Справа № 826/9065/13-а
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/11072/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді:
Вербицької О.В.

суддів:
Муравйова О.В.

Цвіркуна Ю.І.

за участю секретаря:
Горголь І.С.

представників:

позивача: Селянко А.О.

відповідача: Ткачука Т.О.

третьої особи 1: не з'явився

третьої особи 2: не з'явився

третьої особи 3: не з'явився

третьої особи 4: не з'явився

третьої особи 5: не з'явився

третьої особи 6: не з'явився

третьої особи 7: не з'явився

прокуратури: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Солом'янському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 04.02.2014 року

у справі № 826/9065/13-а

за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Старт - 98»
доДержавної податкової інспекції у
Солом'янському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києвітреті
особиТовариство з обмеженою
відповідальністю «Екітем» Товариство
з обмеженою відповідальністю
«Ювілайт» Товариство з обмеженою
відповідальністю «Компанія «Грифолт
Консалт» Товариство з обмеженою
відповідальністю «Еліт Консалт»
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Зінат» Товариство з
обмеженою відповідальністю «Віп
Трейд» Товариство з обмеженою
відповідальністю
«Форсаж-медіамаркет»за участю
Прокуратури Солом'янського району м.
Києвапровизнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Старт - 98» (далі по
тексту - позивач, ТОВ «Старт - 98»)
звернулось з позовом до Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві (далі по тексту -
відповідач, ДПІ) треті особи Товариство
з обмеженою відповідальністю «Екітем»
(далі по тексту - третя особа 1, ТОВ
«Екітем»), Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ювілайт» (далі по
тексту - третя особа 2, ТОВ «Ювілайт»),
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Компанія «Грифолт
Консалт» (далі по тексту - третя особа 3,
ТОВ «Компанія «Грифолт Консалт»),
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Еліт Консалт» (далі
по тексту - третя особа 4, ТОВ «Еліт
Консалт») Товариство з обмеженою
відповідальністю «Зінат» (далі по
тексту - третя особа 5, ТОВ «Зінат»),
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Віп Трейд» (далі по
тексту - третя особа 6, ТОВ «Віп Трейд»)
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Форсаж-медіамаркет»
(далі по тексту - третя особа 7, ТОВ
«Форсаж-медіамаркет») за участю
Прокуратури Солом'янського району м.
Києва (далі по тексту - прокуратура) про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
24.10.2013 року в задоволенні позовних
вимог ТОВ «Старт - 98» відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 04.02.2014 року
скасовано постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
24.10.2013 року. Прийнято нову постанову,
якою адміністративний позов
задоволено.

Відповідач, не погоджуючись з
вищевказаним рішенням суду
апеляційної інстанції, оскаржив його у
касаційному порядку, просить скасувати
з мотивів порушення норм матеріального
та процесуального права та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
представників сторін, дослідивши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, перевіривши правильність
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, суд касаційної
інстанції дійшов висновку щодо
наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі по тексту - КАС України) суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Так, судами попередніх інстанцій
встановлено, що ДПІ проведено
позапланову виїзну документальну
перевірку ТОВ «Старт - 98» з питань
правомірності нарахування податку на
прибуток та податку на додану вартість
при здійсненні фінансово -
господарських відносин з ТОВ «Компанія
«Грифон Консалт», ТОВ «Форсаж -
Медіамаркет», ТОВ «Еліт Консалт», ТОВ
«Екітем», ТОВ «Ювілайт», ТОВ «Зінат» та
ТОВ «Віп Трейд» за період з 01.01.2011 року
по 31.12.2012 року, за результатами якої
складено акт від 01.02.2013 року
№398/22-317/25640226.

В акті перевірки зазначено, що
позивачем порушено п. 5.1, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», а саме: занижено
прибуток підприємства на загальну суму
43 729 грн. 00 коп. за І квартал 2011 року, пп.
14.1.27 п. 14.1. ст. 14, пп. 14.1.36. п. 14.1. ст. 14, п.
138.2. ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 198.1, п.
198.2, п. 198.6 ст. 198, п. 201.4, п. 201.10 ст. 201
Податкового кодексу України, занижено
податок на прибуток на суму 1 157 211,00 грн.
та податок на додану вартість на суму 1
020 184,00 грн.

На підставі висновків, що викладені в
акті перевірки, ДПІ прийнято податкові
повідомлення-рішення від 13.02.2013 року
№, яким ТОВ «Старт - 98» визначено
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток у розмірі 1 293 344,00 грн. (за
основним платежем - 1 200 940,00 грн. та
штрафні санкції - 92 404,00 грн.) та №,
яким позивачу визначено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 1 220 947,00 грн. (за
основним платежем - 1 020 184 грн. 00 коп. та
штрафні санкції - 200 763,00 грн.)

Суд апеляційної інстанції визнав
необґрунтованими такі висновки
податкового органу, з чим погоджується
суд касаційної інстанції, виходячи з
наступного.

Відповідно до вимог пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України
передбачено, господарська діяльність -
діяльність особи, що пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, спрямована на
отримання доходу і проводиться такою
особою самостійно та/або через свої
відокремлені підрозділи, а також через
будь-яку іншу особу, що діє на користь
першої особи, зокрема за договорами
комісії, доручення та агентськими
договорами.

Пунктом 138.2 ст. 138 ПК України
передбачено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу. У разі якщо платник
податку здійснює виробництво товарів,
виконання робіт, надання послуг з
довготривалим (більше одного року)
технологічним циклом виробництва за
умови, що договорами, укладеними на
виробництво таких товарів, виконання
робіт, надання послуг, не передбачено
поетапної їх здачі, до витрат звітного
податкового періоду включаються
витрати, пов'язані з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг у цьому періоді. Платник податку
для визначення об'єкта оподаткування
має право на врахування витрат,
підтверджених документами, що складені
нерезидентами відповідно до правил
інших країн.

Згідно пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Пунктом 198.2. ст. 198 ПК України
передбачено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України (в
редакції, чинній на час спірних
правовідносин) податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до вимог п. 198.6 ст. 198 ПК
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.10 ст. 201 ПК України
передбачено, що податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, в період з 02.03.2011 року по
30.11.2011 року між ТОВ «Старт - 98» та ТОВ
«ВІП-Трейд», в період з 08.06.2012 року по
03.08.2012 року з ТОВ «Екітем», в період з
01.08.2011 року по 25.11.2011 року з ТОВ
«Компанія «Грифон Консалт», в період з
02.12.2011 року по 27.04.2012 року з ТОВ
«Форсаж-Медіамаркет», а також з ТОВ
«Ювілайт» в період з 03.05.2012 року по
03.10.2012 року було укладено правочини,
відповідно до умов яких контрагенти
позивача зобов'язувались поставити на
його користь поліграфічну продукцію
(далі-товар) згідно рахунків-фактур, а
позивач мав сплачувати грошові кошти
на поточний рахунок постачальників за
отриманий товар.

Крім того, між ТОВ «Старт - 98» та ТОВ
«Зінат» в період з 08.06.2012 року по 28.09.2012
року та з ТОВ «Еліт Консалт» в період з
15.03.2011 року по 30.11.2011 року були укладені
усні договори про надання послуг з
адаптації контенту для мобільних
телефонів.

Реальність здійснення господарських
операцій між позивачем та
вищевказаними контрагентами
підтверджується наявними в матеріалах
справи податковими накладними,
видатковими накладними, рахунками -
фактури, тощо.

Оплата позивачем придбаних товарів та
послуг підтверджується наявними в
матеріалах справи банківськими
виписками.

Вищевказані документи оформлені
відповідно до вимог чинного
законодавства, Закону України № 996 «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», є документами
первинного обліку.

Використання позивачем придбаного
товару та послуг у власній
господарській діяльності
підтверджується матеріалами справи.

Отже, з огляду на вищевказані обставини
справи, колегія суду погоджується з
висновками суду апеляційної інстанції
щодо реальності господарських
операцій, укладених між позивачем та
вищевказаними контрагентами.

Також, суд апеляційної інстанції
обґрунтовано не прийняв до уваги
висновки ДПІ щодо нікчемності
правочинів, з урахуванням всіх
обставин справи та вимог діючого на час
спірних правовідносин законодавства.

Таким чином, колегія суду приходить до
висновку, що саме за вищевказаних
обставин справи, суд апеляційної
інстанції вірно застосував норми
матеріального права, отже, прийняті
податковим органом спірні рішення є
неправомірними.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що судом апеляційної
інстанції порушення норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено,
правова оцінка обставин у справі дана
вірно.

В свою чергу, доводи касаційної скарги
не відповідають фактичним обставинам
справи та спростовуються
вищезазначеними нормами права, отже,
відсутні підстави для її задоволення.

За таких обставин, касаційна скарга
відповідача підлягає залишенню без
задоволення, а постанова Київського
апеляційного адміністративного суду
від 04.02.2014 року залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 210, 214-215, 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Солом'янському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 04.02.2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, установленому статтями 237, 238,
239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька Судді
О.В. Муравйов Ю.І. Цвіркун