Справа № 554/10020/14-а
Суддя: Савченко А. Г.
Дата ухвалення: 2014-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем
України

Дата документу 03.09.2014

3 вересня 2014 року Октябрський районний
суд м. Полтави у складі:

головуючого - судді
Савченка А.Г.

при секретарі
Гречка Є.В.

за участю представника
відповідача Тернової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України,
треті особи - Міністерство фінансів
України та Департамент праці та
соціального захисту населення
Полтавської обласної державної
адміністрації про визнання незаконною
та скасування постанови головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
про закінчення виконавчого
провадження ВП № 43188797 від 27 червня 2014
року,

в с т а н о в и в :

15 липня 2014 року позивач звернувся
до суду з цим позовом, в якому вказав, що
постановою головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України (далі - Виконавець ВПВР)
винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження ВП № 43188797 по
виконавчому листу № 2-а-106/2008, виданому
Октябрським районним судом м. Полтави 31
липня 2013 року. Вважає вказану постанову
незаконною, оскільки виконавчий лист
має зобов'язальний характер, а
Виконавцем, на його думку, не було
проведено усіх виконавчих дій щодо
виконання зазначеного виконавчого
листа в частині зобов'язання боржника -
Міністерства фінансів України,
виділити та перерахувати недоплачену
грошову допомогу у сумі 2920,48 грн.,
зокрема, ним не було подано заяви до
суду про зміну способу і порядку
виконання рішення.

Зважаючи на це, позивач просив
визнати вказану постанову незаконною
та скасувати її як таку.

Позивач, будучи належним чином
повідомленим про час і місце розгляду
справи, в судове засідання не з'явився
та просив суд проводити розгляд справи
без його участі.

Представник відповідача в
судовому засіданні позов не визнала та
заперечувала проти його задоволення,
зазначаючи, що Державною виконавчою
службою України законно закінчено
виконавче провадження по виконавчому
листу № 2-а-106/2008, виданому 31 липня 2013
року, оскільки вчинено всі дії
передбачені Конституцією України та
Законом України «Про виконавче
провадження» (далі - Законом). При цьому
вона наголосила, що 21 травня 2014 року
Державним виконавцем ВПВР відкрито
виконавче провадження та в цей же день
боржнику направлено вимогу державного
виконавця, якою його зобов'язано
негайно виділити та перерахувати через
Міністерство праці та соціальної
політики України Департаменту
соціального захисту населення
Полтавської обласної державної
адміністрації для виплати ОСОБА_2
недоплачену щорічну разову грошову
допомогу. Станом на 5 червня 2014 року
інформації про виконання боржником
судового рішення до державного
виконавця не надходило. Відповідно,
державним виконавцем винесено
постанову про накладення штрафу в
розмірі 680 грн.

У подальшому, 12 червня 2014 року
Виконавцем ВПВР боржнику направлено
повторну вимогу, якою його зобов'язано
виконати судове рішення. Оскільки
станом на 25 червня 2014 року інформація
про виконання судового рішення до
державного виконавця не надходила, то
ним відповідно було винесено постанову
про накладення на боржника штрафу в
розмірі 1360 грн.

27 червня 2014 року в зв'язку з
невиконанням боржником судового
рішення Виконавцем ВПВР було
направлено подання про притягнення
винних осіб до кримінальної
відповідальності до Печерського РВ
ГУМВС України в м. Києві та винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження, тобто виконано всі вимоги
закону при виконанні рішення суду.

В зв'язку з цим представник
відповідача просила відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог, виходячи з
наступного.

Відповідно до статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України. Відповідно до ст. 124
Конституції України судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Умови і порядок виконання рішень
судів та інших органів (посадових осіб),
що відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначає Закон України «Про виконавче
провадження».

Згідно зі статтею 1 вказаного
Закону виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
і нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Статтею 25 Закону встановлено, що
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Відповідно до статті 75 Закону у
разі невиконання боржником у наданий
для самостійного виконання рішення
суду за виконавчим документом строк, що
зобов'язує боржника вчинити певні дії
або утриматися від їх вчинення,
зазначених вимог без поважних причин
державний виконавець накладає на
боржника штраф відповідно до статті 89
цього Закону і не пізніше п'яти робочих
днів з дня його накладення повторно
перевіряє стан виконання рішення. У
разі, якщо виконати рішення без участі
боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Ці вимоги закону відповідачем
були виконані в повному обсязі.

Так, 5 травня 2014 року Виконавцем
ВПВР Каращук К.Л. було відкрито
виконавче провадження за виконавчим
листом № 2-а-106/2008, виданим Октябрським
районним судом м. Полтави 31 липня 2013
року про зобов'язання Міністерства
фінансів України виділити та
перерахувати через Міністерство праці
та соціальної політики України
Департамент праці і соціального
захисту населення Полтавської
обласної державної адміністрації для
виплати ОСОБА_2 недоплачену щорічну
разову грошову допомогу за 2007 рік у
сумі 2920,48 грн. та надано боржнику
самостійно виконати рішення суду у
7-денний строк з дня отримання
винесення цієї постанови (а. с. 35-36).

В зв'язку з невиконанням у
встановлений на самостійне виконання
рішення суду строк відповідачем 21
травня 2014 року боржнику була
направлена вимога про необхідність
виконання рішення суду з попередженням
про відповідальність за це та
встановлено триденний строк для
виконання рішення суду та повідомлення
державного виконавця письмово (а. с.
37-38).

Оскільки Міністерством фінансів
України на вказану вимогу не було
надано відповіді і не було виконано
рішення суду, то 5 червня 2014 року
Виконавцем ВПВР Каращук К.Л. на
боржника було накладено штраф в
розмірі 680 грн. (а. с. 40).

12 червня 2014 року боржнику
Виконавцем ВПВР Каращук К.Л. була
направлена повторна вимога про
необхідність виконання рішення суду (а.
с. 52-53) і після якої рішення не було
виконано, про що Міністерство фінансів
України письмово повідомило виконавця
(а. с. 55).

Так як рішення суду, незважаючи на
повторну вимогу залишалось
невиконаним, то Виконавцем ВПВР
Каращук К.Л. 25 червня 2014 року на
Міністерство фінансів України було
накладено штраф у розмірі 1360 грн. (а. с.
64).

27 червня 2014 року державним
виконавцем було направлено подання до
Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві
про притягнення винних у невиконанні
рішення суду осіб до кримінальної
відповідальності (а. с. 66-69), після чого
винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження (а. с. 71-72).

Отже, судом встановлено, що
постанову про закінчення виконавчого
провадження відповідачем винесено у
повній відповідності до вимог ст. ст. 75,
89 Закону України «Про виконавче
провадження», а тому вона являється
законною та обґрунтованою і підстави
для її скасування відсутні.

Керуючись статтями 159-163 КАС України,
суд,

п о с т а н о в и в :

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

СуддяА.Г. Савченко