Справа № 757/3943/14-а
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Горкава В.Ю.
Суддя-доповідач: Глущенко
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів
Пилипенко О.Є., Романчук О.М.,

розглянувши у письмовому провадженні
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Правління Пенсійного фонду
України, Головного управління
Пенсійного фонду України в Донецькій
області про визнання протиправною
бездіяльності, зобов'язання вчинити
певні дії, за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на постанову Печерського
районного суду м. Києва від 31 березня 2014
року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом, в
якому просила визнати бездіяльність
Правління Пенсійного фонду України
щодо передачі уповноваженому
територіальному органу її заяви про
прийняття рішення про відновлення
виплати пенсії за віком за межами
України, щодо невиконання рішення КСУ
№25-рп/2009 про внесення змін у Порядок
подання та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій
відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" з урахуванням проживання
пенсіонерів за межами України і
оформлення ними пенсій та щодо відмови
у передачі уповноваженому
територіальному органу заяви позивача
-актом порушення прав людини,
зобов'язати Правління Пенсійного фонду
України негайно внести і затвердити
відповідні зміни у вказаний Порядок, а
також зобов'язати відповідачів
відновити з 07.10.2009 року виплату ОСОБА_2
пенсії.

Ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 31 березня 2014 року в частині
вимог позивача про визнання
бездіяльності Правління Пенсійного
фонду України актом порушення прав
людини та про зобов'язання цього
відповідача вчинити дії щодо внесення
відповідних змін, позовну заяву
повернуто позивачеві.

Постановою Печерського районного суду
м. Києва від 31 березня 2014 року решту
позовних вимог залишено без
задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду,
позивач подала апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а постанова суду - без
змін, з таких підстав.

Розглядаючи спір, місцевий суд виходив
із того, що вимоги, заявлені до
відповідача з приводу поновлення
виплати пенсії задоволенню не
підлягають, позаяк за відновленням
виплат пенсії позивач до
територіального органу Пенсійного
фонду України належним чином не
зверталася.

З таким висновком суду не можна не
погодитись.

Враховуючи ухвалу місцевого суду про
повернення позовної заяви в частині
вимог, колегія суддів переглядає
судове рішення в межах вимог позивач
(та висновків місцевого суду щодо них),
які стосуються зобов'язання
відповідачів поновити виплату пенсії.

Колегією суддів установлено, що ОСОБА_2
є громадянкою України, що
підтверджується копією паспорта,
наявною в матеріалах справи. У позові
ОСОБА_2 зазначає, що з лютого 1992 року їх
було призначено пенсію за віком у м.
Донецьк, яка отримувалась нею по
грудень 2000 року - до виїзду на постійне
місце проживання до Держави Ізраїль.

Позивач також зазначає, що у зв'язку з
прийняттям Конституційним Судом
України рішення від 07 жовтня 2009 року №
25-рп/2009 вона 02.03.2010 року зверталась до
Правління Пенсійного фонду України із
заявою про поновлення пенсійних
виплат. Оскільки, як стверджує позивач,
відповідь на своє звернення вона не
отримала, у 2013 році вона повторно
звернулась до зазначеного органу із
відповідною заявою.

Однак, листом Пенсійного фонду України
від 17.12.2013 року №17994/І-11 позивачу
повідомлено, що Міністерством
соціальної політики підготовлені
відповідні проекти
нормативно-правових актів з метою
врегулювання виплати пенсій
громадянам, які виїхали на постійне
проживання за кордон, оскільки наразі
відсутні правові підстави для
поновлення їй пенсії.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, висновкам суду першої
інстанції та доводам апелянта, колегія
суддів виходить із наступного.

Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» було
встановлено, що виплата пенсії за
рішенням територіальних органів
Пенсійного фонду або за рішенням суду
припиняється на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.

У той же час, між Україною та Ізраїлем
відсутній міжнародний договір, який би
передбачав виплату пенсії позивачу під
час її проживання в Ізраїлі.

Проте, рішенням Конституційного Суду
України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 п. 2 ч. 1
ст. 49 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» був визнаний таким, що не
відповідає Конституції України (є
неконституційним).

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Таким чином, положення п. 2 ч. 1 ст. 49
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» втратили чинність 07.10.2009
року.

У відповідності до ч. 2 ст. 49 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
поновлення виплати пенсії
здійснюється за рішенням
територіального органу Пенсійного
фонду протягом 10 днів після з'ясування
обставин та наявності умов для
відновлення її виплати. Виплата пенсії
поновлюється в порядку, передбаченому
частиною третьою статті 35 та статтею 46
цього Закону.

Таким чином, з 07.10.2009 року відсутні
норми, які унеможливлювали виплату
пенсії громадянам України, які
проживають за кордоном (тобто виникли
умови для поновлення виплат пенсії
зазначеній категорії осіб).

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що
до компетенції Пенсійного фонду
України не належить прийняття рішення
про поновлення виплати пенсії чи про
відмову в поновленні її виплати, адже
відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» поновлення
виплати пенсії здійснюється за
рішенням територіального органу
Пенсійного фонду.

Відповідно до п. 3 Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» поновлення виплати
пенсії здійснюється за заявою
пенсіонера, яка подається до органу, що
призначає пенсію, за місцем проживання
(реєстрації).

Зважаючи на викладене, а також
враховуючи те, що позивач зверталася із
заявою про поновлення пенсії до
Правління Пенсійного фонду України,
який не вправі здійснити таке
поновлення, вимоги щодо зобов'язання
цього суб'єкта владних повноважень
вчинити відповідні дії суперечать
чинному законодавству.

Окрім того, колегія суддів зауважує, що
із заперечень проти позову, наданих
Головним управлінням Пенсійного фонду
України, слідує, що позивач ніколи не
перебувала на обліку в указаному
органі. Більш того, компетенція цього
органу щодо призначення, перерахунку
пенсій та ведення відповідного обліку,
згідно Положення про головні
управління Пенсійного фонду України в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України від 27.06.2002
року № 11-2, поширюється лише на осіб, що
мають статус військовослужбовців, осіб
рядового і начальницького складу та
інших осіб (крім військовослужбовців
строкової служби та членів їх сімей),
які мають право на пенсію за Законом
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб». Натомість,
призначення, перерахунок, а також
поновлення пенсії за віком,
отримуваної на загальних підставах,
належить до відання управлінь
Пенсійного фонду України в районах,
містах, районах у містах.

Матеріали справи не містять доказів
того, що позивач отримувала пенсію за
Законом України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб», натомість позивач зазначає, що
отримувала пенсію за віком.

Відтак, Головне управління Пенсійного
фонду України в Донецькій області в
будь-якому разі не являється належним
відповідачем за даним позовом, і у суду
відсутні законні підстави для
зобов'язання цього органу здійснити
поновлення позивачу виплат пенсії.

Попри наведене, колегія суддів
зауважує, що стаття 52 Кодексу
адміністративного судочинства України
повноваженням із заміни неналежного
відповідача належним наділяє лише суд
першої інстанції.

З огляду на вищевказане, колегія суддів
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_2 до Пенсійного фонду
України, Головного управління
Пенсійного фонду України в Донецькій
області задоволенню не підлягають.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 183-2, 195, 197, 198, 200, 205, 206,
254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення.

Постанову Печерського районного суду
м. Києва від 31 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення, є остаточною та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяО.М. Романчук

.

Головуючий суддя
Глущенко Я.Б.

Судді:
Пилипенко О.Є.

Романчук О.М