Справа № 804/12075/14
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2014-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2014 р. Справа № 804/12075/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Турової О.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у м. Дніпропетровську
адміністративну справу за позовом
Управління Пенсійного фонду в місті
Нікополі та Нікопольському районі
Дніпропетровської області до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в місті Нікополі
Дніпропетровської області про
зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :

Управління Пенсійного фонду в місті
Нікополі та Нікопольському районі
Дніпропетровської області звернулося
до Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в місті Нікополі
Дніпропетровської області, в якому
просило зобов'язати відповідача
вчинити певні дії, а саме: прийняти до
заліку витрати, на виплату пенсій
особам, які отримують пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві, або
професійного захворювання, які
отримали каліцтво на підприємствах,
розташованих на території країн СНД та
щомісячну цільову допомогу на прожиття
за червень 2014 року у розмірі 202,86 грн.

В обґрунтування пред'явлених позовних
вимог позивач посилався на те, що
відповідач всупереч вимогам Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" від
23 вересня 1999 року №1105-14, Порядку
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженого
постановою Правління Пенсійного фонду
України та Правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань від 04 березня 2003 року № 5-4/4,
безпідставно відмовляється включити
суми вказаних витрат позивача до актів
щомісячної звірки.

Позивач про час, дату та місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином, проте у судове засідання не
з'явився, надав суду клопотання про
розгляд справи за його відсутності в
порядку письмового провадження та
просив задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі.

Відповідач також був належним чином
повідомлений про час, дату та місце
розгляду справи, у судове засідання не
з'явився, надав суду клопотання про
розгляд справи за його відсутності в
порядку письмового провадження та
заперечення на позовну заяву, в яких
просив суд відмовити у задоволенні
позову.

В запереченнях посилався на те, що
єдиним законодавчим актом, яким
врегульовано відшкодування Фондом
витрат Пенсійного фонду України на
виплату пенсій по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, є Порядок відшкодування
Фондом Пенсійному Фонду України
витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, затверджений постановою
ППФУ та Фонду від 04.03.03 №5-5/4. Зазначеним
Порядком передбачено механізм
проведення відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань Пенсійному фонду витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, в основу
якого покладено відшкодування витрат
та здійснення відповідних розрахунків
між фондами на централізованому рівні
у добровільному порядку, при цьому
встановлене правило підписання актів
звірки розрахунків передбачає
відсутність спору з цього питання між
сторонами. Крім того вказаним Порядком
не передбачено такий спосіб захисту
прав позивача як зобов'язання
відповідача підписати акти звірки,
тому позивачем обрано не вірний спосіб
захисту, що також є підставою для
відмови у задоволенні позовних вимог.
Щодо зобов'язання включити до заліку
витрати, понесені позивачем на виплату
і доставку пенсій особам, які отримали
травму на території колишнього СРСР та
країн СНД відповідач зазначав, що ці
особи, хоча і переїхали на постійне
проживання до України, але вони не є
застрахованими особами в Україні, за
них не сплачувались страхові внески до
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України, тому
у Фонду немає підстав відшкодовувати
виплачені їм пенсії. Також
відповідачем зазначалося, що ним не
було прийнято до заліку суми витрат на
виплату пенсій пенсіонерам, в яких акти
форми Н-1 не відповідають вимогам
законодавства.

Зважаючи на вимоги ч.4 ст.122 та ч.6 ст.128
КАС України, суд розглянув дану справу
в порядку письмового провадження за
наявними у справі доказами, оскільки не
вбачає потреби заслуховувати свідків
та експертів.

Дослідивши матеріали справи та надані
сторонами докази, проаналізувавши
зміст норм матеріального та
процесуального права, які регулюють
спірні правовідносини, суд приходить
до висновку, що адміністративний позов
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
Управлінням Пенсійного фонду в місті
Нікополі та Нікопольському районі
Дніпропетровської області у червні 2014
року було проведено виплату пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

При цьому, відповідно до акту
щомісячної звірки витрат по особових
справах потерпілих, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, за червень 2014 року, а
також таблиці розбіжностей до цього
акту, підписаного сторонами,
відповідач суми витрат по пенсіям
потерпілих, які отримали травму на
території колишнього СРСР, а також суми
витрат на виплату пенсій пенсіонерам, в
яких акти форми Н-1 не відповідають
вимогам законодавства, за червень 2014
року у загальній сумі 202,86грн. до заліку
для відшкодування цих витрат не
прийняв (а.с.13-14).

Вирішуючи питання про те, чи повинні
органи Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України
відшкодовувати органам Пенсійного
Фонду України витрати на виплату і
доставку пенсії особам, які отримують
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, які
отримали каліцтво на підприємствах,
розташованих на території країн СНД та
щомісячну цільову допомогу на
прожиття, суд виходить з наступного.

Статтею 1 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14 січня 1998
року № 16/98-ВР (далі - Основи)
встановлено, що загальнообов'язкове
державне соціальне страхування - це
система прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Основ залежно
від страхового випадку є такі види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття;
інші види страхування, передбачені
законами України. Відносини, що
виникають за зазначеними у частині
першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

За пенсійним страхуванням згідно зі
статтею 25 Основ надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: пенсії за віком, по
інвалідності внаслідок загального
захворювання (в тому числі каліцтва, не
пов'язаного з роботою, інвалідності з
дитинства); пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, крім передбачених
пунктом 4 цієї статті; медичні
профілактично-реабілітаційні заходи;
допомога на поховання пенсіонерів.
Відповідно до пункту четвертого цієї
статті за страхуванням від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: профілактичні заходи по
запобіганню нещасним випадкам на
виробництві та професійним
захворюванням; відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого; допомога
по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Пунктом 5 частини першої статті 24
Закону України № 1105-XIV «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (далі - Закон України №
1105-XIV) Фонд зобов'язано співпрацювати з
фондами з інших видів соціального
страхування у фінансуванні заходів,
пов'язаних з матеріальним
забезпеченням та наданням соціальних
послуг застрахованим, у кожному
конкретному випадку спільно приймаючи
рішення щодо того, хто з них братиме
участь у фінансуванні цих заходів.

Перелік соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом, передбачений статтею 21 Закону
України № 1105-XIV.

Відповідно до цієї статті Фонд
зобов'язаний у встановленому законом
порядку своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
здоров'я, в тому числі пенсії по
інвалідності від трудового каліцтва
або професійного захворювання та
пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, у разі
настання страхового випадку.

Частиною 2 статті 24 Закону № 1105-XIV
встановлено, що у разі якщо після
призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків і страховиками з інших видів
соціального страхування виникають
спори щодо понесених витрат, виплата
здійснюється страховиком, до якого
звернувся застрахований. При цьому
страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Приписи цієї статті кореспондуються з
положеннями статті 26 Основ.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України №
1105-XIV особи, право яких на отримання
відшкодування шкоди раніше було
встановлено згідно із законодавством
СРСР або законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

При цьому право на таке забезпечення,
яке встановлене в Україні, не залежить
від того, у якій з колишніх республік
СРСР стався нещасний випадок на
виробництві з застрахованою особою або
виникло професійне захворювання,
пов'язане з виконанням нею трудових
обов'язків.

Згідно пп."а" ст.27 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" встановлено, що
громадянам України - переселенцям з
інших держав, які не працювали в
Україні, пенсії по інвалідності
внаслідок трудового каліцтва або
професійного захворювання
призначаються незалежно від стажу
роботи.

Відповідно до ст.1 Угоди про гарантії
прав громадян держав - учасниць
Співдружності Незалежних Держав у
сфері пенсійного забезпечення від 13
березня 1992 року пенсійне забезпечення
громадян держав - учасниць даної угоди
та членів їх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території
якої вони проживають.

Так,ст. ст. 3, 5 цієї ж Угоди визначено, що
усі витрати, пов'язані із здійсненням
пенсійного забезпечення за цією
Угодою, несе держава, що надає
забезпечення. Взаємні розрахунки не
проводяться, якщо інше не передбачено
двосторонніми угодами. При цьому дана
Угода поширюється на всі види
пенсійного забезпечення громадян, які
встановлені або будуть встановлені
законодавством держав-учасниць Угоди.

Таким чином, страховиком, який має
виплачувати пенсію по інвалідності
особі, яка стала інвалідом від
нещасного випадку на виробництві на
території колишніх республік СРСР, а в
разі виплати такої органами Пенсійного
фонду України - відшкодувати
останньому витрати, є Фонд соціального
страхування від нещасних випадків.

Отже, в силу приписів п.4 Порядку, Закону
України № 1105-XIV та Угоди про гарантії
прав громадян держав учасниць
Співдружності Незалежних держав в
галузі пенсійного забезпечення від 13
березня 1992 року у Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань наявний обов'язок з
відшкодування Пенсійному фонду витрат
на виплату і доставку пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві, що відповідає
правовій позиції Верховного Суду
України, неодноразово висловленій у
спорах цієї категорії (постанова від
12.06.2012р. у праві №21-165а12).

Однак, у даному разі позивачем
безпосередньо заявлено позовні вимоги
щодо зобов'язання відповідача прийняти
до заліку витрати, на виплату пенсій
особам, які отримують пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві, або
професійного захворювання, які
отримали каліцтво на підприємствах,
розташованих на території країн СНД та
щомісячну цільову допомогу на прожиття
за червень 2014 року у розмірі 202,86 грн.

Проаналізувавши наведені позовні
вимоги, суд приходить до висновку, що
обраний позивачем спосіб захисту
(відновлення) порушеного права є таким,
що не відповідає змісту прав
Управління Пенсійного фонду України
відносно відшкодування понесених ним
витрат.

Порядок відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затверджений постановою
Правління Пенсійного фонду України та
Правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань від 4 березня 2003 р. № 5-4/4, не
врегульовує спірних відносин, які
виникли у цьому випадку, оскільки
встановлене ним правило щодо
підписання актів звірки розрахунків
підлягає застосуванню лише при
відсутності спору.

У разі наявності спору та незгоди на
підписання актів звірки розрахунків з
боку Фонду вимоги про стягнення таких
сум мають вирішуватись у судах
адміністративної юрисдикції, шляхом
пред'явлення позову про стягнення цих
сум, а не шляхом пред'явлення вимог про
зобов'язання включити до акту
щомісячної звірки.

Таку ж позицію займає і Верховний суд
України, зокрема у постановах від 20
березня 2007 року (справи № 21-897во06 та №
21-1087во06), а також у постанові від 06
червня 2011 року (справа №21-116а11) та від 20
червня 2011 року.

Таким чином, позивач обрав не вірний
спосіб захисту своїх порушених прав, а
тому суд приходить до висновку, що
пред'явлений Управлінням Пенсійного
фонду в місті Нікополі та
Нікопольському районі
Дніпропетровської області позов
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 122, 160-162, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

п о с т а н о в и в :

У задоволенні адміністративного
позову Управління Пенсійного фонду в
місті Нікополі та Нікопольському
районі Дніпропетровської області до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в місті Нікополі
Дніпропетровської області про
зобов'язання вчинити певні дії -
відмовити у повному обсязі.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в порядку та у
строки, встановлені ст. 186 цього Кодексу
до Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Суддя О.М. Турова