Справа № 816/3119/14
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2014-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2014 року м.
ПолтаваСправа № 816/3119/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Сич С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Панькіної А.С.,

представника позивача - Фищука В.В.,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Полтавського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення
адміністративно - господарських
санкцій та пені, -

В С Т А Н О В И В:

07 серпня 2014 року Полтавське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів /надалі - позивач/ звернулось
до Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 /надалі -
відповідач; ФОП ОСОБА_3./ про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 7222 грн. 22 коп. та пені за
порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 320 грн. 79 коп.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначив, що в порушення вимог статей 19,
20 Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
відповідачем у 2013 році не виконано
нормативу робочих місць, призначених
для працевлаштування інвалідів, що є
підставою для застосування вказаних
вище сум
адміністративно-господарських санкцій
та пені.

21.08.2014 до суду надійшли письмові
заперечення, у яких відповідач просив
відмовити у задоволенні позову,
посилаючись на те, що він звертався до
Полтавського міського центру
зайнятості із листами з проханням
посприяти у підборі працівника, а також
самотужки намагався знайти
кандидатуру на дану вакансію, однак
такого працівника знайти не вдалося з
огляду на специфіку наявної вакансії -
продавця. Зазначив, що не може нести
відповідальність за не
працевлаштування необхідної кількості
інвалідів.

Представник позивача у судовому
засіданні підтримав позовні вимоги та
просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечував та
просив відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, вивчивши та
дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, прийшов до
наступних висновків.

Судом встановлено, що 14.01.2014 фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) подано
до Полтавського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
звіт про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2013 рік
(форма № 10-ПІ) /а.с.3/.

Згідно відомостей, зазначених у Звіті,
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу (осіб)
підприємства у 2013 році становила 9 осіб,
при цьому кількість інвалідів-штатних
працівників, які повинні працювати на
робочих місцях, створених відповідно
до вимог статті 19 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів" - 1 особа.

За недотримання нормативу робочих
місць для працевлаштування інвалідів
позивачем нараховано відповідачу
адміністративно-господарські санкції
у розмірі 7222 грн. 22 коп. та пеню за
порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 320 грн. 79 коп. (за 111 днів (з
16.04.2014 по 04.08.2014)).

Частиною першої статті 19 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
визначено, що для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Відповідно до частини першої статті
20 Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 цього Закону,
щороку сплачують відповідним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.
Положення цієї частини не поширюється
на підприємства, установи і
організації, що повністю утримуються
за рахунок коштів державного або
місцевих бюджетів.

Частиною другою статті 20 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
передбачено, що порушення термінів
сплати адміністративно-господарських
санкцій тягне за собою нарахування
пені. Пеня обчислюється виходячи з 120
відсотків річних облікової ставки
Національного банку України, що діяла
на момент сплати, нарахованої на повну
суму недоїмки за весь її строк.

Згідно положень статті 216
Господарського кодексу України
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Застосування господарських санкцій
повинно гарантувати захист прав і
законних інтересів громадян,
організацій та держави, в тому числі
відшкодування збитків учасникам
господарських відносин, завданих
внаслідок правопорушення, та
забезпечувати правопорядок у сфері
господарювання.

В силу приписів частини 3 статті 217
Господарського кодексу України до
суб'єктів господарювання за порушення
ними правил здійснення господарської
діяльності застосовуються
адміністративно-господарські санкції .

Адміністартивно-господарські санкції
застосовуються у встановленому
законом порядку уповноваженими
органами державної влади або органами
місцевого самоврядування (частина 4
статті 217 ГКУ).

Відповідно до частини 1, 2 статті 218
Господарського кодексу України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Із аналізу вищенаведених норм суд
вбачає, що
адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця,
передбачені Законом України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні", є заходом впливу
на правопорушника у сфері
господарювання у зв'язку зі скоєнням
правопорушення, і підлягають
застосуванню у разі, якщо суб'єкт
господарювання не доведе, що ним вжито
усіх залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Частиною третьою статті 19 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
передбачено, що підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю,
самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.

Частиною першою статті 18
зазначеного Закону встановлено, що
забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
в тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

З наведених норм статей 18, 19 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
вбачається, що підприємства
здійснюють самостійно
працевлаштування інвалідів, але
виходячи з вимог статті 18 вказаного
Закону.

Отже, стаття 18 Закону не встановлює
правил, за якими підприємство було б
зобов'язано самостійно здійснювати
пошук інвалідів для їх
працевлаштування на своєму
підприємстві.

Частиною третьою статті 18 Закону
визначено, що підприємства, установи,
організації, фізичні особи, які
використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Згідно наказу Міністерства праці та
соціальної політики України від 19.12.2005
№420 "Про затвердження форм звітності та
інструкцій щодо їх заповнення" формою
звітності про наявність вакантних
місць на підприємстві є форма № 3-ПН
„Звіт про наявність вакансій", а з
12.07.2013 "Інформація про попит на робочу
силу (вакансії)" за формою №3 - ПН /наказ
Міністерства соціальної політики
України від 31.05.2013, № 316 "Про
затвердження форми звітності N 3-ПН
"Інформація про попит на робочу силу
(вакансії)" та Порядку її подання"/, яка
подається підприємствами до державної
служби зайнятості.

З огляду на вищезазначене, саме звіт за
формою 3-ПН є актом інформування
органів працевлаштування про створені
на підприємстві робочі місця для
працевлаштування інвалідів і,
водночас, запитом про направлення на
підприємство для працевлаштування.

За таких обставин неналежне
інформування центру зайнятості про
наявність вільних робочих місць для
інвалідів, а саме неподання звітів за
формою № 3-ПН про наявність вакансій
для інвалідів державній службі
зайнятості є порушенням вищезгаданих
норм матеріального права та підставою
для застосування
адміністративно-господарських
санкцій.

Аналогічна правова позиція щодо
застосування зазначених норм
матеріального права висловлена
колегією суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України у постановах від 9 липня 2013
року та 19 листопада 2013 року (№№ 21-200а13,
21-397а13 відповідно).

Як вбачається з матеріалів справи
відповідачем направлено до
Полтавського міського центру
зайнятості листи від 15.01.2013 та від 11.07.2013
з проханням посприяти в
укомплектуванні вакансії для інваліда
продавця продовольчих товарів /а.с.16-17/,
однак звернення відповідача з такими
листами є неналежним інформуванням
центру зайнятості про наявність
вільних робочих місць для інвалідів.

Натомість, відповідно до листа
Полтавського міського центру
зайнятості за вих. № 05-2526 від 28.05.2014
протягом 2013 року звіт за формою №3-ПН
"Звіт про наявність вакансій" та за
формою №3-ПН "Інформація про попит на
робочу силу (вакансії)" із зазначенням
вакансій для осіб з інвалідністю
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 не
подавалися. У зв'язку з тим, що
роботодавець протягом 2013 року не
подавав звіти за формою № 3-ПН із
зазначенням вакансій для осіб з
інвалідністю направлення на роботу
безробітним не видавалися /а.с.29,
зворотній бік/.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що
адміністративно-господарські санкції
підлягають стягненню з відповідача за
дванадцять місяців 2013 року, протягом
яких ним не вживалися передбачені
законом заходи для працевлаштування
інвалідів, за 1 робоче місце, призначене
для працевлаштування інвалідів і не
зайняте інвалідом, в розмірі 7222 грн. 22
коп. (14444 грн. 44 коп. (середньорічна
заробітна плата) : 2 ) х 1).

Враховуючи те, що судом підтверджено
правомірність застосування до
відповідача
адміністративно-господарських санкцій
на суму 7222 грн. 22 коп., сума пені, яка
підлягає сплаті відповідачем, складає
320 грн. 79 коп. (7222 грн. 22 коп. х 0,04 %) х 111
днів).

Отже, позовні вимоги Полтавського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
обґрунтовані та підлягають
задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Полтавського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про
стягнення адміністративно -
господарських санкцій та пені
задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
АДРЕСА_1, пошт. індекс 36010,) на користь
Полтавського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
(код ЄДОПОУ 13937406, м. Полтава, вул.
Зигіна, 1, пошт. індекс 36014; одержувач
УДКСУ у м. Полтава Полтавської області,
код 38019510, р/р 0002 в ГУДКСУ в
Полтавській області, МФО 831019)
адміністративно - господарські санкції
у розмірі 7222 грн. 22 коп. (сім тисяч
двісті двадцять дві гривні двадцять
дві копійки) та пеню у розмірі 320 грн. 79
коп. (триста двадцять гривень сімдесят
дев'ять копійок).

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови складено 15
вересня 2014 року.

Суддя
С.С. Сич