Справа № 872/12573/13
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"08" липня 2014 р. справа № 808/5377/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко
О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко
В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання
Чепурко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Державної
податкової інспекції у
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя Запорізької області
Державної податкової служби

на постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 12.07.2013 р. у
справі № 808/5377/13-а

за позовом Приватного підприємства
"Стандарт Комплект"

до Державної податкової інспекції у
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя Запорізької області
Державної податкової служби

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

встановив:

У червні 2013 року позивач звернувся до
суду першої інстанції з позовом, в
якому просив:визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення № від
24.05.2013р. згідно якого позивачу
визначено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 1666,20 грн. 25 коп. в тому
числі за основним платежем - 1333 грн., за
штрафними (фінансо вими) санкціями -
333,25 грн.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 12.07.2013 р.
позов задоволено, а саме визнано
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення від 24.05.2013 р.
№, прийняте Державною податковою
інспекцією у Орджонікідзевському
районі м. Запоріжжя Державної
податкової служби, яким Приватному
підприємству «Стандарт Комплект»
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на
загальну суму 1666.25 грн., з яких за
основним платежем - 1333 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями - 333,25
грн.

Постанова мотивована тим, що реальний
характер господарських операцій ПП
"Стандарт Комплект" та ТОВ "Рангоут"
підтверджується первинними
документами, на час розгляду справи,
рішень суду, яким було надано правову
оцінку взаємовідносинам позивача з ТОВ
"Рангоут" чи спростовувало факт
реальності виконання договору
поставки між позивачем та ТОВ "Рангоут"
прийнято не було, тому позивачем
правомірно включено 1333 грн. до
податкового кредиту.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач оскаржив
її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та відмовити

позивачу у задоволенні позову.

Позивач надіслав апеляційному суду
заперечення в яких просить залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Позивач та відповідач, належним чином
повідомлені про дату, час та місце
розгляду справи, у судове засідання не
з'явилися, що не перешкоджає розгляду
справи.

Заслухавши представників сторін,
дослідивши докази, наявні в матеріалах
справи, перевіривши в межах доводів
апеляційної скарги дотримання судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, апеляційний суд
дійшов висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
знайшло своє підтвердження під час
розгляду апеляційної скарги, що на
підставі наказу відповідача від 24.04.2013
р. №558 в період з 24.04.2013 р. по 30.04.2013 р.
відповідачем була проведена
документальна позапланова виїзна
перевірка позивача з питань
взаємовідносин з ТОВ «Рангоут» за
період з 01.01.2010 р. по 31.12.2012 р., за
результатами якої складено Акт
перевірки.

Під час перевірки відповідачем було
встановлено порушення позивачем вимог
пп. 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 та п. 201.10 ст. 201
Податкового кодексу України, внаслідок
чого занижено суму ПДВ, яка підлягає
сплаті до бюджету, у розмірі 1333 грн. за
грудень 2011 р.

Висновки відповідача ґрунтуються, на
тому, що позивач включив до податкового
кредиту 1333 грн. за податковою накладною
від 09.12.2011 року, видану ТОВ "Рагноут" за
нікчемним правочином.

До висновку про нікчемність правочину
відповідач дійшов виходячи з
наступного.

Відповідно до постанови слідчого ОВС
СУ ДПС у Запорізькій області від 10.09.2012
року у кримінальній справі № 891201
засновником створено фіктивне
підприємство ТОВ "Рангоут" з метою
використання його для формування
податкового кредиту підприємствам
контрагентам, переведення
безготівкових грошових коштів у
готівкові.

У ТОВ «Рангоут» відсутні складські
приміщення, виробничі потужності для
здійснення будь-якого виду діяльності.

Правочин позивача з ТОВ "Рагноут" не
спрямований на реальне настання
правових наслідків, має безтоварний
характер.

На підставі Акту перевірки
відповідачем було прийнято податкове
повідомлення-рішення від 24.05.2013 р. №
, яким позивачу було збільшено
суму грошового зобов"язання з податку
на додану вартість в сумі 1666.20 грн., з
яких 1333 грн. - за основним платежем, 333.25
грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
неправомірність рішення відповідача, з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
09.12.2011 р. між позивачем та ТОВ «Рангоут»
було укладено договір №091201 на поставку
товару.

На виконання договору ТОВ «Рангоут»
поставило на склад позивача товар
(ремінь модульн. (зубч.) СБ 4-200-160 - 2 шт.
ремінь модульн. (зубч.) СБ 4-200-45 - 1 шт.). За
наслідками виконання поставки товару
ТОВ «Рангоут» видано позивачу
податкову накладну від 09.12.2011 р. №46 на
суму 8000 грн. у тому числі ПДВ у сумі 1333,33
грн. та видаткову накладну від 09.12.2011 р.
№ РН-091201 на зазначену суму.

Розрахунок із ТОВ «Рангоут» за
виконання зазначеного договору
здійснювався у безготівковій формі,
шляхом переказу коштів на банківський
рахунок ТОВ «Рангоут», що
підтверджується платіжним дорученням
№859 від 09.12.2011 р. Позивач розрахувався
за поставлений товар у повному обсязі.

За період з 01.01.2010 р. по 31.12.2012 р. позивач
задекларував податковий кредит з
податку на додану вартість на загальну
суму 653155 грн., в тому числі по операціях
з ТОВ «Рангоут» за грудень 2011 ПДВ у сумі
1333 грн.

Відповідно до наявного в матеріалах
справи інвентаризаційного опису
станом на 20.06.2013 р. в основному складі
позивача знаходився товар, який
отримано від ТОВ «Рангоут», що
підтверджує факт поставки на склад
позивача товару та спростовує факт
безтоварності операції.

З акту перевірки вбачається, що ТОВ
«Рангоут» перебувало на час здійснення
господарських операцій на податковому
обліку. Податковий кодекс України не
ставить в залежність виникнення у
платника податку на додану вартість
права на податковий кредит від
дотримання вимог податкового
законодавства іншим суб'єктом
господарювання.

Судова практика вирішення податкових
спорів виходить з презумпції
добросовісності платника, яка презюмує
економічну виправданість дій платника,
що мають своїм наслідком отримання
податкової вигоди, та достовірність
відомостей у бухгалтерській та
податковій звітності платника. Доводи
ж податкового органу про отримання
платником необґрунтованої податкової
вигоди мають ґрунтуватись на
сукупності доказів, що безспірно
підтверджують існування обставин, які
виключають право платника, зокрема, на
формування валових витрат та
податкового кредиту.

З огляду на діюче податкове
законодавство про відсутність
реального характеру відповідних
операцій можуть свідчити підтверджені
доказами доводи податкового органу,
зокрема, про наявність таких обставин:

- неможливість здійснення платником
податку зазначених операцій з
урахуванням часу, місця знаходження
майна або обсягу матеріальних
ресурсів, економічно необхідних для
виробництва товарів, виконання робіт
або послуг, нездійснення особою, яка
значиться виробником товару,
підприємницької діяльності,
відсутність у платника податку
необхідних умов для досягнення
результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності в силу відсутності
управлінського або технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів, облік для цілей
оподаткування тільки тих
господарських операцій, які
безпосередньо пов'язані з виникненням
права на податковий кредит або
бюджетне відшкодування, якщо для
даного виду діяльності також потрібне
здійснення і облік інших господарських
операцій, здійснення операцій з
товарно-матеріальними цінностями, які
не вироблялися або не могли бути
вироблені в обсязі, зазначеному
платником податку в документах обліку.

Крім того, слід зазначити, що
законодавством не пред'являються
вимоги до суб'єктів підприємництва
стосовно кількості працівників у штаті
підприємства, наявності тих чи інших
основних фондів, зокрема, складських
приміщень, транспортних засобів, тощо,
для здійснення господарської
діяльності, отже на його
правосуб'єктність та статус платника
податків це жодним чином не впливає.
Проте, податковий орган має довести, що
відсутність таких ресурсів
унеможливила в кожному конкретному
випадку реальне виконання правочину.
Таких доказів суду не надано.

Згідно висновків Акту перевірки
правочини, вчинені позивачем,
відповідач кваліфікує як такі, що не
направлені на реальне настання
правових наслідків, а отже визнає їх
нікчемними. Проте, за приписами ст. 234 ЦК
України правочин, який вчинено без
наміру створення правових наслідків, є
фіктивним. Фіктивний правочин
визнається недійсним судом. Між тим,
відповідач не наведено посилань на
судові рішення щодо недійсності
вчинених позивачем правочинів як
фіктивних або інших доказів щодо
фіктивності здійснюваної позивачем
діяльності. Таким чином, відповідач
невірно застосовує норми чинного
законодавства України в частині
кваліфікації вчинених позивачем
правочинів. Наявність ознак
фіктивності правочину є лише підставою
для визнання його недійсним в судовому
порядку.

Відповідно ст. 228 ЦК України (в редакції,
що діяла з 01.01.2011 року), правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.
Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним. У разі
недодержання вимоги щодо
відповідності правочину інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам такий правочин може бути
визнаний недійсним. Тобто,
законодавець з 01.01.2011 року виключив
правочини, які були укладені з метою
суперечною інтересам держави та
суспільства, з кола нікчемних
правочинів і відніс такі правочини до
оспорюваних.

В основу доводів відповідача покладено
те, що згідно постанови від 10.09.2012 р. в
провадженні слідчого ОВС СУ ДПС в
Запорізькій області знаходиться
кримінальна справа №891201, порушена щодо
засновника ТОВ «Рангоут» ОСОБА_1 за
фактом ведення та сприяння у веденні
фіктивного підприємництва.

На час розгляду справи судом першої
інстанції рішення по кримінальній
справі прийнято не було.

Неприпустимість притягнення до
відповідальності одного суб'єкта
господарювання за неправомірні дії
іншого підтверджується практикою
Європейського Суду з прав людини. Так, в
пункті 7.1 рішення у справі «Булвес» АД
проти Болгарії» Європейський Суд з
прав людини дійшов такого висновку:
«...Суд вважає, що компанія-заявник не
повинна нести відповідальність за
наслідки невиконання постачальником
його обов'язків щодо своєчасного
декларування ПДВ і, як наслідок,
сплачувати ПДВ повторно разом із пенею.
Суд вважає, що такі вимоги
прирівнюються до надзвичайного
обтяження для компанії-заявника, що
порушило справедливий баланс, який
повинен був підтримуватися між
вимогами загальних інтересів та
вимогами захисту права власності».

Вищенаведений висновок Європейський
Суд з прав людини повторно підтвердив у
рішенні по справі «Бізнес Сепорт
Сентре проти Болгарії», пунктом 23 якого
зазначено, що у разі виявлення
податковими органами невиконання
постачальником своїх обов'язків як
платника ПДВ, вони могли б розпочати
податкову перевірку цього
постачальника, з тим щоб стягнути з
нього належні платежі та штрафні
санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого
впливу на оподаткування
організації-заявника (Бізнес Сепорт
Сентре) це не мало б.

Отже, Європейський Суд з прав людини
чітко визначає правило індивідуальної
відповідальності платника податків.
Тобто, добросовісний платник податків
не має зазнавати негативних наслідків
через порушення законодавства його
контрагентом.

У разі наявності у державних органів
інформації про зловживання в системі
оподаткування конкретною компанією,
вони повинні застосовувати відповідні
заходи саме до цього суб'єкта, а не
розповсюджувати негативні наслідки на
інших осіб при відсутності зловживання
з їх боку (Рішення Європейського суду з
прав людини від 09.01.2007 року у справі
«Інтерсплав проти України»).

Рішення Європейського Суду з прав
людини згідно з статтею 17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
Суду з прав людини» мають в Україні
значення джерела права. Більше того,
частина друга статті 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
вимагає врахування практики
Європейського Суду з прав людини при
вирішенні адміністративних справ.

Податковим кодексом України або ж
іншим нормативно-правовим актом не
встановлено будь-яких обмежень, ніж
наявність належним чином оформленої
податкової накладної, щодо включення
до податкового кредиту суми сплаченого
податку, не встановлено обов'язку для
позивача здійснювати контроль за
веденням господарської діяльності та
зобов'язань сплати податку до бюджету
контрагентами.

Доводи апеляційної скарги суперечать
матеріалами справи, та не спростовують
висновків суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів
доходить висновку, що суд першої
інстанції об'єктивно, повно, всебічно
дослідив обставини, які мають суттєве
значення для вирішення справи, та
ухвалив судове рішення без порушення
норм матеріального і процесуального
права; доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а тому постанову слід
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя Запорізької області
Державної податкової служби залишити
без задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 12.07.2013 р. у
справі № 808/5377/13-а залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України в
порядку та строки, визначені ст. 212
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
О.М. Панченко

Суддя:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун