Справа № 2а-19512/09/0370
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2014-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/40695/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Лосєва А.М., Степашка О.І.

розглянула у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Володимир-Волинської об'єднаної
державної податкової інспекції на
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 19.05.2010 та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 15.06.2011 по
справі №2а-19512/09/0370 (№28308/10/9104) за позовом
Володимир-Волинської об'єднаної
державної податкової інспекції до
Відкритого акціонерного товариства
«Володимир-Волинський цукровий завод»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрополіс-К», за
участю прокуратури Волинської області
про стягнення в дохід держави майна та
коштів, одержаних за нікчемним
правочином,.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної
Т.М., перевіривши доводи касаційної
скарги щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 19.05.2010,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 15.06.2011, у задоволенні позовних вимог
Володимир-Волинської об'єднаної
державної податкової інспекції до
Відкритого акціонерного товариства
«Володимир-Волинський цукровий завод»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрополіс-К», за
участю прокуратури Волинської області,
про стягнення в дохід держави майна та
коштів, одержаних за нікчемним
правочином відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
Володимир-Волинська об'єднана державна
податкова інспекція 01.07.2011 звернулась з
касаційною скаргою до Вищого
адміністративного суду України, який
ухвалою від 12.07.2011 прийняв її до свого
провадження.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати постанову Волинського
окружного адміністративного суду від
19.05.2010 та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 15.06.2011, прийняти нове рішення про
задоволення позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог
Володимир-Волинська об'єднана державна
податкова інспекція посилається на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, зокрема, статті
258 Цивільного кодексу України, статті 48
Закону України «Про автомобільний
транспорт», статей 208, 238 Господарського
кодексу України, статей 159 та 195 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Перевіривши матеріалами справи
наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Володимир-Волинською
об'єднаною державною податковою
інспекцією у проведено виїзну
позапланову перевірку Відкритого
акціонерного товариства
«Володимирцукор» з питань дотримання
вимог податкового законодавства по
податку на додану вартість та податку
на прибуток за період з 01.10.2008 по 31.12.2008
за наслідками здійснення
фінансово-господарських операцій та
взаєморозрахунків із Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Агрополіс-К», Приватним підприємством
«Сікорські і партери, Україна»,
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Євроінвест-Р», про
що було складено акт від 30.07.2009
№719/23-00372664.

Перевіркою встановлено здійснення
фінансово-господарських операцій та
взаєморозрахунків Відкритого
акціонерного товариства
«Володимирцукор» з Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Агрополіс-К» щодо придбання цукрового
буряка згідно договору від 29.08.2008 №29/08-08
ЦБ, який має ознаки нікчемного
правочину, носить безтоварний
характер, угода укладалася без наміру
створення цивільно-правових наслідків,
а лише з метою отримання права на
податковий кредит з податку на додану
вартість та формування валових витрат.

Між Відкритим акціонерним товариством
«Володимирцукор» та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Агрополіс-К» укладений договір
купівлі-продажу цукрового буряка від
29.08.2008 №29/08-08 ЦБ.

Згідно з зазначеним договором
Відкритим акціонерним товариством
«Володимирцукор» придбано у
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрополіс-К буряк в
кількості 290000 тон за ціною 260,00грн. за
одну тонну.

За умовами договору поставка буряків
проводиться за узгодженим між
сторонами графіком в термін до 30.11.2008,
покупець здійснює в установленому
порядку приймання та розвантаження
цукрових буряків за кількістю і якістю
згідно діючих стандартів та методик,
інструкцій, на підставі накладних та
довіреностей.

На підставі договору від 29.08.2008 №29/08-08
ЦБ продавцем виписані податкові
накладні, видаткові накладні, а також
між сторонами договору складені акти
прийому-передачі цукрового буряка в
загальній кількості 248000 тон на
загальну суму 64480000,00грн. Відкритим
акціонерним товариством
«Володимирцукор» перераховані
Товариству з обмеженою
відповідальністю «Агрополіс-К» кошти в
загальній сумі 75400000,00грн.

Відкритим акціонерним товариством
«Володимирцукор» всього до
податкового кредиту по даній операції
в 2008 році віднесено податок на додану
вартість в сумі 11563296,00грн. В четвертому
кварталі 2008 року Відкритим акціонерним
товариством «Володимирцукор» по
зазначеним операціям купівлі-продажу
цукрового буряку до складу валових
витрат включено витрати в розмірі
57816479,00грн.

В подальшому Відкритим акціонерним
товариством «Володимирцукор»
перероблено придбаний цукровий буряк
на білий цукор та мелясу бурякову, які в
подальшому реалізовано суб'єктам
господарювання, а частину меляси
продано іншій юридичній особі.

Звертаючись з даним позовом до суду
податковий орган виходив з того,
договір 29.08.2008 №29/08-08 ЦБ є нікчемним,
оскільки носить безтоварний характер.

Відповідно до частини першої статті 207
Господарського кодексу України
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Із вказаної норми вбачається, що для
прийняття рішення про визнання угоди
недійсною необхідно встановлювати, у
чому конкретно полягало завідомо
суперечна інтересам держави і
суспільства мета укладення угод, якою
із сторін і в якій мірі виконано угоду,
а також вину сторін у формі умислу.
Наявність умислу у сторін (сторони)
угоди означає, що вони (вона)
усвідомлювали або повинні були
усвідомлювати протиправність угоди, що
укладалася і суперечність її мети
інтересам держави та суспільства і
прагнули або свідомо допускали
настання таки наслідків.

Таким чином для визнання зобов'язання
таким, що вчинено з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, закон вимагає наявності
таких умов: вина фізичних осіб, які
підписували договір, що проявляється у
формі умислу, який спрямований на
приховування доходів від
оподаткування; такий умисел повинен
виникнути до моменту укладення
договору; мета укладення такого
договору приховування доходів від
оподаткування. Відсутність хоча б
однієї з них, не дає підстав
стверджувати, що зобов'язання вчинено з
метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави.

Разом з тим, судом апеляційної
інстанції встановлено, що сторонами
договору від 29.08.2008 №29/08-08 ЦБ виконано
всі його умови в межах взятих на себе
зобов'язань, всі правові наслідки,
передбачені договором, настали, а
безтоварність господарських операцій
між відповідачами не підтверджено.

Окрім того, судом апеляційної
інстанції не встановлено фактів, які б
свідчили про те, що зміст договору не
відповідає дійсним намірам сторін щодо
набуття цивільних прав та обов'язків і
що ці наміри спрямовані на ухилення від
сплати податків за
фінансово-господарськими результатами
виконання зазначеного договору.

Правильним є також висновок судів
попередніх інстанцій щодо
застосування строку, встановленого
статтею 250 Господарського кодексу
України, оскільки санкції, встановлені
частиною першою статті 208
Господарського кодексу України, є
конфіскаційними, стягуються за
рішенням суду в доход держави за
порушення правил здійснення
господарської діяльності, та не є
цивільно-правовими, а є
адміністративно-господарськими як
такі, що відповідають визначенню
частини першої статті 238
Господарського кодексу України. З
огляду на це, такі санкції можуть
застосовуватися лише протягом строків,
встановлених статтею 250 цього Кодексу.

Укладення спірного договору відбулося
29.08.2008, а останні операції з виконання
умов договору проведено 06.11.2008, проте з
вимогою про застосування санкцій
позивач звернувся до суду лише 09.12.2009,
тобто поза межами граничного річного
строку від вчинення правопорушення,
передбаченого статтею 250 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, зважаючи на те,
що застосування приписів статті 208
Господарського кодексу України
можливе лише при встановленні судом
обґрунтованості доводів податкового
органу про нікчемність господарського
зобов'язання (наявність складу
правопорушення в діях хоча б однієї зі
сторін зобов'язання (правочину,
договору, угоди), що є підставою позову
про застосування санкцій, суди дійшли
обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог.

Доводи касаційної скарги зазначених
висновків суду не спростовують і не
дають підстав для висновку, що судами
першої та апеляційної інстанцій при
розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
чи порушено норми процесуального
права.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 210, 2201, 223, 224, 230, 231,
частиною п'ятою статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Володимир-Волинської
об'єднаної державної податкової
інспекції залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 19.05.2010 та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 15.06.2011 по
справі №2а-19512/09/0370 (№28308/10/9104) залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку, на
підставі та у строки, передбачені
статтями 235 - 238, 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: __________________
Т.М. Шипуліна

Судді:
__________________ А.М. Лосєв

__________________ О.І. Степашко