Справа № 2а-0870/3438/11
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2014-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

18 серпня 2014 року м. Київ
В/800/3817/14

Суддя Вищого адміністративного суду
України Швець В.В., перевіривши заяву
ОСОБА_1 про перегляд Верховним Судом
України постанови Вищого
адміністративного суду України від 22
серпня 2013 року у справі за її позовом до
Запорізького обласного центру
зайнятості про визнання відмови у
виплаті грошової допомоги
протиправною та зобов'язання здійснити
її виплату,
встановив:

15 серпня 2014 року до Вищого
адміністративного суду України
надійшла зазначена заява ОСОБА_1

Зазначена заява не відповідає вимогам
статті 239, 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) з огляду на таке.

Згідно з пунктом 3 частини другої
статті 239 КАС України у заяві про
перегляд судових рішень в
адміністративних справах
зазначаються: конкретні різні за
змістом судові рішення, в яких має
місце неоднакове застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини
першої та статті другої статті 239-1 КАС
України до заяви про перегляд судових
рішень додаються копії судових рішень,
про перегляд яких подано заяву, а також
копії різних за змістом судових рішень,
в яких має місце неоднакове
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах.

Заявник, посилаючись в заяві на ухвалу
Вищого адміністративного суду України
від 9 квітня 2009 року, в якій, на його
думку, має місце неоднакове
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, не надав її копії, а
також копії судового рішення, про
перегляд якого подано зазначену заяву.

Щодо посилань заявником на постанови
Верховного Суду України від 3
червня 2014 року (справи №№ 21-22а14, 21-35а-14,
21-87а14, 21-170а14) слід зазначити наступне.

Як роз'яснив Пленум Вищого
адміністративного суду України у
пункті 5 своєї постанови від 13 грудня 2010
року № 2 "Про судову практику
застосування статей 235-240 Кодексу
адміністративного судочинства
України" (із наступними змінами),
судовими рішеннями, на які робиться
посилання для підтвердження підстав,
установлених пунктом 1 частини першої
статті 237 КАС України можуть бути
рішення таких касаційних судів
(інстанцій): Вищого адміністративного
суду України, Вищого господарського
суду України, Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, колегії суддів
Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України як касаційної
(третьої) інстанції, а також рішення
апеляційних судів загальної
юрисдикції як судів касаційної
інстанції в цивільних справах, яким
право на перегляд у касаційному
порядку цивільних справ було надано
Законом України від 22 лютого 2007 року №
697-V "Про внесення змін до Закону України
"Про судоустрій України" щодо
забезпечення касаційного розгляду
цивільних справ". Зазначений перелік
таких судових рішень є вичерпним.

До цих рішень не належать рішення
Верховного Суду України, ухвалені
після 30 липня 2010 року.

Отже, постанови Верховного Суду
України від 3 червня 2014 року (справи №№
21-22а14, 21-35а-14, 21-87а14, 21-170а14) не є тими
рішеннями у розумінні статті 239 КАС
України, що підтверджує неоднакове
правозастосування.

Крім того, відповідно до частини другої
статті 2391 КАС України до заяви
додається документ про сплату судового
збору.

Так, на підтвердження сплати судового
збору заявник додав квитанцію від 12
серпня 2014 року на суму 2,40 грн. При цьому,
в своїй заяві вказує, що судовий збір
сплачений, відповідно до підпункту «б»
пункту 1 статті 3 Декрету Кабінету
Міністрів України від 21 січня 1993 року
№7-93 «Про державне мито».

Між тим, таке посилання не ґрунтується
на вимогах чинного законодавства,
оскільки у зв'язку з прийняттям Закону
України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про
судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI) деякі
положення Декрету Кабінету Міністрів
України від 21 січня 1993 року № 7-93 «Про
державне мито» (далі - Декрет), зокрема,
підпункт «б» пункту 1 статті 3
Декрету, втратили чинність.

Відповідно до частини другої статті 4
Закону № 3674-VI за подання до суду заяви
про перегляд судових рішень Верховним
Судом України необхідно сплатити 70
відсотків ставки, що підлягає сплаті
при поданні позовної заяви, іншої заяви
і скарги, що становить 51,16 грн., а тому
заявнику необхідно доплатити судовий
збір та надати документ про його
доплату.

Оскільки заява ОСОБА_1 вимогам статті
239, 2391 КАС України не відповідає,
приходжу до висновку про необхідність
надати заявнику строк для усунення
недоліків.

Зокрема, заявнику слід привести свою
заяву у відповідність до вимог статей
239, 239-1 КАС України; надати копію
судового рішення про перегляд якого
подано заяву та копії судових рішень, в
яких має місце неоднакове застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах;
надати документ про доплату судового
збору.

Керуючись статтями 108, 239, 2391, 2392 КАС
України, -

ухвалив:

Надати ОСОБА_1 до 12 вересня 2014 року
строк для усунення недоліків заяви про
перегляд Верховним Судом України
постанови Вищого адміністративного
суду України від 22 серпня 2013 року у
справі за її позовом до Запорізького
обласного центру зайнятості про
визнання відмови у виплаті грошової
допомоги протиправною та зобов'язання
здійснити її виплату.

У разі невиконання зазначених вимог,
заява буде визнана неподаною та
повернута особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого адміністративного

суду України
Швець В.В.