Справа № 826/12316/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2014-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Біг Борд"

до

Департаменту суспільних комунікацій виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація)

Департаменту містобудування та архітектури Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація)

про

визнання відмови у внесенні змін до Дозволу протиправною, визнання дій протиправними та зобов’язання вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Біг Борд» звернулось до суду з позовом до Департаменту суспільних комунікацій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправною відмови у зміні технологічної (конструктивної) схеми рекламного засобу, розташованого на підставі Дозволу на розміщення зовнішньої реклами Київської міської державної адміністрації №536 від 12.04.2013, зобов’язання погодити зміну технологічної (конструктивної) схеми рекламного засобу, розташованого на підставі Дозволу на розміщення зовнішньої реклами Київської міської державної адміністрації №536 від 12.04.2013 та внести зміни до Дозволу на розміщення зовнішньої реклами Київської міської державної адміністрації №536 від 12.04.2013.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що позивач має Дозвіл на розміщення зовнішньої реклами Київської міської державної адміністрації №536 від 12.04.2013 та ним було подано всі визначені п. 7.1 Порядку розміщення реклами в місті Києві документи для зміни технологічної (конструктивної) схеми рекламного засобу, проте відповідачем відмовлено у зміні технологічної (конструктивної) схеми рекламного засобу.

Відповідач – департамент суспільних комунікацій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) – заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

Відповідач - Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) – письмових пояснень по суті позовних вимог суду не надав, явку уповноваженого представника не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового вирішення справи.

Відповідно до положень п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема “Іззетов проти України”, “Пискал проти України”, “Майстер проти України”, “Субот проти України”, “Крюков проти України”, “Крат проти України”, “Сокор проти України”, “Кобченко проти України”, “Шульга проти України”, “Лагун проти України”, “Буряк проти України”, “ТОВ “ФПК “ГРОСС” проти України”, “Гержик проти України” суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Згідно з ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у різі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що представники позивача та відповідача-1 не заперечували проти вирішення справи в порядку письмово провадження, оскільки відповідач-2 належним чином повідомлений про час, дату та місце судового засідання в судове засідання не прибули, а також з огляду на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

В подальшому, позивач звернувся до Департаменту суспільних комунікацій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з заявою про внесення змін до вказаного дозволу.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розміщення об'єктів зовнішньої реклами в м. Києві регулюється Законом України «Про рекламу», Типовими правил розміщення зовнішньої реклами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 №2067 (далі - Типові правила), Порядком розміщення реклами в м. Києві, затвердженим рішенням Київської міської ради 22.09.2011 № 37/6253 (далі - Порядок) та Концепцією розвитку зовнішньої реклами в місті Києві, затвердженої рішенням Київської міської ради від 26.01.2012 № 20/7357 (далі - Концепція).

Статтею 140 Конституції України встановлено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Згідно положень ст. 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування вирішують питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції.

Стаття 144 Конституції України встановлює, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл. селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Відповідно до підпункту 13 пункту «а» частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» надання дозволу на розміщення реклами, належить до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад як повноваження в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв'язку.

Статтею 40 цього ж Закону встановлено, що виконавчі органи сільських, селищних, міських рад, крім повноважень, передбачених цим Законом, здійснюють й інші надані їм законом повноваження.

Стаття 71 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлює, що територіальні громади, органи та посадові особи місцевого самоврядування самостійно реалізують надані їм повноваження.

Відповідно до підпункту 7 пункту «а» частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить і організація благоустрою населених пунктів. Частиною 1 статті 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» встановлено, що благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля;

Статтею 2 цього ж Закону благоустрій населених пунктів передбачає: 1) розроблення і здійснення ефективних і комплексних заходів з утримання територій населених пунктів у належному стані, їх санітарного очищення, збереження об'єктів загального користування, а також природних ландшафтів, інших природних комплексів і об'єктів; 2) організацію належного утримання та раціонального використання територій, будівель, інженерних споруд та об'єктів рекреаційного, природоохоронного, оздоровчого, історико-культурного та іншого призначення; 3) створення умов для реалізації прав суб'єктами у сфері благоустрою населених пунктів.

Згідно ст. 3 Закону система благоустрою населених пунктів включає, крім іншого, 1) управління у сфері благоустрою населених пунктів; 3) організацію благоустрою населених пунктів; 4) стандартизацію і нормування у сфері благоустрою населених пунктів; 6) здійснення державного, самоврядного і громадського контролю у сфері благоустрою населених пунктів; 7) встановлення відповідальності за порушення законодавства у сфері благоустрою населених пунктів.

Стаття 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» встановлює, що до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить, крім іншого: 1) затвердження місцевих програм та заходів благоустрою населених пунктів, забезпечення їх виконання; 9) здійснення контролю за станом благоустрою та утриманням територій, інженерних споруд та об'єктів, підприємств, установ та організацій, їх озелененням, охороною зелених насаджень, водних об'єктів тощо; 11) визначення місць стоянок транспортних засобів на об'єктах благоустрою населених пунктів, графіків роботи кладовищ, зовнішнього освітлення та санітарного очищення території, термінів проведення робіт з реконструкції та капітального ремонту об'єктів благоустрою.

Згідно п. 1.3. Порядку дозвільний орган - Департамент суспільних комунікацій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), яке уповноважене виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) виконувати покладені на нього функції (у сфері розміщення зовнішньої реклами та реклами на транспорті, у ліфтах комунальної власності територіальної громади міста Києва), передбачені цим Порядком та Положенням про Департамент суспільних комунікацій.

Відповідно до п.4.8. Положення про Департамент суспільних комунікацій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 30.08.2010 № 674 основними завданнями Департаменту є регулювання в межах повноважень діяльності у сфері розміщення зовнішньої реклами, інформаційних вивісок, реклами на транспорті та реклами в ліфтах житлових будинків комунальної власності міста Києва.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржене розпорядження прийнято уповноваженою особою.

Пунктом 4 частини 1 статті 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» встановлено, що елементами благоустрою є засоби та обладнання зовнішньої реклами. Пунктом 1.2 рішення Київської міської ради від 26.01.2012 №20/7357 «Про затвердження Концепції розвитку зовнішньої реклами в місті Києві» затверджено Зонування розміщення зовнішньої реклами в місті Києві, яке передбачає визначення формату рекламних засобів кожної зони та врахування архітектурного середовища міста Києва.

Пунктом 5 цього ж рішення № 20/7357 встановлено, що надання, переоформлення продовження строку дії дозволів на право розміщення зовнішньої реклами здійснюється відповідно до вимог зонування розміщення зовнішньої реклами в місті Києві та класифікатора типових рекламних засобів, затверджених цим рішенням.

Також, рішенням Київської міської ради від 26.01.2012 №20/7357 «Про затвердження Концепції розвитку зовнішньої реклами в місті Києві» визначено наступний максимальний формат засобів зовнішньої реклами, які можуть розміщуватись в форматній зоні 2, до якої відноситься будинок №19 по бульвару Лесі Українки у м. Києві, а саме до 8,0 кв.м.

З матеріалів справи вбачається, що позивач у заяві про внесення зімни до Дозволу просив внести зміни до дозволу згідно яких загальна площа рекламного засобу буде становити 60,0 кв.м., що є порушенням норм рішення Київської міської ради від 26.01.2012 №20/7357 «Про затвердження Концепції розвитку зовнішньої реклами в місті Києві».

Крім того, позивач просив внести уточнення до дозволу без зміни конструктивного рішення рекламного засобу, з 10-ти кратним збільшенням його площі.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Керуючись ст. ст. 69-71, 128, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда