Справа № 820/14705/14
Суддя: Самойлова В.В.
Дата ухвалення: 2014-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харківський окружний адміністративний
суд в особі судді Самойлової В.В.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Головного управління
Державної міграційної служби України у
Харківській області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
Позивач звернувся до належного суду з
адміністративним позовом, в якому
- скасувати рішення УГІРФО ГУМВС
України в Харківській області від
30.10.2009 р. про скасування посвідки на
постійне проживання в Україні НОМЕР_1
від 05.11.2001 року громадянина В'єтнаму
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1;
- зобов'язати Головне управління
Державної міграційної служби України у
Харківській області здійснити обмін
бланку посвідки на постійне проживання
в Україні НОМЕР_1 від 05.11.2001 року
громадянина В'єтнаму ОСОБА_1,
Позивач обгрунтовує свої вимоги
Так, згідно відповіді відповідача від
29.07.2014 року № 0413579 його посвідка на
постійне проживання в Україні 30.10.2009
року була скасована, що унеможливлює її
обмін, що є порушенням його законних
прав, свобод та інтересів, що потребує
судового захисту.
Представник позивача надав до суду
заяву про розгляд справи за його
відсутності в порядку письмового
Представник відповідача, який був
належним чином повідомлений, згідно до
приписів ст. 35 КАСУ, про дату, час і
місце судового розгляду, в судове
засідання не прибув, про причини неявки
суд не повідомив, заперечень проти
Суд вважає можливим розгляд справи за
відсутності вказаних осіб, на підставі
наявних у ній доказів, відповідно до
вимог ч. 6 ст. 128 КАСУ.
Оглянувши наявні в матеріалах справи
докази, суд вважає, що позов підлягає
задоволенню, з наступних підстав.
Встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
громадянин В'єтнаму (паспорт НОМЕР_2 від
09.12.2011 року), зареєстрований за адресою:
Як свідчать докази у справі, рішенням
УГІРФО ГУМВС України в Харківський
області на підставі Закону України "Про
міграцію" позивачу був наданий дозвіл
на імміграцію в Україну та він був
документований тимчасовою посвідкою
на постійне проживання в Україні
НОМЕР_1 від 05.11.2001 року, в якій
відображено місце його реєстрації,
дійсною до 05.11.2003 р.
Так, 29.08.2003 р. УГІРФО ГУМВС України в
Харківській області продовжило термін
дії вищевказаної посвідки -
Судом встановлено, що 16.07.2014 р. позивач
звернувся з письмовою заявою до ГУ ДМС
України в Харківський області, в якій
на підставі ст. 14 п. 3 Постанови Кабінету
Міністрів України №251 від 28.03.2012 року
"Про затвердження Порядку оформлення,
виготовлення і видачі посвідки на
постійне проживання та посвідки на
тимчасове проживання і технічного
опису їх бланків", просив здійснити
обмін бланку посвідки на постійне
проживання в Україні, у зв'язку з її
непридатністю для користування, але
відповідач обмін бланку посвідки на
постійне проживання в Україні ОСОБА_1
не здійснив, надавши письмову
послався на неможливість вирішити
питання по суті у зв'язку з тим, що 30.12.2009
р. посвідка на постійне проживання в
Україні серії НОМЕР_1 була скасована.
З вищевказаним суд не погоджується,
виходячи з наступного.
Відповідно абз.4 п.4 Прикінцевих
Положень Закону України "Про
імміграцію" від 07.06.2001 року, вважаються
такими, що мають дозвіл на імміграцію в
Україну іноземці та особи без
громадянства, які прибули в Україну до 6
березня 1998 року за Угодою між Урядом
Соціалістичної Республіки В'єтнам та
Урядом СРСР про направлення і
прийняття в'єтнамських громадян на
професійне навчання та роботу на
підприємства і в організації СРСР від 2
квітня 1981 року, залишилися проживати в
Україні і звернулися протягом шести
місяців з дня набрання чинності цим
Законом із заявою про видачу їм
посвідки на постійне проживання в
Зазначена норма регулює відносини які
виникають між уповноваженим органом та
іноземцем при наданні дозволу на
імміграцію, та не передбачає випадків
скасування посвідки на постійне
проживання в Україні.
Отже, рішення про скасування посвідки
на постійне проживання в Україні
стосовно позивача прийнято з
порушенням вимог ст. 2 КАС України,
тобто без урахування усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення -
позивач проживає тривалий час на
території України без урахування
принципу пропорційності, тобто при
прийнятті рішення мало місце
відсутність досягнення розумного
балансу між публічними інтересами, на
забезпечення яких спрямоване рішення
та дії, та інтересами позивача, без
урахування права особи на участь у
процесі прийняття рішення, чим
порушено положення "Про провадження за
заявами про надання дозволу на
імміграцію і подання про його
скасування та виконання рішень",
затвердженого Постановою КМ України №
1983 від 26.12.2002 року.
Суд звертає увагу, що діючим
законодавством не передбачено порядок
та повноваження спеціально
уповноваженого органу з питань
імміграції щодо скасування посвідки на
постійне проживання в Україні.
Згідно закону України "Про імміграцію"
при прийнятті рішення про скасування
посвідки на постійне проживання в
Україні позивача не передбачає підстав
для скасування посвідки на постійне
проживання в Україні, а врегульовує
порядок скасування дозволу на
імміграцію в Україну.
Таким чином, орган приймаючи рішення
про скасування посвідки на постійне
проживання в Україні діяв не на
підставі, поза межами повноважень та не
у спосіб визначений діючим
Згідно ст. 13 Закону України "Про
імміграцію" орган спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань імміграції
за місцем проживання особи, стосовно
якої прийнято рішення про скасування
дозволу на імміграцію, не пізніш як у
тижневий строк з дня отримання цього
рішення надсилає його копію особі та
вилучає у неї посвідку на постійне
проживання в Україні.

Як свідчать докази у справі, позивачу
не було відомо про прийняття відносно
нього рішення про скасування посвідки
на постійне проживання в Україні, не
була вилучена посвідка та до
теперішнього часу не надано рішення
про скасування посвідку на постійне
проживання в Україні, позивача також не
було повідомлено належним чином про
прийняття такого рішення, що також
суперечить діючому законодавству
України.

Згідно з абз.6 ст.1 Закону України "Про
імміграцію" посвідка на постійне
проживання - документ, що підтверджує
право іноземця на постійне проживання
в Україні.

Перебування іноземця чи особи без
громадянства на території України на
законних підставах є визначальним для
визначення його правового статусу.

Так відповідно ст.26 Конституції
України іноземці та особи без
громадянства, які знаходяться в
Україні на законних підставах
користуються тими ж правами та
свободами, а також несуть такі ж самі
обов'язки, що і громадяни України.

Згідно законодавства України надання
іноземному громадянину дозволу на
імміграцію в Україні і отримання їм
посвідки на постійне проживання в
Україні, є підтвердженням знаходження
його на території країни на законних
підставах.

Виходячи з приписів ст. 19 ч. 2
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно ч. 1 статті 9 КАСУ суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого: суд
вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. Суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах та у спосіб, передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 ч. 1 КАСУ завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Таким чином, в даному випадку
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не дотримав вимоги закону
про захист охороняємих прав, свобод та
інтересів фізичних осіб у сфері
публічно-правових відносин, на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, а тому маються
підстави для задоволення
адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 11, 128, 159, 160, 162 КАСУ,
суд, -

постановив:

Позов задовольнити.

Скасувати рішення УГІРФО ГУМВС України
в Харківській області від 30.10.2009 року
про скасування посвідки на постійне
проживання в Україні НОМЕР_1 від 05.11.2001
року громадянина В'єтнаму ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зобов'язати Головне управління
Державної міграційної служби України у
Харківській області здійснити обмін
бланку посвідки на постійне проживання
в Україні НОМЕР_1 від 05.11.2001 року
громадянина В'єтнаму ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Харківський окружний адміністративний
суд протягом 10 днів з дня отримання
копії постанови, шляхом подачі
апеляційної скарги, з направленням її
копії до апеляційної інстанції.

Суддя
Самойлова В.В.