Справа № 2а-7850/12/1370
Суддя: Большакова О.О.
Дата ухвалення: 2014-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

21 серпня 2014 року Справа № 876/998/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

головуючого - судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я. ,

з участю секретаря судового засідання
Баранкевич А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у Сихівському районі м.Львова
Львівської області Держвної
податкової служби на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 14 грудня 2012
року в адміністративній справі за
позовом приватного підприємства
«Мозаїка» до Державної податкової
інспекції у Сихівському районі м.
Львова Львівської області Державної
податкової служби про визнання
неправомірними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Приватне підприємство «Мозаїка»
звернулось до Львівського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Сихівському районі м. Львова
Львівської області ДПС (далі - ДПІ в
Сихівському районі м. Львова) про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №
НОМЕР_1 від 22.06.2012 р., № НОМЕР_2 від 22.06.2012
року та № НОМЕР_3 від 10.08.2012 року, які
були прийняті за наслідками
позапланової виїзної перевірки
позивача з питань правильності
декларування податку на додану
вартість та податку на прибуток при
здійсненні взаєморозрахунків з із ПП
«Універсалбуд», ПП «Львівкомфортгруп
К», ТзОВ «Екопласт Львів», ТзОВ «Іртас»
та ТзОВ «Альфа мед 2006», ТзОВ «Завод
Кобзаренка» за весь період
розрахунків, оформленої актом №
687/22-4008/31362319 від 08.06.2012 року.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 14 грудня 2012
року адміністративний позов
задоволено повністю, визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Сихівському
районі м. Львова Львівської області
Державної податкової служби № НОМЕР_1
від 22.06.2012 р., № НОМЕР_2 від 22.06.2012 р. та №
НОМЕР_3 від 10.08.2012 р..

З таким судовим рішенням не погодилася
ДПІ в Сихівському районі м. Львова,
подавши апеляційну скаргу, в якій
вказала на неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального права, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи. Просила скасувати оскаржуване
судове рішення та постановити нове -
про відмову в задоволенні позову. В
якості обґрунтування апелянт зазначив,
що перевіркою було встановлено, що
правочини між ПП «Мозаїка» та ПП
«Універсалбуд», ПП «Львівкомфортгруп
К», ТОВ «Екопласт Львів», ТОВ «Іртас»,
ТОВ «Альфа мед 2006» щодо поставки товару
є нікчемними, оскільки в ході
проведення перевірок щодо цих
юридичних осіб встановлено їх
відсутність за місцезнаходженням,
відсутність основних фондів та
трудових ресурсів, необхідних для
здійснення господарської діяльності.
Ці обставини вказують на те, що
операції з поставки товару вчинені
лише з метою отримання податкової
вигоди при фактичній відсутності
господарських взаємовідносин між
сторонами. З наведених обставин
податковому органу вбачається
проведення транзитних фінансових
потоків, спрямованих на здійснення
операцій без мети настання правових
наслідків, які не мають реального
товарного характеру, що свідчить про
умисел при укладенні угоди у вигляді
нанесення шкоди державі. Також апелянт
вказав, що висновки суду першої
інстанції про наявність у позивача
документів (податкових та видаткових)
накладних, які відповідають вимогам
щодо первинних документів є
неправильними, оскільки підписані
невідомими особами від імені
контрагентів позивача, що підтверджено
судовими рішеннями у кримінальних
справах щодо посадових осіб
контрагентів за договорами. Також
податковий орган в апеляційній скарзі
зазначив, що жодних договорів про
поставку товару, надання послуг
позивачем надано не було. Відсутні
докази, що свідчать про
транспортування товарів ПП
«Універсалбуд», ПП «Львівкомфортгруп
К», ТОВ «Екопласт Львів», ТОВ «Іртас»
ТОВ «Альфа мед 2006». Відтак, первинні
документи, підписані від імені
вказаних підприємств, не відповідають
вимогам, які встановлені для
первинного документа, тому не є
допустимими засобами доказування. За
таких обставин, суд першої інстанції,
визнавши право позивача на формування
податкового кредиту та валових витрат,
порушив вимоги закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
та Закону України «Про податок на
додану вартість», норми Податкового
кодексу України.

Представники сторін в судове засідання
не з'явилися, хоча були належним чином
повідомлені про час та місце судового
розгляду справи. Про причини неявки
суду повідомлено не було.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи та
апеляційної скарги, в межах викладених
в ній доводів, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу слід задовольнити з
таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
за результатами проведеної
позапланової виїзної перевірки ПП
«Мозаїка» з питань правильності
декларування податку на додану
вартість та податку на прибуток
підприємств при здійсненні
взаєморозрахунків з ПП «Універсалбуд»,
ПП «Львівкомфортгруп К», ТзОВ
«Екопласт Львів», ТзОВ «Іртас», ТзОВ
«Альфа мед 2006», ТзОВ «Завод Кобзаренка»
за весь період здійснення розрахунків,
відповідачем складено акт №
687/22-4008/31362319 від 8 червня 2012 року.

Згідно цього акту перевіркою
встановлено порушення ПП «Мозаїка» п.
5.1, пп. 5.2.1, п. 5.2, п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст.5, п.п. 8.1.1,
п.п. 8.1.2, п. 8.1 ст. 8 ст. 8 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», п.п. 138.1.1, п. 138.2, п. 138.4, п.
138.8 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, ст. 151 та п.
10 розділу XX Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
суму податку на прибуток підприємств в
розмірі 54154 грн.; п.п. 7.4.1 п.п. 7.4.4, п.п. 7.4.5
п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», п.198.3, п. 198.4, п. 198.6 ст.
198 Податкового кодексу України, що
призвело до заниження суми ПДВ, яка
підлягає нарахуванню, в сумі 72322 грн.
Одночасно в акті перевірки надано
висновки з посиланням на п.п. 1-2 ст. 215,
п.п.1-5 ст. 203, п. 1 ст. 216, ст. 228, ст. 626, 629, 655,
658, 662 Цивільного кодексу України, про
нікчемність господарських операцій із
ПП «Універсалбуд», ПП
«Львівкомфортгруп К», ТзОВ «Екопласт
Львів», ТзОВ «Іртас», ТзОВ «Альфа мед
2006», по яких відсутні підтвердження
фактичного придбання товарів з метою
їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях в межах
господарської діяльності
підприємства.

За наслідками проведеної перевірки та
адміністративного оскарження ДПІ у
Сихівському районі м. Львова 22 червня
2012 року винесла податкові
повідомлення-рішення № НОМЕР_1 за
платежем податок на прибуток
підприємств, яким збільшено суму
основного зобов'язання на 54154 грн. та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції на суму 7589,75 грн.; № НОМЕР_2 за
платежем податок на додану вартість в
розмірі, яким збільшено суму основного
зобов'язання на 72322 грн. та засновано
штрафні (фінансові) санкції на суму 15484
грн..

Також відповідачем 10 серпня 2012 року
винесено податкове
повідомлення-рішення № НОМЕР_3, яким
позивачу збільшено суму основного
зобов'язання з податку на прибуток на
780,75 грн..

Підставою донарахувань стали висновки
відповідача про те, що господарські
операції, які відображені позивачем в
пред'явлених до перевірки документах,
не мають достатньої доказовості
фактичного здійснення господарських
операцій, і як наслідок, така
діяльність була спрямована лише на
створення умов для отримання права на
формування податкового кредиту та
валових витрат.

Колегія суддів апеляційного суду не
погоджується з висновком суду першої
інстанції про невідповідність цих
висновків податкового органу
фактичним обставинам справи з таких
підстав.

Згідно з абзацом 1 пункту 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України
не включаються до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Отже, наведені правові норми
дозволяють платнику податку формувати
валові витрати у зв'язку з реальним
придбанням товарів (робіт, послуг) з
метою їх використання в своїй
господарській діяльності що, в першу
чергу, має підтверджуватись належним
чином оформленими первинними
документами. Документи, які не мають
статус первинних, самі по собі не
можуть підтверджувати реальність
здійснення господарської операції та,
відповідно, валові витрати. При цьому
неодмінною характерною рисою
господарської діяльності в рамках
податкових відносин є її направлення
на отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, враховуючи викладені
норми Податкового кодексу України,
підставами для формування податкового
кредиту є: наявність у платника податку
- покупця належно оформленої
податкової накладної, фактична сплата
грошових коштів контрагенту, в сумі
визначеній в податковій накладній, а
також фактичне виконання
господарської операції, за наслідками
якої у платника податку на додану
вартість виникає право на податковий
кредит.

Відповідно пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону «Про
податок на додану вартість» не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з пп. 7.2.6
цього пункту). В даній нормі Закону
зазначена підстава, за якої платник
податку не має права включати до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів, - це відсутність
податкових накладних чи митних
декларацій (інших подібних документів
згідно з пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону), які
підтверджують сплату ПДВ.

З матеріалів справи вбачається, що у
період який перевірявся, позивач
включив до валових витрат та
податкового кредиту з податку на
додану вартість кошти, сплачені ПП
«Універсалбуд», ПП «Львівкомфортгруп
К», ТзОВ «Екопласт Львів», ТзОВ «Іртас»,
ТзОВ «Альфа мед 2006» на підставі
видаткових і податкових накладних за
поставку фарб та обладнання для його
змішування (у т.ч. лабораторні ваги,
світлова камера, спектрофотомер, ваги
напільні, автоматична гіроскопічна
мішалка тощо).

Задовольняючи позовні вимоги та
зробивши висновок про правомірне
включення позивачем у податковому
обліку сум податку на додану вартість,
а також включення у валові витрати
сплачених позивачем його контрагентам
за товар, суд першої інстанції виходив
з реального характеру поставок. Цей
висновок суд обґрунтував посланням на
надані позивачем видаткові та
податкові накладні, виписані від імені
цих суб'єктів підприємницької
діяльності, платіжні доручення про
оплату, виписки з банківського рахунку
позивача про перерахування на користь
останніх грошових коштів за товари і
послуги.

Однак, цей висновок суду є
безпідставним.

Згідно з правовою позицією Верховного
Суду України, викладеною в постанові
від 21.01.2011 р. у справі за позовом ТОВ
«СІБ» до ДПІ у Жовтневому районі м.
Луганська про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення,
неналежним чином оформлена (підписана
не уповноваженою особою) податкова
накладна не може бути підставою для
нарахування податкового кредиту за
наявності фактів, що ставлять під
сумнів реальність наданої послуги.

Також Верховний суд України висловив
свою правову позицію щодо застосування
підпунктів 7.4.1 та 7.4.5 пункту 7.4 ст. 7
Закону № 168/97-ВР в постанові від 27
березня 2012 у справі за позовом ПП
«Ангара» до ДПІ у Печерському районі м.
Києва, Головного управління Державного
казначейства України в м. Києві про
скасування податкового
повідомлення-рішення, стягнення
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість. Так, Верховний Суд
України вказав, що про
необґрунтованість податкової вигоди
можуть свідчити підтверджені доказами
доводи податкового органу, зокрема про
наявність таких обставин, як
неможливість реального здійснення
платником податків зазначених
операцій з урахуванням часу, місця
знаходження майна або обсягу
матеріальних ресурсів, економічно
необхідних для виробництва товарів,
виконання робіт або послуг;
нездійснення особою, яка значиться
постачальником послуг,
підприємницької діяльності;
відсутність необхідних умов для
досягнення результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності у зв'язку з відсутністю
управлінського або технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів; облік для цілей
оподаткування тільки тих
господарських операцій, які
безпосередньо пов'язані з виникненням
податкової вигоди, якщо для такого виду
діяльності також потрібне здійснення й
облік інших господарських операцій;
відсутність первинних документів
обліку.

Презумпція добросовісності платника
податків означає, що подані платником
контролюючому органу документи
податкової звітності є дійсними, повно
та об'єктивно відтворюють господарські
операції, що є об'єктом оподаткування
та/або фінансові показники яких
впливають на податковий обов'язок
платника податків, якщо інше не буде
доведено контролюючим органом. У
площині процесуального регулювання
презумпції добросовісності платника
податків відповідає обов'язок
доведення контролюючим органом
правомірності прийнятого рішення в
судовому процесі, порушеному за
позовом платника податків про
скасування рішення як неправомірного
(частина 2 статті 71 КАС України). У разі
надання контролюючим органом доказів,
які спростовують дійсність чи повноту
даних поданої платником податків
податкової звітності, платник податків
відповідно до встановленого частиною 1
статті 71 КАС України обов'язку кожної
сторони довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення
(крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу), повинен довести
наявність законних підстав, для
врахування задекларованих в
податковому обліку даних при
визначенні суми його податкового
обов'язку.

Таким чином, сам факт наявності у
позивача податкової накладної не є
безумовним доказом реальності
господарських операцій між позивачем і
постачальниками, тоді як для
податкового обліку значення має саме
факт поставки тим постачальником, який
вказаний в первинних документах,
наданих платником податків на
підтвердження валових витрат та
податкового кредиту.

Так, заперечуючи проти позову та
доводячи нікчемність правочинів між
позивачем та постачальниками ПП
«Універсалбуд», ПП «Львівкомфортгруп
К», ТзОВ «Екопласт Львів», ТзОВ «Іртас»,
ТзОВ «Альфа мед 2006», податковий орган
зазначив, що ці постачальники не мають
матеріальних та трудових ресурсів
необхідних для здійснення
господарської діяльності; не звітують
за своїми податковими зобов`язаннями;
посилався на відсутність у позивача
документів, які б підтверджували
переміщення товарів від
постачальників до позивача, їх
зберігання, тощо, що свідчило б про
реальне отримання позивачем товарів.

Ці обставини підтверджені
відповідними актами перевірок цих
підприємств податковими органами, що
містяться в матеріалах справи.

Відповідно до пункту 1 Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні, затверджених
наказом Міністерства транспорту
України від 14.10.1997 р. № 363, зареєстровано
в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 р.
за № 128/2568, товаро-транспортна накладна
- це єдиний для всіх учасників
транспортного процесу юридичний
документ, що призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу. Як встановлено
пунктом 11.7 цих Правил, перший екземпляр
товаро-транспортної накладної
залишається у Замовника
(вантажовідправника), другий -
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій і четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом), передається
Перевізнику. За змістом цієї норми
товаро-транспортні накладні повинні у
всякому разі бути в наявності як у
покупця так і у продавця, безвідносно
до умов договору поставки про
зобов'язану сторону щодо доставки
товару.

Позивач не надав суду жодних доказів на
підтвердження транспортування
придбаного ним товару.

Також відсутні будь-які документи, що
посвідчують якість товару, його
технічні характеристики, тощо.

Крім того, позивач не надав суду першої
інстанціїї жодних доказів видачі
довіреностей на осіб, які вказані у
видаткових накладних, як таких, що
безпосередньо отримували товар.

Постановою Сихівського районного суду
м. Львова від 29 грудня 2011 року у справі
№ 1-104/11 ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
Тегза - ОСОБА_5, ОСОБА_6 звільнено від
кримінальної відповідальності,
передбаченої ст. 27, ст. 28 ч. 2 ст. 205 КК
України на підставі п. «в» ст. 1 та ст. 6
Закону України «Про амністію» у 2011 році
із закриттям справи (т. 2 а.с.182-183). Як
вбачається з обвинувального висновку,
ці особи документально оформляли від
імені ТОВ «Віктор і Ко», ТОВ «Іртас»,
ТОВ «Екопласт-Львів», ПП «Універсал
буд» неіснуючі операції
купівлі-продажу з метою незаконного
формування валових витрат та
податкового кредиту, заниження
податкових зобов'язань.

Закриття кримінальної справи з
нереабілітуючих підстав свідчить про
вину вищевказаних осіб у фіктивному
підприємництві ТОВ «Віктор і Ко», ТОВ
«Іртас», ТОВ «Екопласт-Львів», ПП
«Універсалбуд».

Оскільки відображенню у податковій
звітності підлягає лише та
господарська операція, яка фактично
відбулась, а не та, зміст якої лише
відображений на первинних документах,
висновки відповідача в акті перевірки
щодо порушення позивачем п. 198.1, п. 198.3, п.
198.6 ст. 198 Податкового Кодексу України,
які полягають у завищенні суми
податкового кредиту з ПДВ, а також
порушення ним вимог п. 138.1, п. 138.2 ст. 138,
пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового Кодексу
України є обґрунтованими, а прийняті
відповідачем на їх підставі податкові
повідомлення-рішення є законними.

На підставі викладеного та приймаючи
до уваги те, що судом першої інстанції
ухвалено судове рішення без дотримання
норм матеріального права, висновки
суду не відповідають фактичним
обставинам справи, наявні підстави для
задоволення апеляційної скарги та
скасування постанови.

Відповідно до частин другої та третьої
статті 159 КАС законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Оскільки таким вимогам постанова
Львівського окружного
адміністративного суду не відповідає,
то відповідно до статті 202 КАС України,
вона підлягає скасуванню, з ухваленням
нової про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. ст. 167, 195, 196, 198, 202,
205, 207 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Сихівському
районі м. Львова Львівської області
Держвної податкової служби
задовольнити.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 14 грудня 2012
року в адміністративній справі №
2а-7850/12/1370 скасувати та прийняти нову,
якою в задоволенні адміністративного
позову Приватного підприємства
«Мозаїка» відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.О. Большакова

Судді
І.В. Глушко

В.Я. Макарик

Повиний текст постанови виготовлено 26
серпня 2014 року.