Справа № 826/8266/14
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2014-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 липня 2014 року № 826/8266/14

Окружний адміністративний суд
міста Києва у складі колегії суддів:
головуючого судді Гарника К.Ю., суддів
Катющенко В.П., Саніна Б.В., розглянувши
у письмовому провадженні
адміністративну справу

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до
Міністерства доходів і зборів України
про зобов'язання вчинити дії В С Т А
Н О В И В:

11 червня 2014 року (відповідно до
відмітки служби діловодства суду)
Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
(далі по тексту - позивач) звернувся до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з адміністративним позовом
до Міністерства доходів і зборів
України (далі по тексту - відповідач) в
якому просить суд: зобов'язати
Міністерство доходів і зборів України
провести перевірки скарг позивача від
23 січня 2014 року та від 05 березня 2014 року
щодо законності вимоги Корюківської
ОДПІ від 21 листопада 2013 року
та надати обґрунтовану відповідь.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 17 червня 2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі № 826/8266/14,
закінчено підготовче провадження та
призначено до розгляду у судовому
засіданні на 07 липня 2014 року, яке
відкладалось на 16 липня 2014 року у
зв'язку з необхідністю отримання
додаткових доказів по справі.

У судове засідання 16 липня 2014 року
позивач не з'явився, просив суд
розглянути справу без його участі,
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі.

При цьому, у судовому засіданні 16 липня
2014 року визнано поважними причини
пропуску строку звернення до суду,
оскільки встановлено, що ухвалою
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 30 травня 2014 року
повернуто Фізичній особі - підприємцю
ОСОБА_1 у зв'язку з не усуненням
недоліків позовної заяви.

Керуючись приписами частини 4 статті 122
та частини 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, надавши можливість присутнім
учасникам судового розгляду у повній
мірі реалізувати свої процесуальні
права, та враховуючи відсутність
потреби заслухати свідка чи експерта,
суд завершив розгляд справи в порядку
письмового провадження.

Після розгляду адміністративного
позову та доданих до нього матеріалів,
всебічного і повного встановлення всіх
фактичних обставин, на яких
ґрунтується позов, об'єктивної оцінки
доказів, що мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, колегія суддів зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать, що
Корюківською ОДПІ сформовано та
надіслано рекомендованим листом із
повідомленням про вручення Фізичній
особі - підприємцю ОСОБА_1 вимогу від 21
листопада 2013 року № Ф-21У про сплату
боргу по єдиному внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 851,31 грн.

Не погоджуючись із вищевказаною
вимогою, позивач звернувся із скаргою
від 04 грудня 2013 року.

За результатом розгляду скарги
позивача, рішенням Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України від 30 грудня 2013 року №
629/І/25-01-10-05-15 вимогу Корюківською ОДПІ
від 21 листопада 2013 року № Ф-21У залишено
без змін, скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 - без задоволення.

23 січня 2014 року позивач звернувся до
Міністерства доходів і зборів України
із повторною скаргою на вимогу
Корюківською ОДПІ від 21 листопада 2013
року № Ф-21У, яка рішенням Міністерства
доходів і зборів України від 24 лютого
2014 року № 1152/І/99-99-10-01-07-15 - залишена без
розгляду у зв'язку з пропуском строку
звернення із повторною скаргою.

Листом від 05 березня 2014 року позивач
звернувся із скаргою до Міністерства
доходів і зборів України, в якому
просив вважати поважними причини
пропуску строку звернення із повторною
скаргою та поновити строк.

Проте, згідно листа Міністерства
доходів і зборів України від 27 березня
2014 року № 1815/І/99-99-10-10-01-07-15 позивачу
відмовлено у поновленні строків
звернення із повторною скаргою із
посиланням на Порядок розгляду
органами доходів і зборів скарг на
вимоги про сплату недоїмки зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування та на
рішення про нарахування пені та
накладення штрафу, затвердженого наказ
Міністерства доходів і зборів України
від 09 вересня 2013 року № 452.

Таким чином, в даному провадженні
позивач просить суд зобов'язати
Міністерство доходів і зборів України
провести перевірки скарг позивача від
23 січня 2014 року та від 05 березня
2014 року щодо законності вимоги
Корюківської ОДПІ від
21 листопада 2013 року та надати
обґрунтовану відповідь.

Окружний адміністративний суд міста
Києва не погоджується із такими
доводами позивача з огляду на наступне.

Одним із основних прав платників
податків, закріплених у статті 17
Податкового кодексу України, є право
оскаржувати в порядку, встановленому
цим Кодексом, рішення, дії
(бездіяльність) контролюючих органів
(посадових осіб), а також надані
контролюючими органами роз'яснення.

Підпунктом 14.1.7. пункту 14.1. статті 14
Податкового кодексу України визначено,
що оскарженням рішень контролюючих
органів є оскарження платником податку
податкового повідомлення-рішення про
визначення сум грошового зобов'язання
платника податків або будь-якого
рішення контролюючого органу в порядку
і строки, які встановлені цим Кодексом
за процедурами адміністративного
оскарження, або в судовому порядку.

Відповідно до пунктів 56.1 - 56.3 статті 56
Податкового кодексу України рішення,
прийняті контролюючим органом, можуть
бути оскаржені в адміністративному або
судовому порядку.

У разі коли платник податків вважає, що
контролюючий орган неправильно
визначив суму грошового зобов'язання
або прийняв будь-яке інше рішення, що
суперечить законодавству або виходить
за межі повноважень контролюючого
органу, встановлених цим Кодексом або
іншими законами України, він має право
звернутися до контролюючого органу
вищого рівня із скаргою про перегляд
цього рішення.

Скарга подається до контролюючого
органу вищого рівня у письмовій формі
(за потреби - з належним чином
засвідченими копіями документів,
розрахунками та доказами, які платник
податків вважає за потрібне надати з
урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44
цього Кодексу) протягом 10 календарних
днів, що настають за днем отримання
платником податків податкового
повідомлення-рішення або іншого
рішення контролюючого органу, що
оскаржується.

Під час процедури адміністративного
оскарження обов'язок доведення того, що
будь-яке нарахування, здійснене
контролюючим органом у випадках,
визначених цим Кодексом, або будь-яке
інше рішення контролюючого органу є
правомірним, покладається на
контролюючий орган.

Обов'язок доведення правомірності
нарахування або прийняття будь-якого
іншого рішення контролюючим органом у
судовому оскарженні встановлюється
процесуальним законом.

Відповідно до пункту 56.6. статті 56
Податкового кодексу України у разі
коли контролюючий орган приймає
рішення про повне або часткове
незадоволення скарги платника
податків, такий платник податків має
право звернутися протягом 10
календарних днів, наступних за днем
отримання рішення про результати
розгляду скарги, зі скаргою до
контролюючого органу вищого рівня.

Пунктом 56.8. статті 56.8. Податкового
кодексу України визначено, що
контролюючий орган, який розглядає
скаргу платника податків, зобов'язаний
прийняти вмотивоване рішення та
надіслати його протягом 20 календарних
днів, наступних за днем отримання
скарги, на адресу платника податків
поштою з повідомленням про вручення
або надати йому під розписку.

Відповідно до пункту 4.1. Порядок
розгляду органами доходів і зборів
скарг на вимоги про сплату недоїмки зі
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та на рішення
про нарахування пені та накладення
штрафу, затвердженого наказ
Міністерства доходів і зборів України
від 09 вересня 2013 року № 452 (далі по
тексту - Порядок № 452) орган доходів і
зборів, який розглядає скаргу платника
єдиного внеску, зобов'язаний прийняти
вмотивоване рішення та надіслати його
платнику єдиного внеску протягом 30
календарних днів, наступних за днем
отримання скарги, на адресу платника
єдиного внеску поштою з повідомленням
про вручення або надати йому під
розписку. Якщо протягом цього строку
вмотивоване рішення органом доходів і
зборів не надсилається платнику
єдиного внеску, така скарга вважається
повністю задоволеною на користь
платника єдиного внеску.

Матеріали справи свідчать, що листом
Міністерства доходів і зборів України
від 24 лютого 2014 року №
1152/І/99-99-10-01-07-15 залишено без розгляду
повторну скаргу позивача від 23 січня 2014
року (вх. № /657/ФОП від 28 січня 2014 року), у
зв'язку з пропуском строку звернення,
про що повідомлено позивача.

Згідно наданих позивачем матеріалів
справи, вищезазначений лист
направлений на адресу позивача
рекомендованим листом із
повідомленням про вручення 24 лютого 2014
року.

Таким чином, відповідачем виконано
покладений обов'язок здійснення
розгляду скарг платника єдиного
внеску, прийняття вмотивованого
рішення та надіслання його платнику
єдиного внеску протягом 30 календарних
днів, наступних за днем отримання
скарги, на адресу платника єдиного
внеску поштою з повідомленням про
вручення або надати йому під розписку.

Щодо доводів позивача про
необґрунтованість висновків
Міністерства доходів і зборів України
про пропуск строку звернення із
повторною скаргою, суд зазначає
наступне.

За своєю правовою природою, відповідно
до норм чинного законодавства,
повноваження Міністерства доходів і
зборів України щодо розгляду скарг з
приводу оскарження платником податку
податкового повідомлення-рішення про
визначення сум грошового зобов'язання
платника податків або будь-якого
рішення контролюючого органу в за
процедурами адміністративного
оскарження є дискреційними
повноваженнями та виключною
компетенцією уповноваженого органу, в
даному випадку - Міністерства доходів і
зборів України.

Як випливає зі змісту Рекомендації
Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2
стосовно здійснення адміністративними
органами влади дискреційних
повноважень, прийнятої Комітетом
Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді під
дискреційним повноваженням слід
розуміти повноваження, яке
адміністративний орган, приймаючи
рішення, може здійснювати з певною
свободою розсуду - тобто, коли такий
орган може обирати з кількох юридично
допустимих рішень те, яке він вважає
найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи
рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень на відповідність
закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям, не втручається у дискрецію
(вільний розсуд) суб'єкта владних
повноважень поза межами перевірки за
названими критеріями. Завдання
адміністративного судочинства полягає
не у забезпеченні ефективності
державного управління, а в
гарантуванні дотримання прав та вимог
законодавства, інакше було б порушено
принцип розподілу влади.

Суд звертає увагу, що перевіряючи
правомірність розгляду скарг,
адресованих Міністерству доходів і
зборів України, суд досліджує
дотримання суб'єктом владних
повноважень порядку та строків
розгляду скарги та надання відповіді,
проте висновки, що викладені у
відповідних рішеннях є дискреційними
повноваженнями та виключною
компетенцією у Міністерства доходів і
зборів України.

Враховуючи, що судом встановлено
дотримання суб'єктом владних
повноважень порядку та строків
розгляду скарги та надання відповіді, з
урахуванням принципу розподілу влади,
який заперечує надання
адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень, ключовим завданням якого
є здійснення правосуддя, а тому,
позовна вимога про визнання поважним
причини пропуску строку звернення до
Міністерства доходів і зборів України
та зобов'язання Міністерства доходів і
зборів України провести перевірки
скарг позивача від 23 січня 2014 року щодо
законності вимоги Корюківської ОДПІ
від 21 листопада 2013 року та
надати обґрунтовану відповідь
розцінюється Окружним
адміністративним судом м. Києва саме як
втручання в дискреційні повноваження
відповідача та виходить за межі
завдань адміністративного
судочинства, а тому, на думку суду,
задоволена бути не може.

При цьому, позивачем також заявлено
вимогу про зобов'язання Міністерства
доходів і зборів України провести
перевірки скарги позивача від 05
березня 2014 року щодо законності вимоги
Корюківської ОДПІ від 21 листопада 2013
року.

Закон України «Про звернення громадян»
регулює питання практичної реалізації
громадянами України наданого їм
Конституцією України права вносити в
органи державної влади, об'єднання
громадян відповідно до їх статуту
пропозиції про поліпшення їх
діяльності, викривати недоліки в
роботі, оскаржувати дії посадових осіб,
державних і громадських органів. Закон
забезпечує громадянам України
можливості для участі в управлінні
державними і громадськими справами,
для впливу на поліпшення роботи
органів державної влади і місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, для відстоювання своїх прав
і законних інтересів та відновлення їх
у разі порушення.

Відповідно до статті 14 Закону України
«Про звернення громадян» органи
державної влади і місцевого
самоврядування, підприємства,
установи, організації незалежно від
форм власності, об'єднання громадян,
посадові особи зобов'язані розглянути
пропозиції (зауваження) та повідомити
громадянина про результати розгляду.

Статтею 20 цього Закону встановлено, що
звернення розглядаються і вирішуються
у термін не більше одного місяця від
дня їх надходження, а ті, які не
потребують додаткового вивчення, -
невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти
днів від дня їх отримання. Якщо в
місячний термін вирішити порушені у
зверненні питання неможливо, керівник
відповідного органу, підприємства,
установи, організації або його
заступник встановлюють необхідний
термін для його розгляду, про що
повідомляється особі, яка подала
звернення. При цьому загальний термін
вирішення питань, порушених у
зверненні, не може перевищувати сорока
п'яти днів.

Відповідно, матеріали справи свідчать,
що відповідь на звернення позивача від
05 березня 2014 року надано
Міністерством доходів і збрів України
листом від 27 березня 2014
року.

При цьому, вищезазначеним листом
роз'яснено позивачу право оскаржити
вимогу Корюківською ОДПІ від 21
листопада 2013 року № Ф-21У у судовому
порядку, оскільки Порядком №452 не
передбачено порядку поновлення
строків на адміністративне оскарження.

За таких обставин вбачається, що
відповідач приділив належну увагу
зверненню позивача, зокрема, надав
відповідь у встановлені строки, у якій
проінформував позивача про право
оскарження у судовому порядку, тобто
діяв правомірно та в межах повноважень,
а тому підстави вважати права позивача
порушеними, так само як і для
задоволення позову в цій частині, -
відсутні.

Підсумовуючи викладене, суд
зазначає, що порядок адміністративного
оскарження рішень контролюючих
органів є правом позивача, а не
обов'язком, відтак його звернення із
скаргами до Головного управління
Міндоходів у міста Києві та
Міністерства доходів і зборів України
та отримання відмови у їх задоволенні,
не свідчить про порушення його прав та
інтересів у сфері публічно-правових
відносин і не перешкоджає останньому
звернутись із аналогічними вимогами до
суду.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 69
Кодексу адміністративного судочинства
України доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, та
враховуючи всі наведені обставини,
Окружний адміністративний суд міста
Києва, з урахуванням вимог
встановлених частиною другою статті 19
Конституції України та частиною
третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, виходячи з аналізу положень
чинного законодавства та доказів,
наявних у матеріалах справи, вважає
адміністративний позов таким, що не
підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись
статями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили в
строки та порядку, встановленому
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України. Постанова може
бути оскаржена до суду апеляційної
інстанції за правилами, встановленими
статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
К.Ю. Гарник

Судді
В.П. Катющенко

Б.В. Санін