Справа № 815/3712/14
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2014-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3712/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2014 року
м. Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Стефанова С.О.,

за участю секретаря судового засідання
Гунько О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Одеській області, за участю третьої
особи - ОСОБА_2 про визнання
протиправними та скасування п. 1 наказу
№ 1839 від 18.06.2014 року «Про притягнення до
дисциплінарної відповідальності
працівників ГУМВС України в Одеській
області» та наказу № 453 о/с від 08.07.2014
року, поновлення на посаді, -

В С Т А Н О
В И В:

ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач)
звернувся до суду з позовом до
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Одеській
області (надалі по тексту - відповідач
або ГУМВС України в Одеській області),
за участю третьої особи - ОСОБА_2, в
якому з урахуванням уточнень, просить
суд:

- визнати протиправним та
скасувати пункт 1 наказу начальника
ГУМВС України в Одеській області № 1839
від 18.06.2014 року «Про притягнення до
дисциплінарної відповідальності
працівників ГУМВС України в Одеській
області» про звільнення ОСОБА_1 з
органів внутрішніх справ за п. 66 (за
дискредитацію) Положення про
проходження служби рядовим та
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України;

- визнати протиправним та
скасувати наказ начальника ГУМВС
України в Одеській області № 453 о/с від
08.07.2014 року про звільнення ОСОБА_1 з
органів внутрішніх справ з посади
оперуповноваженого сектора боротьби
зі злочинами, пов'язаними з торгівлею
людьми Приморського РВ ОМУ ГУМВС
України в Одеській області за п. 66 (за
дискредитацію) Положення про
проходження служби рядовим та
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України;

- поновити ОСОБА_1 на службі в
органах внутрішніх справ на посаді
оперуповноваженого сектора боротьби
зі злочинами, пов'язаними з торгівлею
людьми Приморського РВ ОМУ ГУМВС
України в Одеській області.

В обґрунтування вимог, позивач
зазначив, що оскаржувані накази є
протиправними та такими, що підлягають
скасуванню. Так, позивач посилається на
те, що не вчиняв тих дій, які викладені в
наказі. Наказ № 1839 від 18.06.2014 року
виданий з грубим порушенням діючого
законодавства, яке встановлює принцип
презумпції невинуватості, та
ґрунтується на обставинах, які не
доведені належними та допустимими
доказами, а саме вироком суду, а тому є
протиправними в частині звільнення
позивача.

Позивач та його представник у
судовому засіданні підтримали позовні
вимоги та просили їх задовольнити у
повному обсязі, посилаючись на
обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача у
судовому засіданні адміністративний
позов не визнав та просив суд в його
задоволенні відмовити у повному обсязі
з підстав, викладених в письмових
запереченнях на позовну заяву, в цілому
зазначивши, що посадові особи ГУМВС
України в Одеській області при
винесенні спірних наказів діяли в
межах наданих законом повноважень, не
порушуючи прав та законних інтересів
позивача.

Третя особа - ОСОБА_2 у судове
засідання не заявився, про дату, час та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши пояснення осіб, які брали
участь у розгляді справи, допитавши
свідків, а також дослідивши обставини,
якими обґрунтовувалися позовні вимоги
та заперечення, перевіривши їх
доказами, судом встановлені наступні
факти та обставини.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.17 КАС України,
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на спори з приводу
прийняття громадян на публічну службу,
її проходження, звільнення з публічної
служби.

Згідно з п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України,
публічна служба, це діяльність на
державних політичних посадах,
професійна діяльність суддів,
прокурорів, військова служба,
альтернативна (невійськова) служба,
дипломатична служба, інша державна
служба, служба в органах влади
Автономної Республіки Крим, органах
місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про міліцію» від 20 грудня 1990 року
№565-XII міліція в Україні - державний
озброєний орган виконавчої влади, який
захищає життя, здоров'я, права і свободи
громадян, власність, природне
середовище, інтереси суспільства і
держави від протиправних посягань.
Статтею 7 даного Закону визначено, що
міліція є єдиною системою органів, яка
входить до структури Міністерства
внутрішніх справ України, виконує
адміністративну, профілактичну,
оперативно-розшукову,
кримінально-процесуальну, виконавчу та
охоронну (на договірних засадах)
функції. При цьому згідно до ст. 20
Закону України «Про міліцію» працівник
міліції є представником державного
органу виконавчої влади.

Відповідно до п.1 Положення про
Міністерство внутрішніх справ України,
затвердженого Указом Президента
України від 6 квітня 2011 року № 383/2011
Міністерство внутрішніх справ України
(МВС України) є центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого

спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 7 зазначеного Положення МВС
України здійснює свої повноваження
безпосередньо та через утворені в
установленому порядку головні
управління, управління МВС України в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі, на
транспорті, районні, районні в містах,
міські управління (відділи), лінійні
управління (відділи).

ОСОБА_1 проходив службу в органах
внутрішніх справ України з жовтня 2006
року, а з 05.12.2013 року - на посаді
оперуповноваженого сектора боротьби
зі злочинами, пов'язаними з торгівлею
людьми Приморського РВ ОМУ ГУМВС
України в Одеській області, що згідно з
п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України підпадає під
визначення публічної служби, спори
щодо проходження якої, відповідно до п.
2 ч. 1 ст.17 КАС України відносяться до
компетенції адміністративних судів та
повинні розглядатися за правилами
адміністративного судочинства.

12.06.2014 року до ГУ МВС України в Одеській
області надійшла інформація про те, що
11.06.2014 року співробітниками УСБУ в
Одеській області при проведенні
оперативно-розшукових заходів, в
рамках оперативного супроводження
кримінального провадження, відкритого
прокуратурою Одеської області за
ознаками складу злочину, передбаченого
ст. 368 ч. 3 КК України, в м. Одесі при
отриманні хабара у розмірі 1000 доларів
США було затримано оперуповноважених
сектору боротьби зі злочинами,
пов'язаними з торгівлею людьми
Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в
Одеській області майорів міліції
ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Наказом ГУМВС України в Одеській
області № 1807 від 12.06.2014 року призначено
службове розслідування у відношенні
посадових осіб УБЗПТЛ ГУМВС в області,
організацію проведення якого доручено
заступнику начальника ГУМВС України в
Одеській області (а.с. 33).

На підставі наказу ГУМВС України в
Одеській області від 12.06.2014 року № 1807,
старшим інспектором з ОД ВІОС УКЗ ГУМВС
України в Одеській області
підполковником міліції ОСОБА_4
проведено службове розслідування за
фактом затримання працівниками УСБУ в
Одеській області працівників СБЗПТЛ
Приморського РВ ОМУ ГУМВС майорів
міліції ОСОБА_1 та ОСОБА_3, за
результатами якого складено висновок,
затверджений начальником ГУМВС
України в Одеській області 18.06.2014 року
(а.с. 135-140 том І).

Службовим розслідуванням встановлено
грубі порушення оперуповноваженим
сектора БЗПТЛ Приморського РВ ОМУ ГУВС
в Одеській області ОСОБА_1 вимог ст. 2, 3
Закону України «Про міліцію», ст.7
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України,
затвердженого законом України від
22.02.2006 року № 3460-ІУ, Правил поведінки та
професійної етики осіб рядового та
начальницького складу ОВС України,
затверджених наказом МВС України від
22.02.2012 року № 155, Присяги працівника ОВС
України і зобов'язання наданого ним при
прийнятті на службу в ОВС України, що
виразилось в ігноруванні вимог чинного
законодавства

України, вступі в неділові стосунки з
громадянином ОСОБА_5, вимаганні та
отриманні від останнього незаконної
винагороди; зроблено висновок про
необхідність звільнити ОСОБА_1 з
органів внутрішніх справ за п.66 (за
дискредитацію) Положення про
проходження служби рядовим та
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України.

На підставі вищевказаного висновку
ГУМВС України в Одеській області 18.06.2014
року виданий наказ № 1839 «Про
притягнення до дисциплінарної
відповідальності працівників ГУМВС
України в Одеській області», пунктом 1
якого ОСОБА_1 звільнено з органів
внутрішніх справ за п.66 (за
дискредитацію) Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України за грубе
порушення вимог ст. 2, 3 Закону України
«Про міліцію», ст.7 Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ
України, затвердженого законом України
від 22.02.2006 року № 3460-ІУ, Правил
поведінки та професійної етики осіб
рядового та начальницького складу ОВС
України, затверджених наказом МВС
України від 22.02.2012 року № 155, Присяги
працівника ОВС України і зобов'язання
наданого ним при прийнятті на службу в
ОВС України (а.с. 141-144 том І).

На виконання вищезазначеного наказу
ГУМВС України в Одеській області 08.07.2014
року виданий наказ № 453о/с, яким майора
міліції ОСОБА_1, оперуповноваженого
сектора боротьби зі злочинами,
пов'язаними з торгівлею людьми
Приморського РВ ОМУ ГУВС в Одеській
області 10 липня 2014 року звільнено у
запас Збройних Сил за п. 66 (за
дискредитацію) Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України (а.с. 207 том І).

Оцінивши належність, допустимість,
достовірність наданих сторонами
доказів, а також достатність та
взаємний зв'язок у їх сукупності, суд
погоджується з підставами звільнення
позивача з органів внутрішніх справ та
вважає, що відповідач при прийнятті
оскаржуваних наказів в частині
звільнення позивача з органів
внутрішніх справ за п. 66 (за
дискредитацію) Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України, діяв на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що у провадженні
слідчого відділення Приморського РВ
ОМУ ГУМВС перебувають матеріали
досудового розслідування по
кримінальному провадженню, відкритого
за ознаками кримінального
правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 1
КК України. Досудовим розслідуванням
встановлено, що на території м. Одеси
здійснюють свою діяльність крюінгові
компанії, які шахрайським шляхом
отримують від моряків грошові кошти за
працевлаштування.

На підставі отриманої інформації,
старший прокурор прокуратури
Приморського району м. Одеси, у порядку
ст. 36 КПК України, підготував та 02.06.2014
року направив до УБЗПТЛ ГУМВС України в
області доручення на проведення
слідчих (розшукових) дій для виконання.

04.06.2014 зазначене доручення надійшло до
УБЗПТЛ ГУМВС, де організацію його
виконання заступником начальника
управління - начальником відділу
боротьби з торгівлею людьми УБЗПТЛ
ГУМВС України в Одеській області
підполковником міліції ОСОБА_6, який
відповідно до функціональних
обов'язків тимчасово виконує обов'язки
начальника цього управління, було
доручено начальнику сектора БЗПТЛ
Приморського РВ ОМУ ГУМВС
підполковнику міліції ОСОБА_7, який
наказом ГУМВС від 16.04.2014 року № 1067
відряджений до УБЗПТЛ. Останній, в свою
чергу, безпосереднє виконання доручив
майорам міліції ОСОБА_1 та ОСОБА_3, які
цим же наказом також були відрядженні
до вказаного управління.

Останніми, в ході відпрацювання
зазначених у дорученні завдань було
проведено комплекс заходів, а саме
отримано дозвіл від Приморського
районного суду м. Одеси на тимчасовий
доступ до речей та документів ТОВ «Віта
Марітайм» та допитано п'ятеро моряків,
працевлаштованих через крюінгову
компанію ТОВ «Віта Марітайм», серед
яких був ОСОБА_5

Як вбачається із матеріалів службового
розслідування, у подальшому майори
міліції ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вступили з
мешканцем м. Одеси ОСОБА_5 у неділові
стосунки та за не притягнення
останнього до юридичної
відповідальності (за укриття доходів
від оподаткування), почали вимагати від
нього незаконну винагороду у сумі 3000
доларів США.

З метою припинення протиправних дій
працівників міліції, 11.06.2014 року ОСОБА_5
із відповідною заявою звернувся до
УСБУ України в Одеській області, де
було проведено ряд заходів та
повідомлено прокуратуру Одеської
області. Того ж дня було відкрито
кримінальне провадження № 0000256 за
ознаками складу злочину, передбаченого
ст. 368 ч. 3 (одержання хабара) КК України.

11.06.2014 року о 21:30 год. майори міліції
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були затриманні
працівниками УСБ України в Одеській
області при передачі заявником 1000
доларів США вказаним правоохоронцям.

12.06.2014 року о 01:38 год. та 01:50 год. вказані
працівники міліції були затримані
згідно ст. 208 КПК України. При цьому,
слідчим в ОВС першого слідчого відділу
слідчого управління прокуратури
Одеської області Макарченком С.А.
майорам міліції ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було
повідомлено про підозру у вчиненні
злочину, передбаченого ст. 368 ч. 3
(одержання хабара) КК України.

13.06.2014 року слідчим суддею Приморського
районного суду м. Одеси Цільмаком К.П. у
відношенні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 обрано
запобіжний захід у вигляді тримання
під вартою, при цьому було визначено
запобіжний захід - заставу. 16.06.2014 року у
відношенні останніх було обрано
запобіжних захід у вигляді застави.
Досудове слідство триває. Таким чином,
Приморським районним судом м. Одеси
досліджені усі докази, які були зібрані
УСБУ в Одеській області та
прокуратурою Одеської області у
відношенні позивача та суд вважав їх
обґрунтованими та достатніми для
застосування запобіжного заходу.

Як вбачається із матеріалів службового
розслідування, опитані в ході
службового розслідування майори
міліції ОСОБА_1 та ОСОБА_3 факт
вимагання та отримання незаконної
винагороди заперечили, при цьому
стверджували, що 11.06.2014 року, виходячи з
автомобіля «Тойота Авенсис», номерний
знак НОМЕР_1, який належить останньому,
через відчинене вікно автомобіля
ОСОБА_5 поклав грошові кошти на заднє
сидіння, після чого вони були затримані
працівниками УСБУ в Одеській області.

Вищезазначені обставини знайшли своє
відображення в судовому засіданні, а
також узгоджуються з наданими у
судовому засіданні поясненнями ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_6, які були
допитані судом в якості свідків. При
цьому поясненням вказаних осіб
притаманна послідовність,
узгодженість, системність та
логічність викладання обставин, що
мали місце відносно ОСОБА_1, у зв'язку із
чим суд приймає дані пояснення як доказ
вищевикладених подій. З огляду на
викладене суд не приймає до уваги
письмові пояснення позивача від 17.06.2014
року надані в ході службового
розслідування, а також у судовому
засіданні, відповідно до яких позивач
заперечує факт вимагання та отримання
незаконної винагороди, при цьому
стверджуючи, що 11.06.2014 року, виходячи з
автомобіля «Тойота Авенсис», номерний
знак НОМЕР_1, який належить ОСОБА_3,
через відчинене вікно автомобіля
ОСОБА_5 поклав грошові кошти на заднє
сидіння, після чого вони були затримані
працівниками УСБУ в Одеській області.
Останні доводи ОСОБА_1 суд оцінює
критично та сприймає виключно як
спробу створення обставин для
уникнення останнім, відповідальності
за допущені проступки.

Суд відхиляє посилання позивача, як на
підставу для задоволення позовних
вимог, на неповідомлення його про
прийняття наказів про звільнення, не
ознайомлення його з наказами, невидачу
йому належним чином оформленого витягу
з наказу.

Так, судом встановлено, що 17.07.2014 року
ОСОБА_1 в процесі проведення службового
розслідування надав письмові
пояснення. 20 червня 2014 року ОСОБА_1
отримав власноручно в приміщенні
УБЗПТЛ ГУМВС копію наказу ГУМВС від
18.06.2014 року № 1839 та останньому було
запропоновано поставити підпис про
ознайомлення, однак останній
відмовився, у зв'язку з тим, що з
прийняттям рішення про звільнення він
не згоден та на даний час подано позов
до суду про його скасування, про що
складено акт про відмову віз
ознайомлення з наказом (та отримання
документів) від 20.06.2014 року (а.с. 146 том І).
Також позивачу 03.07.2014 року в
телефонному режимі повторно було
запропоновано прибути до приміщення
УБЗПТЛ ГУМВС для ознайомлення з
наказом від 18.06.2014 року № 1839, однак
позивач відмовився, про що складено
аналогічний акт від 03.07.2014 року (а.с. 149
том І). Також позивачу було
запропоновано з'явитись для отримання
копій оскаржуваних наказів та трудової
книжки, йому направлялися листи з
відомостями щодо його звільнення і
необхідності прибуття для отримання
трудової книжки та військового квитка
(а.с. 178-179, 208 том І, 11-19 том ІІ). Отже ГУМВС
України в Одеській області вживались
заходи щодо ознайомлення ОСОБА_1 з
наказами про звільнення з ОВС України,
однак позивач ігнорував всі
запрошення, що підтверджується
відповідними актами, наявними в
матеріалах справи та поясненнями
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_6, які
були допитані судом в якості свідків.

Твердження позивача про не проведення
атестації також спростовуються
матеріалами справи, а саме
атестаційним листом за період з червня
2009 року по червень 2014 року (а.с. 197-199 том
І), за результатами якого зроблений
висновок, що ОСОБА_1 займані посаді не
відповідає та підлягає звільненню з
ОВС за дискредитацію, а також актами
про відмову ознайомлення з наказом та
змістом атестаційного листа, рішенням
атестаційної комісії, від надання
декларації про доходи, витрати і
зобов'язання фінансового характеру,
поданням (а.с. 200-205 том І).

Правовідносини, пов'язані з
проходженням та звільненням з
публічної служби в органах внутрішніх
справ, регулюються законодавством у
сфері проходження служби, а саме
Законом України «Про міліцію» від
20.12.1990 року № 565-ХІІ, Законом України
«Про Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України» від 22.02.2006
року №3460-IV та Положенням про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ Української РСР,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів УРСР від 29.07.1991 року №114
(надалі Положення про проходження
служби).

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про
міліцію» порядок та умови проходження
служби в міліції регламентуються
Положенням про проходження служби
особовим складом органів внутрішніх
справ, затверджуваним Кабінетом
Міністрів України.

Згідно пункту 66 названого Положення
про проходження служби особи рядового
і начальницького складу, які скоїли
вчинки, що дискредитують звання
рядового і начальницького складу,
звільняються з органів внутрішніх
справ. При цьому звільнення
проводиться з урахуванням вимог пункту
62 цього Положення.

За змістом наведеного пункту Положення
про проходження служби, обов'язковою
умовою звільнення особи рядового і
начальницького складу з органів
внутрішніх справ за дискредитацію є
наявність факту скоєння вчинку, що
дискредитує звання рядового і
начальницького складу.

Дискредитація є самостійною підставою
для звільнення з ОВС осіб рядового і
начальницького складу і за своїм
змістом відрізняється від порушення
службової дисципліни, яке є підставою
для звільнення згідно ст.64 Положення
про проходження служби та
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справи України.

Статтею 2 Закону України «Про міліцію»
встановлено, що основними завданнями
міліції є: забезпечення особистої
безпеки громадян, захист їх прав і
свобод, законних інтересів;
запобігання правопорушенням та їх
припинення; охорона і забезпечення
громадського порядку; виявлення і
розкриття злочинів, розшук осіб, які їх
вчинили; забезпечення безпеки
дорожнього руху; захист власності від
злочинних посягань; виконання
кримінальних покарань і
адміністративних стягнень; участь у
поданні соціальної та правової
допомоги громадянам, сприяння у межах
своєї компетенції державним органам,
підприємствам, установам і
організаціям у виконанні покладених на
них законом обов'язків.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
міліцію» діяльність міліції будується
на принципах законності, гуманізму,
поваги до особи, соціальної
справедливості, взаємодії з трудовими
колективами, громадськими
організаціями й населенням.

Відповідно до п. 10 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, особи рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ користуються всіма
соціально-економічними, політичними та
особистими правами і свободами,
виконують усі обов'язки громадян,
передбачені Конституцією УРСР та
іншими законодавчими актами, а їх
права, обов'язки і відповідальність, що
випливають з умов служби, визначаються
законодавством, Присягою, статутами
органів внутрішніх справ і цим
Положенням.

Як вже судом зазначалось, пунктом 66
Положення про проходження служби,
встановлено, що особи рядового і
начальницького складу, які скоїли
вчинки, що дискредитують звання
рядового і начальницького складу,
звільняються з органів внутрішніх
справ. При цьому звільнення
проводиться з урахуванням вимог пункту
62 цього Положення.

Отже пунктом 66 Положення про
проходження служби передбачено
особливу підставу звільнення
працівника міліції з органів
внутрішніх справ.

Пунктом 23 вищевказаного Положення про
проходження служби встановлено, що
особи рядового і начальницького складу
несуть дисциплінарну, адміністративну,
матеріальну та кримінальну
відповідальність згідно з
законодавством.

Сутність службової дисципліни,
обов'язки осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ України (далі - особи
рядового і начальницького складу)
стосовно її дотримання, види заохочень
та дисциплінарних стягнень, порядок і
права начальників щодо їх
застосування, а також порядок
оскарження дисциплінарних стягнень
визначені Дисциплінарним статутом
органів внутрішніх справ України, що
затверджений Законом України від 22.03.2006
року №3460-IY (надалі - Дисциплінарний
статут).

Статтею 1 Дисциплінарного статуту
визначено поняття службова дисципліна
- дотримання особами рядового і
начальницького складу Конституції і
законів України, актів Президента
України і Кабінету Міністрів України,
наказів та інших нормативно-правових
актів Міністерства внутрішніх справ
України, підпорядкованих йому органів
і підрозділів та Присяги працівника
органів внутрішніх справ України.

Службова дисципліна в органах
внутрішніх справ досягається:
створенням належних умов проходження
служби особами рядового і
начальницького складу; набуттям
високого рівня професіоналізму;
забезпеченням гласності та
об'єктивності під час проведення
оцінки результатів службової
діяльності; дотриманням законності і
статутного порядку; повсякденною
вимогливістю начальників до підлеглих,
постійною турботою про них, виявленням
поваги до їх особистої гідності;
вихованням в осіб рядового і
начальницького складу високих
моральних і ділових якостей;
забезпеченням соціальної
справедливості та високого рівня
соціально-правового захисту; умілим
поєднанням і правильним застосуванням
заходів переконання, примусу,
дисциплінарного та громадського
впливу; належним виконанням умов
контракту про проходження служби.

Статтею 2 Дисциплінарного статуту
надане визначення дисциплінарного
проступку, це - невиконання чи
неналежне виконання особою рядового
або начальницького складу службової
дисципліни.

Відповідно до ст.5 Дисциплінарного
статуту за вчинення дисциплінарних
проступків особи рядового і
начальницького складу несуть
дисциплінарну відповідальність згідно
з цим Статутом.

Статтею 7 Дисциплінарного статуту
визначено, що службова дисципліна
базується на високій свідомості та
зобов'язує кожну особу рядового і
начальницького складу: дотримуватися
законодавства, неухильно виконувати
вимоги Присяги працівника органів
внутрішніх справ України, статутів і
наказів начальників; захищати і
охороняти від протиправних посягань
життя, здоров'я, права та свободи
громадян, власність, довкілля, інтереси
суспільства і держави; поважати
людську гідність, виявляти турботу про
громадян і бути готовим у будь-який час
надати їм допомогу; дотримуватися норм
професійної та службової етики;
берегти державну таємницю; у службовій
діяльності бути чесною, об'єктивною і
незалежною від будь-якого впливу
громадян, їх об'єднань та інших
юридичних осіб; стійко переносити всі
труднощі та обмеження, пов'язані зі
службою; постійно підвищувати свій
професійний та культурний рівень;
сприяти начальникам у зміцненні
службової дисципліни, забезпеченні
законності та статутного порядку;
виявляти повагу до колег по службі та
інших громадян, бути ввічливим,
дотримуватися правил внутрішнього
розпорядку, носіння встановленої форми
одягу, вітання та етикету; з гідністю і
честю поводитися в позаслужбовий час,
бути прикладом у дотриманні
громадського порядку, припиняти
протиправні дії осіб, які їх учиняють;
берегти та підтримувати в належному
стані передані їй в користування
вогнепальну зброю, спеціальні засоби,
майно і техніку.

У разі виявлення порушень
законодавства, зловживань чи інших
правопорушень у службовій діяльності
особа рядового або начальницького
складу повинна вжити заходів щодо
припинення цих порушень та доповісти
про це безпосередньому або старшому
прямому начальникові.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту
визначені види дисциплінарних
стягнень, які накладаються на осіб
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ за порушення
службової дисципліни, у тому числі
згідно п. 6 та п. 8 передбачено
звільнення з посади та звільнення з
органів внутрішніх справ.

Статтею 14 Статуту встановлений порядок
накладання дисциплінарних стягнень, за
якою з метою з'ясування всіх обставин
дисциплінарного проступку, учиненого
особою рядового або начальницького
складу, начальник призначає службове
розслідування.

Перед накладенням дисциплінарного
стягнення начальник або особа, яка
проводить службове розслідування,
повинні зажадати від порушника надання
письмового пояснення. Небажання
порушника надавати пояснення не
перешкоджає накладенню
дисциплінарного стягнення.

При визначенні виду дисциплінарного
стягнення мають враховуватися
тяжкість проступку, обставини, за яких
його скоєно, заподіяна шкода, попередня
поведінка особи та визнання нею своєї
вини, її ставлення до виконання
службових обов'язків, рівень
кваліфікації тощо. При цьому
звільнення осіб рядового і
начальницького складу з органів
внутрішніх справ як вид стягнення є
крайнім заходом дисциплінарного
впливу.

Про накладення дисциплінарного
стягнення видається наказ, зміст якого
оголошується особовому складу органу
внутрішніх справ.

Зміст наказу доводиться до відома
особи рядового або начальницького
складу, яку притягнуто до
дисциплінарної відповідальності, під
підпис. У разі звільнення з посади або
звільнення з органів внутрішніх справ
особі рядового або начальницького
складу видається витяг з наказу.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до висновку службового
розслідування, встановлено, що ОСОБА_1 з
іншим співробітником міліції,
ігноруючи вимоги чинного
законодавства України, вступили у
неділові стосунки з громадянином
ОСОБА_5, вимагаючи від останнього
незаконну винагороду та в подальшому
при отриманні вказаної винагороди були
затримані співробітниками УСБУ в
Одеській області.

Суд вважає, що вищезазначені дії
позивача вірно кваліфіковані
відповідачем як такі, що дискредитують
звання працівника органів внутрішніх
справи України.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про
міліцію» працівник міліції несе за
свої протиправні дії або бездіяльність
дисциплінарну чи кримінальну
відповідальність.

Поняття дисциплінарного проступку
визначено статтею 2 Закону України «Про
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України», згідно з
якою дисциплінарний проступок - це
невиконання чи неналежне виконання
особою рядового або начальницького
складу службової дисципліни. В свою
чергу службовою дисципліною є
дотримання особами рядового і
начальницького складу Конституції і
законів України, актів Президента
України і Кабінету Міністрів України,
наказів та інших нормативно-правових
актів Міністерства внутрішніх справ
України, підпорядкованих йому органів
і підрозділів та Присяги працівника
органів внутрішніх справ України.

Оскільки позивач звільнений за
дискредитацію органів внутрішніх
справ, судом перевірено, чи дійсно мали
місце такі наслідки правопорушення
вчиненого позивачем, що суд оцінює як
навмисне вчинення дій, які підривають
авторитет, імідж та довіру звання
службових осіб начальницького складу,
до якого відносився позивач та до всієї
системи правоохоронних органів.

Отже, на підставі встановлених фактів
суд дійшов висновку, що позивач,
перебуваючи на посаді
оперуповноваженого сектора боротьби
зі злочинами, пов'язаними з торгівлею
людьми Приморського РВ ОМУ ГУВС в
Одеській області, вчинив поступок, який
є несумісним з вимогами працівника
органів внутрішніх справ України,
статутів і наказів начальників; є
свідченням недотримання норм
професійної та службової етики;
доказує той факт, що майор міліції
ОСОБА_1 не приймав заходів стосовно
зміцнення службової дисципліни,
забезпечення законності та статутного
порядку; не був прикладом у дотриманні
громадського порядку, а отже скоїв
вчинок, який дискредитує звання
службової особи органів внутрішніх
справ.

Крім того суд, оцінюючи посилання
позивача та його представника на той
факт, що за порушеною відносно нього
кримінальною справою, відсутній вирок
суду, лише який може бути обов'язковим
для суду для підтвердження факту, чи
мало місце діяння та чи вчинене воно
особою, відносно якої ухвалено вирок,
вважає їх хибними та зазначає, що
звільнення за дискредитацію звання
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ є окремою
підставою для звільнення, яке ніяк не
пов'язано з порушенням кримінальної
справи і набранням чинності вироком,
який постановлено судом за
результатами розгляду кримінальної
справи. При цьому засуджені за вчинення
злочину особи рядового і
начальницького складу (в тому числі і
без позбавлення спеціального звання),
підлягають звільненню зі служби в
органах внутрішніх справ після вступу
в законну силу вироку суду за п. 67
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України,
тобто це є окремою підставою для
звільнення, яка передбачає інший
порядок звільнення.

За таких обставин, суд не може прийняти
до уваги твердження позивача, що факт
вчинення позивачем ним проступку, якій
дискредитує авторитет органів
внутрішніх справ не може бути
доведений доки вина позивача не буде
встановлена судом за результатами
розгляду кримінальної справи, оскільки
набрання законної сили вироком суду є
підставою для звільнення особи за п. 67
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ, який є
окремою підставою звільнення і не є
видом дисциплінарного стягнення.

Суд зазначає, що оскільки позивача
звільнено за ст. 66 (за дискредитацію)
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ, то
доведеність чи недоведеність факту
скоєння позивачем злочину на
законність оскаржуваних наказів про
його звільнення не впливає, адже ніякі
докази для суду не мають наперед
установленої сили. Проте сам факт
порушення проти позивача кримінальної
справи мав враховуватися під час
обрання щодо нього заходу
дисциплінарного стягнення.

Крім того, суд враховує, що відповідно
до статті 17 Закону України «Про
міліцію» ОСОБА_1 при прийнятті на
службу до міліції приносив присягу та
клявся, у тому числі завжди суворо
дотримуватися Конституції України та
чинного законодавства, бути сумлінним
і дисциплінованим працівником, а також
присягав з високою відповідальністю
виконувати свій службовий обов'язок,
вимоги статутів і наказів, постійно
вдосконалювати професійну
майстерність та підвищувати рівень
культури, всіляко сприяти зміцненню
авторитету органів внутрішніх справ,
та клялася мужньо і рішуче, не шкодуючи
своїх сил і життя, боротися із
злочинністю, захищати від протиправних
посягань на життя, здоров'я, прав й
свободи громадян, державний устрій і
громадський порядок. Проте вчинені
ОСОБА_1 дії свідчить про застосування з
боку працівника міліції, яким є
позивач, недозволених методів
досягнення власної вигоди, які
призвели до порушення прав та
інтересів людини в результаті
порушення вимог чинного законодавства,
що не може сприяти зміцненню
авторитету органів внутрішніх справ.
При цьому вчинення протиправних дій
працівником міліції мало місце при
виконані ним службових обов'язків під
час проходження служби в органах
внутрішніх справах.

Посилання представника позивача на то,
що позивач за час проходження служби
має заохочення про що свідчать
відповідний запис у послужному списку,
суд оцінює критично, оскільки у
позивача могло змінитися ставлення до
роботи, що наявне вбачається з
матеріалів службового розслідування.

Суд критично оцінює доводи позивача, як
підставу для задоволення позову, про
його знаходження на лікарняному у
період з 17.06.2014 року по 26.06.2014 року, з
27.06.2014 року по 17.07.2014 року, оскільки як
встановлено судом, в ході службового
розслідування позивачем були надані
письмові пояснення, а саме 17.06.2014 року,
тобто в цей же день, одразу після
надання пояснень позивач йде на
лікарняний, що суд розцінює та сприймає
виключно як спробу останнім уникнення
відповідальності за допущені
проступки та створення обставин при
яких неможливо буде реалізувати
результати службового розслідування,
тобто прийняти відповідні рішення.

При цьому суд зазначає, що
дисциплінарне стягнення у вигляді
звільнення зі служби в органах
внутрішніх справ на позивача накладено
18.06.2014 року, реалізовано 08.07.2014 року.

Статтею 18 Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ України, яка
регулює питання виконання та зняття
дисциплінарних стягнень, передбачено,
що дисциплінарне стягнення
виконується негайно, але не пізніше
місяця з дня його накладення, не
враховуючи періоду перебування особи
рядового або начальницького складу у
відпустці, відрядженні або її
тимчасової непрацездатності. Після
закінчення цього строку дисциплінарне
стягнення не виконується. Такі
дисциплінарні стягнення, як звільнення
з посади та звільнення з органів
внутрішніх справ, накладені на осіб
рядового і начальницького складу, які
тимчасово непрацездатні або
перебувають у відпустці, відрядженні,
виконуються після їх прибуття до місця
проходження служби.

На підставі встановлених у судовому
засіданні фактів, оцінюючи докази, які
є у справі їх достатність і взаємний
зв'язок у їх сукупності, суд приходить
до висновку, що при звільненні позивача
з органів внутрішніх справ,
відповідачем було враховано тяжкість
скоєного проступку, обставини за яких
його скоєно, заподіяну шкоду
позитивному іміджу міліції, попередню
поведінку позивача, ставлення позивача
до виконання службових обов'язків, а
також встановлена його несумісність з
подальшим проходженням служби в
органах внутрішніх справ, у зв'язку з
чим суд вважає, що відповідач - ГУМВС
України в Одеській області при
винесенні спірних наказів № 1839 від
18.06.2014 року в частині пункту 1 та № 453 о/с
від 08.07.2014 року діяв на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано,
обґрунтовано, пропорційно, своєчасно
та з урахуванням права особи на участь
у процесі прийняття рішення. Отже
підстави для скасування оскаржуваних
наказів - відсутні.

Оскільки судом встановлено
правомірність оскаржуваних наказів
відповідача, похідні позовні вимоги
позивача щодо поновлення його на
посаді, задоволенню також не
підлягають.

Оцінюючи правомірність дій та рішень
органу владних повноважень, суд
керується критеріями, закріпленими у
ст.2 КАС України, які певною мірою
відображають принципи
адміністративної процедури,
встановлюючи при цьому чи прийняті
(вчинені) ним рішення (дії): на підставі,
у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноваження
з метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, а
згідно зі ст. 105 КАС України позивач має
право, зокрема, вимагати скасування або
визнання нечинним рішення відповідача
- субєкта владних повноважень повністю
чи окремих його положень.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного
судочинства України суд оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Приймаючи до уваги вищевикладене,
оцінюючи надані докази в сукупності,
керуючись внутрішнім переконанням, суд
вважає, що звільнення позивача з
органів внутрішніх справ вчинено у
відповідності до законодавства
України, в межах повноважень ГУ МВС
України в Одеській області, при цьому
права, свободи чи законні інтереси
позивача порушено не було, а отже в
задоволенні позовних вимог слід
відмовити.

Керуючись ст.ст. 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О В И
В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Одеській
області, за участю третьої особи -
ОСОБА_2 про визнання протиправними та
скасування п. 1 наказу № 1839 від 18.06.2014
року «Про притягнення до
дисциплінарної відповідальності
працівників ГУМВС України в Одеській
області» та наказу № 453 о/с від 08.07.2014
року, поновлення на посаді, - залишити
без задоволення.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги. Якщо апеляційну
скаргу не буде подано в строк,
встановлений ст. 186 КАС України,
постанова суду набирає законної сили
після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Постанова суду може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
адміністративного суду шляхом подачі
апеляційної скарги до Одеського
окружного адміністративного суду
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

Повний текст постанови складений та
підписаний суддею 10 вересня 2014 року.

Суддя
С.О. Cтефанов

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Одеській
області, за участю третьої особи -
ОСОБА_2 про визнання протиправними та
скасування п. 1 наказу № 1839 від 18.06.2014
року «Про притягнення до
дисциплінарної відповідальності
працівників ГУМВС України в Одеській
області» та наказу № 453 о/с від 08.07.2014
року, поновлення на посаді, - залишити
без задоволення.