Справа № 809/2679/14
Суддя: Бобров Ю.О.
Дата ухвалення: 2014-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"21" серпня 2014 р.
Справа № 809/2679/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Боброва Ю.О.,

секретаря судового засідання
Дмитрашко О.М.,

розглянувши у письмовому провадженні в
приміщенні суду адміністративну
справу

за позовом державної податкової
інспекції у м. Івано-Франківську
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області

до відділу державної виконавчої служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції

про визнання дій неправомірними та
скасування постанови від 27.06.2014 року у
виконавчому провадженні №34233014,-

ВСТАНОВИВ:

11.08.2014 року державна податкова
інспекція у м. Івано-Франківську
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області (надалі -
позивач) звернулася до суду з
адміністративним позовом до відділу
державної виконавчої служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції (надалі -
відповідач) про визнання дій
неправомірними та скасування
постанови від 27.06.2014 року у виконавчому
провадженні №34233014.

Позовні вимоги мотивовані наступними
обставинами. Головним державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Івано-Франківського
міського управління юстиції
Івано-Франківської області Гнатюк В.Я.,
у порушення вимог частини 1 статті 11
Закону України «Про виконавче
провадження», протиправно не вжито
належних заходів щодо примусового
виконання виконавчого листа №2а-6/12/0970,
виданого 06.08.2012 року Івано-Франківським
окружним адміністративним судом, про
стягнення з ПАТ «Івано-Франківська
міжгосподарська спеціалізована
пересувна механізована колона №1» в
дохід державного бюджету податкового
боргу в сумі 600472,77 грн. Не дотримуючи
вимог пункту 4 частини 1 статті 47 Закону
України «Про виконавче провадження»
відповідач безпідставно, без
відповідного попередження, 24.06.2014 року
прийняв постанову про повернення
виконавчого документа стягувачу. Дану
постанову відповідач мотивував не
здійсненням позивачем авансування
витрат на організацію та проведення
виконавчих дій. Втім, належним чином
оформленої пропозиції щодо
необхідності проведення відповідного
авансування державна податкова
інспекція у м. Івано-Франківську
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області, як
стягувач, не отримувала. Крім того,
позивач не отримував письмового
попередження про повернення у зв'язку з
цим виконавчого документа. До того ж, за
змістом вимог частини 1 статті 42 Закону
України «Про виконавче провадження»
стягувач може внести на відповідний
рахунок органу державної виконавчої
служби певну грошову суму для
здійснення необхідних витрат. Тобто
позивач має право, а не зобов'язаний
вносити відповідні авансові платежі.
Також, що позивач є державним органом і
в бюджеті видатків на 2014 рік витрат на
відповідні авансову передплату для
органів державної виконавчої служби не
передбачено. У зв'язку із вказаним
просить суд визнати дій головного
державного виконавця неправомірними
по не виконанню виконавчого листа та
скасувати постанову відповідача від
27.06.2014 року ВП №34233014.

Представник позивача на адресу суду
подав клопотання про розгляд справи
без його участі. Позовні вимоги
підтримує в повному обсязі. Просив
позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, хоча був
належним чином повідомлений про дату,
час і місце судового розгляду. Просив
розгляд справи проводити без його
участі. Проти позову заперечив з
підстав, викладених в письмовому
запереченні від 20.08.2014 року за вих. №25487
(а.с. 15-17).

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення проти них, дослідивши і
оцінивши докази, суд установив
наступне.

Івано-Франківським окружним
адміністративним судом 06.08.2012 року
видано виконавчий лист №2а-6/12/0970 про
стягнення з ПАТ «Івано-Франківська
міжгосподарська спеціалізована
пересувна механізована колона №1» в
дохід державного бюджету податкового
боргу в сумі 600472,77 грн. (а.с. 7).

З метою виконання даного виконавчого
листа, 11.09.2012 року державна податкова
інспекція у м. Івано-Франківську
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області (надалі -
ДПІ у м. Івано-Франківську) звернулася
до відділу державної виконавчої служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції (надалі - відділ ДВС)
із заявою про відкриття виконавчого
провадження (а.с. 33-34).

13.09.2012 року відділом ДВС
Івано-Франківського прийнята
постанова про відкриття виконавчого
провадження №34233014 (а.с.18).

В подальшому, державним виконавцем
13.09.2012 року, 18.10.2012 року у цьому
виконавчому провадженні винесені
постанови про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження, арешт коштів боржника та
розшук майна боржника (а.с. 19-21).

Згідно акту опису й арешту майна від
18.02.2014 року державним виконавцем
відділу ДВС описано і накладено арешт
на майно боржника, а саме
адміністративно-виробничі будівлі по
вул. Ботанічна, 6 у м. Івано-Франківськ
(а.с. 27-28).

Із інформаційної довідки з Реєстру
прав власності на нерухоме майно
відповідачем встановлено, що в ПАТ
«Івано-Франківська міжгосподарська
спеціалізована пересувна механізована
колона №1» перебуває у власності об'єкт
нерухомого майна
адміністративно-виробничі будівлі по
вул. Ботанічна, 6, м. Івано-Франківськ
(а.с.26).

25.03.2014 року відповідачем направлено
лист за вих. №2251 до ДПІ у м.
Івано-Франківську про авансування
витрат експерта по здійсненню
експертної оцінки описаного та
арештованого майна (а.с. 22 ).

27.06.2014 року головний державний
виконавець супровідним листом №0204/19229
направив на адресу ДПІ у м.
Івано-Франківську постанову про
повернення виконавчого документа
стягувачу від 27.06.2014 року (а.с. 24-25).

Зі змісту описової і мотивувальної
частини постанови відповідача судом
установлено, що оскаржувана постанова
прийнята на підставі пункту 4 частини 1
статті 47 Закону України «Про виконавче
провадження» у зв'язку з тим, що ДПІ у м.
Івано-Франківську не здійснила
авансування витрат на організацію та
проведення виконавчих дій.

Надаючи правову оцінку діям
відповідача, досліджуючи
правомірність постанови від 27.06.2014 року
у виконавчому провадженні №34233014 на
предмет наявності встановлених
законом юридичних підстав для
повернення виконавчого документа
стягувачу, суд зазначає наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначає Закон України «Про
виконавче провадження» від 21.04.1999 року
за №606-XIV в редакції Закону від 04.11.2010
року №2677-VI (надалі - Закон) .

Відповідно до статті 1 Закону виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Частинами 1 та 2 статті 2 коментованого
Закону встановлено, що примусове
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України.

Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України «Про державну виконавчу
службу».

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Згідно пункту 2 частини 2 статті 11
Закону державний виконавець, серед
іншого, здійснює заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення (надалі по тексту - виконавчий
документ), у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

За змістом пункту 4 частини 2 статті 17
вказаного вище Закону підлягають
виконанню державною виконавчою
службою виконавчі листи, що видаються
судами.

Пунктом 1 частини 2 цієї статті Закону
встановлено, що такими документами є:
виконавчі листи, що видаються судами, і
накази господарських судів, у тому
числі на підставі рішень третейського
суду та рішень Міжнародного
комерційного арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті.

Пунктом 4 частини 1 статті 47 Закону
встановлено, що виконавчий документ, на
підставі якого відкрито виконавче
провадження, за яким виконання не
здійснювалося або здійснено частково,
повертається стягувачу у разі, якщо
стягувач перешкоджає провадженню
виконавчих дій або не здійснив
авансування витрат на організацію та
проведення виконавчих дій, авансування
яких передбачено цим Законом,
незважаючи на попередження державного
виконавця про повернення йому
виконавчого документа.

Частина 1 статті 42 вказаного вище
Закону вказує на те, що з метою
забезпечення провадження виконавчих
дій стягувач може за погодженням з
державним виконавцем внести на
відповідний рахунок органу державної
виконавчої служби певну грошову суму
для здійснення необхідних витрат або
покриття їх частини, якщо інше не
передбачено цим Законом.

З аналізу наведених норм слідує, що
державний виконавець у відповідності
до пункту 4 частини 1 статті 47 Закону
України «Про виконавче провадження»
має право пропонувати стягувачу внести
на рахунок державної виконавчої служби
кошти для вчинення виконавчих дій з
метою виконання виконавчого листа.

Пунктом 4 частини 1 статті 47 Закону для
повернення виконавчого провадження
встановлена додаткова умова -
попередження державного виконавця
адресована стягувану про повернення
йому виконавчого документа.

В матеріалах виконавчого провадження
№34233014 відсутнє попередження
відповідача, викладено письмово, про
наступне повернення виконавчого листа.

Наявний у матеріалах справи лист
відповідача від 25.03.2014 року №2251, на
переконання суду, не є попередженням
державного виконавця. Даний лист не
містить будь-якої попереджувальної
інформації, в тому в ньому числі не
роз'яснені наслідки не сплати коштів на
організацію проведення виконавчих дій.

Також, суд зазначає, що частиною 1
статті 42 Закону визначено право
відповідача сплачувати (авансувати)
певну грошову суму для здійснення
необхідних витрат на організацію та
проведення виконавчих дій, а не
обов'язок, як зазначається
відповідачем у письмових запереченнях.

Слід відмітити, що відповідно до
частини 5 статті 63 коментованого
Закону, у разі відсутності документів,
що характеризують об'єкт нерухомості, у
зв'язку з чим його неможливо
підготувати до реалізації,
виготовлення таких документів
здійснюється у встановленому порядку
за рахунок коштів стягувача. У разі,
якщо стягувач у двадцятиденний строк з
дня одержання відповідного
повідомлення державного виконавця не
авансує витрати, пов'язані з
підготовкою документів, що
характеризують об'єкт нерухомості,
арешт з нього знімається.

В матеріалах виконавчого провадження
відсутні будь-які документи, які б
засвідчували вжиття виконавцем дій на
встановлення обставини відсутності чи
наявності документів, що
характеризують об'єкт нерухомості.

Наявність в Реєстрі прав власності на
нерухоме майно інформації про
перебуванні у власності ПАТ
«Івано-Франківська міжгосподарська
спеціалізована пересувна механізована
колона №1» об'єкта нерухомого майна -
адміністративно-виробничих будівель
по вул. Ботанічна 6 у м.
Івано-Франківську свідчить про те, що
реєстрація відповідного об'єкта
здійснена на підставі відповідних
первинних правоустановчих документів,
які характеризують цей об'єкт і його
місцезнаходження.

Отже, відповідач не вживав заходів на
встановлення документації, що
характеризує об'єкт нерухомості.

Згідно частини 1 та 2 статті 58 Закону
визначення вартості майна боржника
проводиться державним виконавцем за
ринковими цінами, що діють на день
визначення вартості майна. Для оцінки
за регульованими цінами, оцінки
нерухомого майна, транспортних
засобів, повітряних, морських та
річкових суден державний виконавець
залучає суб'єкта оціночної
діяльності-суб'єкта господарювання,
який провадить свою діяльність
відповідно до Закону України «Про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні».

У разі якщо визначити вартість майна
(окремих предметів) складно або якщо
боржник чи стягувач заперечує проти
передачі арештованого майна боржника
для реалізації за ціною, визначеною
державним виконавцем, державний
виконавець залучає суб'єкта оціночної
діяльності-суб'єкта господарювання для
проведення оцінки майна. Витрати,
пов'язані з призначенням суб'єкта
оціночної діяльності-суб'єкта
господарювання, несе сторона, яка
оспорює вартість майна, визначену
державним виконавцем.

Норми статті 58 Закону не містять вимог
авансування стягувачем витрат на
проведення експертної оцінки, а тільки
покладає витрати на сторону
виконавчого провадження у випадку не
погодження з проведеною оцінкою майна
державним виконавцем або суб'єктом
оціночної діяльності.

Окрім вказаного, відповідно до норм
статті 48 Закону, постанова про
повернення виконавчого документа
стягувачу затверджується начальником
відділу ДВС, якому підпорядкований
державний виконавець.

Вказане вище свідчить про те, що
відповідачем не дотримано норм частини
1 статті 42, пункту 4 частини 1 статті 47
Закону України «Про виконавче
провадження» при вирішенні питання
щодо наявності підстав для повернення
стягувачу виконавчого документа.

Вчинення дій суб'єктом владних
повноважень і прийняття ним рішень є
способом здійснення власної
компетенції та являє собою процес
реалізації наданих законом функцій
такому суб'єкту владних повноважень.

Відтак, безпідставне повернення
позивачу виконавчого листа, на
переконання суду, є порушення вимог
частини 1 статті 11 Закону в частині не
вжиття належних заходів щодо
примусового виконання виконавчого
листа №2а-6/12/0970 Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
06.08.2012 року про стягнення з ПАТ
Івано-Франківська міжгосподарська
спеціалізована пересувна механізована
колона №1 в дохід державного бюджету
податкового боргу в сумі 600472,77 грн., і як
наслідок - не виконання такого
виконавчого документа.

Частиною 5 статті 124 Конституції
України передбачено, що судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Враховуючи викладене, суд прийшов до
висновку, що дії головного державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Івано-Франківського
міського управління юстиції
Івано-Франківської області Гнатюк В.Я.
щодо примусового виконання
виконавчого листа №2а-6/12/0970, виданого
06.08.2012 року про стягнення з ПАТ
«Івано-Франківська міжгосподарська
спеціалізована пересувна механізована
колона №1» в дохід державного бюджету
податкового боргу в сумі 600472,77 грн. є
неправомірними, а постанову про
повернення виконавчого документа
стягувачу від 27.06.2014 року у виконавчому
провадженні №34233014 слід визнати
протиправною та скасувати.

На підставі статті 124 Конституції
України, керуючись статтями 11, 158 - 163, 167,
181 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати дії головного державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Івано-Франківського
міського управління юстиції
Івано-Франківської області Гнатюк В.Я.
щодо примусового виконання
виконавчого листа №2а-6/12/0970, виданого
06.08.2012 року про стягнення з ПАТ
«Івано-Франківська міжгосподарська
спеціалізована пересувна механізована
колона №1» в дохід державного бюджету
податкового боргу в сумі 600472,77 грн.
неправомірними.

Визнати протиправною та скасувати
постанову відділу державної
виконавчої служби Івано-Франківського
міського управління юстиції
Івано-Франківської області про
повернення виконавчого документа
стягувачу від 27.06.2014 року у виконавчому
провадженні №34233014.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбаченому
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя:
/підпис/ Ю.О.
Бобров

Постанова в повному обсязі складена
21.08.2014 року.