Справа № 2а-0770/2125/11
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2014-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2014 року
м. Київ К/800/51664/13

Вищий адміністративний суд України у
складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І.
(суддя-доповідач), Ланченко Л.В., Сіроша
М.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Державної
податкової інспекції у м. Ужгороді
Головного управління Міндоходів у
Закарпатській області

на постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 25.08.2011 року

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 27.09.2013 року

у справі № 2а-0770/2125/11

за позовом Дочірнього підприємства «Сі
Пі Ем Білдінг Юкрейн»

до Державної податкової інспекції у м.
Ужгороді

про визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення,

встановив:

Дочірнє підприємство «Сі Пі Ем Білдінг
Юкрейн» звернулось до суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м. Ужгороді про
визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 25.08.2011 року,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 27.09.2013 року, позов задоволено.
Визнано нечинним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Ужгороді від 15.06.2011 року №.

Не погоджуючись із рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
рішення судів попередніх інстанцій
скасувати, прийняти нове рішення, яким
у позові відмовити повністю,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального і процесуального
права, правової оцінки обставин справи,
колегія суддів встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що за результатами
камеральної перевірки Дочірнього
підприємства «Сі Пі Ем Білдінг Юкрейн»
з питань податкової звітності з
податку на прибуток підприємства за
звітний податковий період 2010 рік,
відповідачем складено акт від 01.06.2011
року №1301/15-1, яким встановлено
порушення терміну сплати самостійно
визначеного грошового зобов'язання з
податку на прибуток підприємства
протягом строків, визначених п. 57.1 ст. 57
Податкового кодексу України, а саме
суму податкового боргу 390 072 грн.,
граничний термін сплати якої настав
19.02.2011 року, фактично сплачено 21.04.2011
року 200 000 грн. та 22.04.2011 року 190 067 грн.,
тобто із простроченням на 61 та 62 дні
відповідно.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 15.06.2011 року №
, яким позивача зобов'язано
сплатити штраф у розмірі 20% від суми
податкового боргу за платежем податок
на прибуток підприємств, створених за
участю іноземних інвесторів - 78 013, 40
грн.

Задовольняючи позов, суди попередніх
інстанцій прийшли до висновку щодо
неправомірності прийняття
відповідачем даного податкового
повідомлення-рішення.

Колегія суддів суду касаційної
інстанції, з урахуванням норм
податкового законодавства, чинних на
час виникнення відповідних
правовідносин, погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
з огляду на таке.

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів з 1 січня
2011 року, регулюються Податковим
кодексом України (далі - ПК), котрим
визначено вичерпний перелік податків і
зборів, що справляються в Україні,
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства.

Відповідно до пункту 109.1 статті 109 ПК
податковими правопорушеннями є
протиправні діяння (дія чи
бездіяльність) платників податків,
податкових агентів та/або їх посадових
осіб, а також посадових осіб
контролюючих органів, що призвели до
невиконання або неналежного виконання
вимог, установлених цим Кодексом та
іншим законодавством, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи.

Пунктом 57.1 ст. 57 ПК передбачено, що
платник податків зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого цим Кодексом для
подання податкової декларації, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 126 ПК визначено, що у разі якщо
платник податків не сплачує узгоджену
суму грошового зобов'язання та/або
авансових внесків з податку на
прибуток підприємств протягом строків,
визначених цим Кодексом, такий платник
податків притягується до
відповідальності у вигляді штрафу у
таких розмірах: при затримці до 30
календарних днів включно, наступних за
останнім днем строку сплати суми
грошового зобов'язання, - у розмірі 10
відсотків погашеної суми податкового
боргу; при затримці більше 30
календарних днів, наступних за
останнім днем строку сплати суми
грошового зобов'язання, - у розмірі 20
відсотків погашеної суми податкового
боргу.

Водночас пунктом 7 підрозділу 10 «Інші
перехідні положення» розділу XX
«Перехідні положення» ПК передбачено,
що штрафні санкції за порушення
податкового законодавства за період з 1
січня по 30 червня 2011 року
застосовуються у розмірі не більше 1
грн. за кожне порушення.

Зі змісту вказаного пункту випливає, що
ця норма встановлює особливості
застосування штрафних санкцій до
суб'єктів господарювання за порушення
податкового законодавства у
визначений період, які полягають у
встановленні максимальної ставки
санкцій за кожне порушення.

Системний аналіз наведених норм ПК дає
підстави вважати, що несплату
узгодженої суми грошового зобов'язання
слід розуміти як порушення податкового
законодавства, за яке відповідно до
пункту 7 підрозділу 10 «Інші перехідні
положення» розділу XX «Перехідні
положення» ПК може бути застосована
відповідальність, передбачена пунктом
126.1 статі 126 ПК, але не більше 1 грн. за
кожне порушення.

Судами встановлено, що податкова
декларація з податку на прибуток
підприємств за 2010 рік позивачем подана
09 лютого 2011 року, фактично оплата
платежу «податок на прибуток
підприємств за 2010 рік» була здійснена 21
та 22 квітня 2011 року. Отже, кількість
днів затримки узгодженої суми
податкового зобов'язання з податку на
прибуток підприємств складає 61 та 62
дні.

Разом з тим, оскільки несвоєчасна
сплата суми узгодженого податкового
зобов'язання мала місце в період з 1
січня до 30 червня 2011 року, то колегія
суддів погоджується із висновками
судів попередніх інстанцій, що на
підставі пункту 7 підрозділу 10 «Інші
перехідні положення» розділу XX
«Перехідні положення» ПК до
правопорушень, вчинених у період з 1
січня до 30 червня 2011 року, слід
застосовувати штрафні санкції в
розмірі не більше 1 грн. за кожне
правопорушення.

За змістом статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

За таких обставин підстави для
задоволення касаційної скарги
відсутні.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків судів
попередніх інстанцій та встановлених
обставин справи.

З урахуванням викладеного, є підстави
вважати, що судами першої та
апеляційної інстанцій ухвалено
обґрунтовані рішення, які постановлені
з дотриманням норм матеріального і
процесуального права, підстав для їх
скасування не вбачається.

Стаття 220 Кодексу адміністративного
судочинства України визначає межі
перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті
220-1 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 221-1, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Ужгороді
Головного управління Міндоходів у
Закарпатській області відхилити.

Постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від
25.08.2011 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 27.09.2013 року у справі № 2а-0770/2125/11
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у
порядку та строки, передбачені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, та на неї може
бути подана заява про перегляд судових
рішень Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Ю.І.Цвіркун

Судді
Л.В.Ланченко

М.В.Сірош