Справа № 461/9502/13а
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2014-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2014 року
Справа №
876/65/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі :

головуючого судді
Святецького В.В.

суддів
Гудима Л.Я., Шинкар Т.І.,

з участю секретаря судового засідання
Прокопенко О.В.,

представника позивача
Піскун А.Й.,

представника відповідача
Шевченко М.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Львівського міського голови Садового
Андрія Івановича на постанову
Галицького районного суду м. Львова
від 28 листопада 2013 року у справі за
адміністративним позовом Львівського
міського голови Садового Андрія
Івановича до Львівської міської ради
про визнання протиправним акту,-

В С Т А Н О В И В :

12 серпня 2013 року Львівський міський
голова Садовий Андрій Іванович
звернувся до суду з адміністративним
позовом, в якому просив визнати
незаконною та скасувати ухвалу
Львівської міської ради № 2436 від 30.05.2013
року ,,Про затвердження Порядку
передачі у короткострокову оренду
елементів благоустрою".

Постановою Галицького районного суду
м. Львова від 28 листопада 2013 року в
задоволенні позову відмовлено в
повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, оскільки вважає що
постанова винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд
першої інстанції не дав належної
оцінки приписам ст. 5 Закону України
,,Про адміністративні послуги" , згідно
яких жодне із вказаних у цьому Законі
питань не може регулюватися на рівні
підзаконних нормативно-правових актів,
актів органів місцевого
самоврядування, рекомендаційних
листів, роз'яснень, тощо.

Позивач вважає, що міська рада,
приймаючи оскаржену ухвалу, допустила
порушення вимог Законів України ,,Про
адміністративні послуги", ,,Про
дозвільну систему у сфері
господарської діяльності", ,,Про
регулювання містобудівної діяльності",
,,Про благоустрій населених пунктів",
Наказу Міністерства регіонального
розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України № 244 від 21 жовтня2011 року.

Таким чином, на думку позивача,
оскаржена ухвала Львівської міської
ради прийнята не у спосіб, який
передбачений Конституцією та законами
України, під час її прийняття
Львівського міський голова був
фактично позбавлений права на
реалізацію повноважень, визначених
законом , а тому ця ухвала підлягає
скасуванню у судовому порядку.

З огляду на викладене позивач просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі.

Представник позивача в судовому
засіданні апеляційного суду
підтримала вимоги апеляційної скарги
та просить їх задовольнити в повному
обсязі.

Представник відповідача заперечила
вимоги апеляційної скарги та просить
залишити скаргу без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи та
доводи скарги, апеляційний суд вважає,
що скарга не належить до задоволення з
таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що 30
травня 2013 року на 11 - тій сесії 6-го
скликання Львівська міська рада
прийняла ухвалу за № 2436 ,,Про
затвердження Порядку передачі у
короткострокову оренду елементів
благоустрою,,, якою ухвалила;
затвердити Порядок передачі у
короткострокову оренду елементів
благоустрою; заборонити торгівлю
тютюновими виробами та міцними
алкогольними напоями в об'єктах,
встановлених згідно з Порядком
передачі у короткострокову оренду
елементів благоустрою.

Позовні вимоги міський голова мотивує
тим. що Львівська міська рада як орган
місцевого самоврядування, її виконавчі
органи та, зокрема, створювані згідно
оскарженої ухвали комісії, не наділені
повноваженнями щодо погодження
передачі в короткострокову оренду
елементів благоустрою для
встановлення пересувних тимчасових
споруд, що фактично є дозволом на
встановлення і розміщення пересувних
тимчасових споруд.

Позивач вважає, що Законами України
,,Про благоустрій населених пунктів",
,,Про захист прав споживачів", ,,Про
забезпечення санітарного та
епідемічного благополуччя населення",
,,Про безпечність та якість харчових
продуктів", які зазначені в преамбулі
ухвали, не передбачені повноваження
міських рад передавати в
короткострокову оренду елементи
благоустрою для розміщення пересувних
тимчасових споруд та затверджувати
відповідний Порядок таких дій.

Крім того, Львівська міська рада
ухвалою №2451 від 05.03.2009р року уже
затвердила Положення про оренду
окремих конструктивних елементів
благоустрою комунальної власності для
розміщення об'єктів
соціально-культурного, торговельного
та іншого призначення, яке на
сьогоднішній день теж є чинне та не
скасоване, що створює в свою чергу
колізію у його застосуванні.

В ухвалі елементам благоустрою дається
визначення, що міститься у Законі
України ,,Про благоустрій населених
пунктів". Таким чином, на думку
позивача, при прийнятті оскарженої
ухвали Львівська міська рада не
врахувала, що відведення місць для
розміщення пунктів дрібнороздрібної
торговельної мережі (пересувних
тимчасових споруд) повинно
здійснюватися також відповідно до
вимог Єдиних правил ремонту і
утримання автомобільних доріг, вулиць,
залізничних переїздів, правил
користування ними та охорони (розділ V),
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 30.03.1994 р. № 198, і за
погодженням з Державтоінспекцією,
дорожньо-експлуатаційними та іншими
заінтересованими організаціями. Також
ухвала не містить жодних посилань на
положення Постанови Кабінету
Міністрів України від 30.03.1994р. № 198, а
відтак ухвалою не врегульовано порядок
перенесення чи демонтажу тимчасових
споруд, розміщення яких не відповідає
вимогам Постанови Кабінету Міністрів
України від 30.03.1994р. № 198.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що до
компетенції органів місцевого
самоврядування входить вирішення
питання про надання елементів
благоустрою в короткострокову оренду
шляхом прийняття з цього приводу
рішень та укладення на їх підставі
відповідних договорів оренди для
вказаних цілей.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку апеляційного суду відповідають
фактичним обставинам справи, норма
матеріального прав та є вірними.

В силу ст. 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі і в
межа повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами
України.

Стаття 144 Конституції України
передбачає, що органи місцевого
самоврядування в межах повноважень,
визначених законом, приймають рішення,
які є обов'язковими до виконання на
відповідній території.

Суд першої інстанції достеменно
дослідив надані сторонами докази,
провів належний аналіз відповідності
оскарженого рішення міської ради
приписам нормативно-правових актів та
дійшов обґрунтованого висновку про
безпідставність позовних вимог.

Так, відповідно до ч 1. ст. 59 Закону
України ,,Про місцеве самоврядування в
Україні" рада в межах своїх повноважень
приймає нормативні та інші акти у формі
рішень.

Частиною 5 статті 60 зазначеного Закону
визначено, що органи місцевого
самоврядування від імені та в
інтересах територіальних громад
відповідно до закону здійснюють
правоможності щодо володіння,
користування та розпорядження
об'єктами права комунальної власності,
в тому числі виконують усі майнові
операції, можуть передавати об'єкти
права комунальної власності у постійне
або тимчасове користування юридичним
та фізичним особам, здавати їх в оренду,
продавати і купувати, використовувати
як заставу, вирішувати питання їхнього
відчуження, визначати в угодах та
договорах умови використання та
фінансування об'єктів, що
приватизуються та передаються у
користування і оренду.

На підставі викладеного апеляційний
суд погоджується з висновками суду
першої інстанції про те, що саме до
компетенції міської ради належить
вирішення питань щодо володіння,
користування та розпорядження
об'єктами права комунальної власності,
в тому числі і питання надання
елементів благоустрою в
короткострокову оренду.

Таким чином, приймаючи оскаржену
ухвалу Львівська міська рада діяла в
межах своєї компетенції та у
відповідності до вимог чинного
законодавства.

Доводи апеляційної скарги колегія
суддів визнає безпідставними, оскільки
позивач не навів конкретних порушень
вимог законодавства, не навів доказів
які саме пункти ухвали суперечать
нормам права, а обмежився лише
загальними фразами про наявність таких
порушень.

Не врахування в ухвалі деяких окремих
питань щодо порядку перенесення чи
демонтажу тимчасових споруд не є
підставою для скасування ухвали,
оскільки такі упущення можуть бути
усуненні шляхом доповнень або внесення
змін до Порядку.

Відсутність в ухвалі посилань на
положення Постанови Кабінету
Міністрів України від 30.03.1994 р. № 198
також не є підставою для визнання
ухвали протиправною, оскільки під час
вирішення питань щодо надання
елементів благоустрою в
короткострокову оренду у
відповідності до визначеного
оскарженою ухвалою Порядку необхідно
дотримуватись приписів інших
нормативно-правових актів, які
регулюють вказані правовідносини, в
тому числі і приписів зазначеної
Постанови № 198.

Наведене спростовує доводи
апеляційної скарги про
невідповідність рішення суду першої
інстанції нормам матеріального та
процесуального права, а тому
апеляційний суд не вбачає підстав для
задоволення скарги.

В силу ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасовано правильне по суті рішення з
одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний
суд визнає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний публічно-правовий
спір, правильно встановив обставини
справи та ухвалив законне рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, постанова суду
першої інстанції ґрунтується на повно,
об'єктивно і всебічно з'ясованих
обставинах, доводи апеляційної скарги
їх не спростовують, а тому підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції немає.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п. 1 ч. 1
ст.198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Львівського
міського голови Садового Андрія
Івановича залишити без задоволення, а
постанову Галицького районного суду м.
Львова від 28 листопада 2014 року у
справі № 461/9502/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції, а в разі складення ухвали в
повному обсязі відповідно до статті 160
КАС України - з дня складення ухвали в
повному обсязі.

Ухвала в повному обсязі складена 01
вересня 2014 року.

Головуючий суддя
В.В. Святецький

Судді
Л.Я. Гудим

Т.І. Шинкар