення замовлення на
виготовлення і поставку пластикових
флаконів з логотипом компанії;
розміщення замовлення на виготовлення
і поставку пробок, стаканів з мітками,
ампул, блістерів, блістер них етикеток;
проведення погодження дизайнів
витратних матеріалів з замовником і
компаніями; здійснення передачі
витратних матеріалів на склад
замовника.

В ході виконання вказаного договору
сторонами складено: видаткові та
податкові накладні, акти
прийняття-здачі робіт,
товарно-транспортні накладні, копії
яких долучено до матеріалів справи.

Факт оплати послуг та товарів
підтверджується банківськими
виписками по особовому рахунку ТОВ
«Агрос», копії яких долучено до
матеріалів справи.

Також, судом встановлено, що ТОВ
«Виробничо-комерційна фірма «Моноліт»
виписало на адресу ТОВ «Агрос»
повідомлення про відступлення права
вимоги від 28.11.2011 відповідно до якого
ТОВ «Виробничо-комерційна фірма
«Моноліт» відступило ТОВ «Мейдін»
право вимоги грошових коштів за
договором від 06.09.2011 №06-09/11У укладеним з
ТОВ «Агрос» в сумі 584 661,46 грн.

З огляду на встановлені факти в ході
розгляду справи, суд приходить до
висновку, що зобов'язання за договором
між позивачем та ТОВ
«Виробничо-комерційна фірма «Моноліт»
за договором від 06.09.2011 №06-09/11У
виконувались сторонами у повному
обсязі.

Викладений в акті перевірки висновок
про безтоварний характер спірних
операцій з поставки позивачеві ТМЦ
(косметики) ґрунтується на
неправильній юридичній оцінці
обставин, а відтак не може бути
визнаний об'єктивним.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України
сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Згідно з пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України
податкове зобов'язання - сума коштів,
яку платник податків, у тому числі
податковий агент, повинен сплатити до
відповідного бюджету як податок або
збір на підставі, в порядку та строки,
визначені податковим законодавством (у
тому числі сума коштів, визначена
платником податків у податковому
векселі та не сплачена в установлений
законом строк).

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК
України податковий кредит - сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

При цьому в п. 187.1 ст. 187 ПК України
передбачено, що датою виникнення
податкових зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: а) дата
зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; б) дата відвантаження товарів,
а в разі експорту товарів - дата
оформлення митної декларації, що
засвідчує факт перетинання митного
кордону України, оформлена відповідно
до вимог митного законодавства, а для
послуг - дата оформлення документа, що
засвідчує факт постачання послуг
платником податку.

Аналіз наведених норм дає підстави для
висновку, що у ПК України передбачено
єдину підставу для формування
податкового кредиту, а саме наявність у
платника податку -покупця належним
чином оформленої податкової накладної
або митної декларації.

Відповідно до змісту п.п. 201.4. та 201.8 ст.
201 ПК України податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Право на нарахування податку
та складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
встановленому порядку.

Згідно з п. 184.1 ст. 184 ПК України, п. 9.8 ст. 9
Закону №168/97-ВР реєстрація діє до дати
анулювання реєстрації платника
податку, яка проводиться шляхом
виключення з реєстру платників
податку.

Відповідно до п. 2 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
наказом Державної податкової
адміністрації України № 969 від 21.12.2010,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 29.12.2010 за № 1401/18696 (далі -
Порядок №969), п. 2 Порядку № 165
податкову накладну складає особа, яка
зареєстрована як платник податку в
податковому органі та якій присвоєно
індивідуальний податковий номер
платника податку на додану вартість.

Як встановлено судом, на момент
складання податкових накладних
контрагент позивача ТОВ
«Виробничо-комерційна фірма «Моноліт»
зареєстровані в якості платників
податку на додану вартість відповідно
до чинного законодавства. Податкові
накладні за своєю формою та змістом
відповідають ст. 7 Закону №168/97-ВР, ст. 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність" та
Порядку №165, зокрема, містять такі
обов'язкові реквізити як порядковий
номер податкової накладної та дату її
виписки, точне найменування юридичних
осіб, їх індивідуальні податкові
номери, назву товару, його ціну та
вартість.

Спірний договір у судовому порядку
недійсними не визнавався.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України
"Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб -підприємців"
якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі як на
достовірні. Третя особа не може
посилатися на них у спорі у разі, якщо
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними.

Як свідчать з матеріали справи, на
момент підписання договору,
видаткових, податкових та
товарно-транспортних накладних
юридична особа ТОВ
«Виробничо-комерційна фірма «Моноліт»
не була припинена.

З огляду на викладені обставини, слід
зауважити, що вчинення платником
податків дій, що мають своїм
результатом одержання податкової
вигоди (звільнення від оподаткування,
зменшення бази або ставки
оподаткування, одержання права на
залік або відшкодування податку на
додану вартість тощо), саме по собі по
собі не означає, що відповідні
правочини були вчинені з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства.

При цьому, з огляду на принцип
персональної відповідальності
платника податку право на податковий
кредит не може ставитись у пряму
залежність від додержання податкової
дисципліни третіми особами. Тобто якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету або подання податкової
звітності, це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи, а тому сама по собі несплата
податку контрагентом чи неподання ним
звітності (у тому числі внаслідок
ухилення) не може бути підставою для
відмови у праві платника податку на
податковий кредит за наявності факту
здійснення господарської операції.

Оскільки наслідки в податковому обліку
платника створюють лише реально
вчинені господарські операції, тобто
такі, що пов'язані з рухом активів,
зміною зобов'язань чи власного
капіталу платника, та відповідають
змісту, відображеному в укладених
платником податку договорах, то факт
виконання поставки товару входить до
предмету доказування у справі.
Аналогічна правова позиція викладена,
зокрема, в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
31.03.2011 у справі №К-12509/08.

Судом також враховуються рішення
Європейського суду з прав людини у
справах Інтерсплав проти України (2007
рік, заява № 803/02), "Булвес"АД проти
Болгарії (2009 рік, заява №3991/03) і Бізнес
Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік,
заява №6689/03), які відповідно до ч. 1 ст. 17
Закону України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини" підлягають
застосуванню судами як джерела права, у
яких визначено, що платника податку не
може бути позбавлено права на бюджетне
відшкодування ПДВ за відсутності
доказів того, що його було залучено до
протиправної діяльності, пов'язаної з
незаконним отриманням бюджетного
відшкодування; при цьому платник ПДВ не
повинен нести відповідальність за
зловживання, вчинені його
постачальниками, якщо платник ПДВ не
знав про такі зловживання і не міг про
них знати.

З урахуванням всього вищенаведеного,
формування позивачем податкового
кредиту з податку на додану вартість на
підставі виписаних ТОВ
«Виробничо-комерційна фірма «Моноліт»
накладних за висновком суду, є
правомірним та повністю відповідає
вимогам чинного законодавства.

Відтак з огляду на встановлені судом в
ході розгляду спору обставини,
викладений в акті перевірки висновок
податкового органу про порушення
позивачем п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6
ст. 198 Податкового кодексу України є
необґрунтованим та таким, що не
відповідає дійсним обставинами справи,
а винесене на його підставі спірне
податкове повідомлення-рішення №
8 від 29.04.2014 безпідставним та
неправомірним.

За таких обставин, недоведеність
відповідачем правомірності та
законності підстав донарахування
позивачу податкового зобов'язання з
податку на додану вартість за
вищевказані правопорушення як
наслідок прямо впливає та вказує на
невірність висновку відповідача про
порушення позивачем ст. 134, пп. 138.1. п. 138.1,
п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1, ст. 139
Податкового кодексу України та про
заниження позивачем податку на
прибуток і визначення податковим
органом податкового зобов'язання та
штрафних санкцій позивачу по цьому
податку, що є підставою для скасування
податкового повідомлення-рішення
№8 від 29.04.2014.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідачем не доведено
правомірність та обґрунтованість
прийняття оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень з урахуванням вимог
встановлених частиною другою статті 19
Конституції України та частиною
третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, позивачем доведено факт
правомірності формування податкового
кредиту та віднесення витрат на валові
витрати по взаємовідносинам з ТОВ
«Виробничо-комерційна фірма «Моноліт»,
а тому, виходячи з системного аналізу
положень законодавства України та
доказів, наявних у матеріалах справи,
позовні вимоги товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрокс" підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Дослідивши обставини справи,
проаналізувавши вищезазначені правові
норми, суд приходить до висновку, що
вимоги позивача є обґрунтованими і
підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 9, 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва,

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення від 29.04.2014
№8, №8, прийняті Державною
податковою інспекцією у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у міста Києві.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня її складення в повному
обсязі за правилами, встановленими
ст.ст. 185-187 КАС України, шляхом подання
через суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Суддя
В.І. Келеберда