Справа № 2а-4488/10/1370
Суддя: Гінда О.М.
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2014 року
№ 876/4902/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:
Гінди О.М.

суддів:
Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

за участі секретаря судових засідань:
Рак Х.І.

позивача
ОСОБА_2

представника позивача
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у Львівській
області на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 10
квітня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області, Самбірського МВ
ГУ МВС України у Львівській області про
визнання протиправним наказу про
звільнення, поновлення на службі в
органах внутрішніх справ та стягнення
заробітку за час вимушеного прогулу, -

встановив:

позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області, Самбірського МВ
ГУ МВС України у Львівській області у
якому, з урахуванням уточнення
позовних вимог, просив визнати
протиправним наказ № 811 о/с від 15.10.2003
про його звільнення, поновити на службі
в органах внутрішніх справ України на
посаду дільничного інспектора міліції
Самбірського МВС УМВСУ у Львівській
області та стягнути заробіток за час
вимушеного прогулу з 15.10.2003 до дня
поновлення на роботі.

В обґрунтування своїх позовних вимог
покликається на те, що він проходив
службу в органах внутрішніх справ на
посаді дільничного інспектора міліції
Самбірського МВС УМВСУ у Львівській
області у званні лейтенанта міліції.
15 жовтня 2003 року він був звільнений з
посади на підставі наказу про
звільнення № 811о/с за п. 64 «д» Положення
про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ (через службову
невідповідність), який прийнятий на
підставі атестаційного листа від
13.08.2003. Жодних стягнень до дня
проведення атестації, як це
передбачено Дисциплінарним статутом
органів внутрішніх справ України він
не мав, про що свідчить висновок
попереднього атестування, що займаній
посаді він відповідав, крім того на
посаді дільничного інспектора
працював всього 2 роки і був молодим
спеціалістом. Начальник Самбірського
МВС УМВСУ у Львівській області взагалі
не мав права приймати участь у
складанні атестаційного листа,
оскільки працював з ним тільки 2-а
місяці, що є грубим порушенням п. 3.2
Інструкції про порядок проведення
атестування особового складу органів
внутрішніх справ України, затвердженої
наказом Міністерства внутрішніх справ
України від 23.02.2001 року, яка передбачає,
що безпосередній начальник має право
складати атестаційний лист на
підлеглого за умови спільної служби з
ним не менше 6 місяців. Також зазначив,
що постановою Самбірського
міськрайонного суду Львівської
області від 20.06.2007 року, яка залишена
без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 13.11.2007 року, визнано нечинним
рішення начальника Самбірського МВС
УМВСУ у Львівській області та голови
атестаційної комісії УМВСУ у
Львівській області від 13.08.2003 року, щодо
невідповідності його займаній посаді і
звільнення з органів внутрішніх справ,
а тому як наслідок скасуванню підлягає
наказ про звільнення № 811о/с від 15
жовтня 2003 року (через службову
невідповідність), поновлення на службі
в органах внутрішніх справ та
стягнення заробітку за час вимушеного
прогулу.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 10 квітня 2014
року позов задоволено повністю.
Визнано протиправними та скасовано
наказ № 811 о/с від 15 жовтня 2003 року в
частині звільнення ОСОБА_2 за п.64 «д» та
наказ начальника Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області Рудяка О.В. № 451
о/с від 15 жовтня 2013 року, поновлено
позивача на посаді дільничного
інспектора міліції Самбірського МВС
УМВСУ у Львівській області з 15.10.2003
року, стягнуто з Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
(м. Львів, пл. Григоренка, 3) на користь
позивача заробітну плату за час
вимушеного прогулу в сумі 56 751 грн за
відрахування зборів і обов'язкових
платежів. Постанова суду в частині
поновлення на посаді та стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу за один місяць у сумі 451 грн
допущена до негайного виконання.

З постановою суду першої інстанції не
погодилось Головне управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області, подало
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
10.04.2014 та прийняти нову, якою в
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити
повністю.

В обґрунтування апеляційних вимог
апелянт посилається на те, що судом
першої інстанції порушені норми
матеріального та процесуального права,
а висновки суду не відповідають
обставинам справи. Апелянт вважає, що з
його сторони не було жодних порушень
при звільненні позивача з посади.
ОСОБА_2, на момент постановлення
оскаржуваного судового рішення,
вважається звільненим з ОВС України за
власним бажанням, на підставі
власноручно написаного та поданого на
ім'я начальника УМВС рапорту від 12.08.2003
року. Причина написання рапорту
позивачем була з'ясована керівництвом
УМВС у ході співбесід. З наказом ГУМВС
від 15.10.2013 року № 415 о/с він належним
чином ознайомлений та копію наказу
отримав, однак позовні вимоги не змінив
та цей наказ про звільнення за власним
бажанням у судовому порядку не
оскаржив. Щодо стягнення заробітку за
час вимушеного прогулу, то за наявності
відповідних правових підстав, таке
повинно було б здійснюватись з
юридичної особи органу внутрішніх
справ у якому позивач проходив службу
перед звільненням - Самбірського МВ.
Отже, стягнення повинно проводитись не
більше як за один рік і сума грошового
забезпечення за час вимушеного
прогулу, яку може просити позивач,
становить 5412 грн. (451 грн х 12 міс.). Крім
того, органами прокуратури, як і
вищестоящими в порядку підлеглості
службовими особами чи органами не
підтверджено жодних фактів, які б
вказували на недодержання законності у
діяльності посадових осіб ГУМВС
України у Львівській області в частині
звільнення з ОВС ОСОБА_2

Відповідач - ГУ МВС України у
Львівській області участь у справі
уповноваженого представника не
забезпечив, оскільки повноваження
такого не були підтверджені
довіреністю, за таких обставин
апеляційний розгляд справи проведений
за його відсутності.

Представник відповідача - Самбірського
МВ ГУ МВС України у Львівській області
у судове засідання не прибув, хоча
належним чином повідомлений про дату,
час та місце судового розгляду, а тому
розгляд справи проведено у його
відсутності.

Позивач та його представник у судовому
засіданні апеляційну скаргу
заперечили та просять залишити її без
задоволення.

Суд апеляційної інстанції, заслухав
доповідь судді-доповідача, пояснення
позивача та його представника,
перевірив матеріали справи та
обговорив підстави і межі апеляційної
скарги, вважає, що таку належить
задовольнити частково.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач ОСОБА_2 проходив службу в
органах внутрішніх справ на посаді
дільничного інспектора міліції
Самбірського МВС УМВСУ у Львівській
області у званні лейтенанта міліції.

15 жовтня 2003 року позивач був звільнений
з посади на підставі наказу про
звільнення № 811о/с за п. 64 «д» Положення
про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ (через службову
невідповідність).

Цей наказ про звільнення було видано на
підставі атестаційного листа від
13.08.2003, однак постановою Самбірського
міськрайонного суду Львівської
області від 20.06.2007, що залишена без змін
ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 13.11.2007 і
набрала законної сили, визнано
нечинним рішення начальника
Самбірського МРВ УМВСУ у Львівській
області Ясінського В.І. та начальника
атестаційної комісії УМВСУ у
Львівській області Кузьо В.Г. від 13.08.2003,
щодо невідповідності ОСОБА_2 займаній
посаді і звільнення з органів
внутрішніх справ (а.с. 92-96 т. 1).

15.10.2013 наказом № 415 о/с начальника ГУ
МВСУ у Львівській області п. Рудяком О.
В. внесено зміни до наказу № 811о/с від 15
жовтня 2003, а саме підстава звільнення
змінена з «службової невідповідності»
на звільнення «за власним бажанням».

Суд першої інстанції, задовольняючи
адміністративний позов виходив з того,
що підставою звільнення був висновок
атестаційної комісії, а оскільки при
проведенні атестації атестаційною
комісією були порушені норми
Інструкції про порядок проведення
атестування особового складу органів
внутрішніх справ України, затвердженої
наказом Міністерства внутрішніх справ
України від 23.02.2001 і цей висновок у
судовому порядку визнано нечинним та
як наслідок наказ № 811о/с від 15 жовтня
2003 року є протиправним, та таким, що
підлягає скасуванню. Крім того, суд
першої інстанції зазначив, що 12.08.2003
позивач подав рапорт про звільнення за
особистим проханням (за власним
бажанням), однак фактично наказ
начальника ГУ МВСУ у Львівській
області п. Рудяка О. про звільнення за
власним бажанням № 415 о/с було винесено
15.10.2013, тобто поза межами строків,
встановлених законом. Такі дії
відповідача, суперечать вимогам пункту
68 Положення, а також суд зазначив, що
при прийнятті відповідачем рішення про
звільнення позивача та оспорюваного
наказу не було з'ясовано причину
написання ним рапорту, як того вимагає
пункт 8 Положення. У зв'язку з цим суд
першої інстанції вийшов за межі
позовних вимог та визнав наказ № 811 о/с
від 15 жовтня 2003 року не тільки
протиправним, але таким, що підлягає
скасуванню, а також скасував наказ від
15 жовтня 2013 року № 451 о/с, яким було
внесено зміни до наказу № 811 о/с. У
зв'язку із незаконним звільненням, суд
вирішив стягнути з 15 жовтня 2003 року по 10
квітня 2014 року з Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області на користь
позивача середній заробіток за час
вимушеного прогулу у сумі 56751 гривень
за відрахування зборів і обов'язкових
платежів.

Однак, суд апеляційної інстанції
частково не погоджується з такими
висновками суду першої інстанції, а
саме в частині виплати заробітку за час
вимушеного прогулу, з огляду на таке.

Статтею 43 Конституції України
визначено, що кожен має право на працю,
що включає можливість заробляти собі
на життя працею, яку він вільно обирає
або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України
«Про міліцію» від 20 грудня 1990 року565-XII
(в редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) особовий склад
міліції складається з працівників, що
проходять державну службу в
підрозділах міліції, яким відповідно
до чинного законодавства присвоєно
спеціальні звання міліції.

Згідно із ч. 1 ст. 18 Закону України «Про
міліцію» порядок та умови проходження
служби в міліції регламентуються
Положенням про проходження служби
особовим складом органів внутрішніх
справ, затверджуваним Кабінетом
Міністрів України.

Даною статтею також визначено, що
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України
затверджується Верховною Радою
України.

Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ затверджене
постановою КМ України від 29.07.1991 року №
114 (далі - Положення), яке визначає
порядок проходження служби особами
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ, їх права і
обов'язки.

З наведеної вище правових норм
вбачається, що основними
нормативно-правовими актами, які
регулюють відносини зі звільнення осіб
рядового і начальницького складу з
органів внутрішніх справ є Конституція
України, Закон України «Про міліцію»,
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України, Положення
про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ та ряд інших
підзаконних актів.

При цьому, суд враховує те, що
відносини, пов'язані із звільненням зі
служби працівників ОВС, врегульовані
як загальним законодавством України
про працю, так і спеціальним
законодавством. При цьому,
пріоритетними є норми спеціального
законодавства, а норми трудового
законодавства підлягають застосуванню
лише у випадках, якщо спеціальними
нормами не врегульовано спірних
відносин та коли можливість такого
застосування не заборонено у
спеціальному законі.

Пунктом 64 Положення визначенні
підстави звільнення осіб середнього,
старшого і вищого начальницького
складу, серед яких передбачено
звільнення через службову
невідповідність (пункт «д»).

Як встановлено судом першої інстанції,
позивач проходив службу в органах
внутрішніх справ на посаді дільничного
інспектора міліції Самбірського МВС
УМВСУ у Львівській області у званні
лейтенанта міліції.

15 жовтня 2003 ОСОБА_2 був звільнений з
посади на підставі наказу про
звільнення № 811о/с за п. 64 «д» Положення
про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ (через службову
невідповідність).

Цей наказ про звільнення було видано на
підставі атестаційного листа від
13.08.2003, однак постановою Самбірського
міськрайонного суду Львівської
області від 20.06.2007, що залишена без змін
ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 13.11.2007 і
набрала законної сили, визнано
нечинним рішення начальника
Самбірського МРВ УМВСУ у Львівській
області Ясінського В.І. та начальника
атестаційної комісії УМВСУ у
Львівській області Кузьо В.Г. від 13.08.2003,
щодо невідповідності ОСОБА_2 займаній
посаді і звільнення з органів
внутрішніх справ. (а.с. 92-96 т. 1).

Відповідно до вимог ст. 72 КАС України,
обставини, які встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

15.10.2013 наказом № 415о/с начальника ГУ
МВСУ у Львівській області п. Рудяком
О.В. внесено зміни до наказу № 811о/с від
15 жовтня 2003 року, а саме підстава
звільнення змінена з службової
невідповідності на звільнення за
власним бажанням.

Підпунктом «ж» пункту 64 Положення
передбачено, що особи середнього,
старшого і вищого начальницького
складу звільняються зі служби в запас
(з постановкою на військовий облік) за
власним бажанням - при наявності
поважних причин, що перешкоджають
виконанню службових обов'язків.

Згідно з пунктом 68 Положення, особи
рядового і начальницького складу, які
виявили бажання звільнитися зі служби
за особистим проханням, попереджають
прямого начальника органу внутрішніх
справ про прийняте ними рішення не
пізніш як за три місяці до дня
звільнення, про що подають рапорт за
командою.

Судом першої інстанції встановлено, що
12.08.2003 позивач подав рапорт про
звільнення за особистим проханням (за
власним бажанням), без зазначення дати
звільнення, а тому дотримання
трьохмісячного строку при звільненні
осіб, на яких воно поширюється є
обов'язковим як для позивача, так і для
відповідача. Однак, наказ начальника ГУ
МВСУ у Львівській області п. Рудяка О.
про звільнення за власним бажанням №
415о/с було винесено лише 15.10.2013, тобто
поза межами строків, встановлених
законом. Такі дії відповідача,
суперечать вимогам пункту 68 Положення,
а тому судом першої інстанції вірно
зазначено, що при прийнятті
відповідачем рішення про звільнення
позивача та оспорюваного наказу не
було з'ясовано причину написання ним
рапорту, як того вимагає пункт 8
Положення.

Вказані вище висновки суду апеляційної
інстанції узгоджуються з правовою
позицією Верховного Суду України
викладеною, зокрема, у постанові від
29.05.2012 року № 21-122а12, яка є обов'язковою
для врахування під час вирішення
подібного спору.

З наведеного суд першої інстанції, з
метою захисту порушених прав позивача,
правильно вийшов за межі позовних
вимог та визнав наказ № 811 о/с від 15
жовтня 2003 року не тільки протиправним,
але таким, що підлягає скасуванню, а
також підлягає скасуванню наказ від 15
жовтня 2013 року № 415 о/с, яким було
внесено зміни до наказу № 811 о/с.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку, що звільнення
позивача з органів внутрішніх справ
України відбулось незаконно, а тому суд
першої інстанції обґрунтовано
скасував накази відповідачів у частині
звільнення позивача зі служби та
поновив його на посаді, яку він обіймав
на момент звільнення.

Щодо вимог позивача про стягнення
заробітку за час вимушеного прогулу, то
суд апеляційної інстанції вважає за
необхідне зазначити наступне.

Згідно Довідки ГУМВС України у
Львівської області від 01.06.2013 року № 5402
про середню заробітну плату ОСОБА_2,
середньомісячна заробітна плата
позивача становить 451 грн.

У зв'язку із незаконним звільненням
позивач перебуває у вимушеному прогулі
з 15 жовтня 2003. Відтак, судом першої
інстанції вирішено, що станом на 10
квітня 2014 року на користь позивача
підлягає стягненню середній заробіток
у сумі 56751 гривень за відрахування
зборів і обов'язкових платежів.

Однак, апеляційний суд не погоджується
з рішенням суду першої інстанції в
частині зобов'язання відповідача ГУМВС
України у Львівської області
виплатити позивачу заробітну плату за
час вимушеного прогулу з огляду на
таке.

Позивач безпосередньо проходив службу
в Самбірського МВ ГУ МВС України у
Львівській області, який є окремою
юридичною особою та здійснює
нарахування і виплату заробітної плати
і який був залучений до цчасті в справі
в якості відповідача. Самбірський МВ ГУ
МВС України у Львівській області
фінансується з коштів державного
бюджету, загальна сума та розмір виплат
заробітної плати особам органів
внутрішніх справ України
передбачаються в кошторисах видатків
відповідних державних установ та
штатних розписах, і відповідно, виплата
заробітної плати позивачу передбачені
в кошторисі видатків та штатному
розписі Самбірського МВ ГУ МВС України
у Львівській області, отже саме з цього
відповідача слід стягнути заробітну
плату на користь позивача за час
вимушеного прогулу.

Згідно п. 24 Положення у разі
незаконного звільнення або
переведення на іншу посаду особи
рядового, начальницького складу
органів внутрішніх справ підлягають
поновленню на попередній посаді з
виплатою грошового забезпечення за час
вимушеного прогулу або різниці в
грошовому забезпеченні за час
виконання службових обов'язків, але не
більш як за один рік. Якщо заява про
поновлення на службі розглядається
більше одного року не з вини особи
рядового, начальницького складу, така
особа має право на отримання грошового
забезпечення за весь час вимушеного
прогулу.

Враховуючи вищенаведене, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку
про необхідність часткового
задоволення апеляційної скарги та
скасування оскаржуваної постанови в
частині виплати заробітної плати за
час вимушеного прогулу, з прийняттям в
цій частині нового судового рішення
про стягнення з Самбірського МВ ГУ МВС
України у Львівській області
заробітної плати за час вимушеного
прогулу в сумі 56751 грн.

З огляду на те, що постанова суду першої
інстанції ухвалена з неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи та з порушенням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку
про часткове скасування постанови суду
першої інстанції в частині позовної
вимоги про виплату заробітної плати за
час вимушеного прогулу.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 202, 205, 207, 212, 254 КАС
України, суд -

постановив:

апеляційну скаргу Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України у Львівській області -
задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 10 квітня 2014
року у справі № 2а-4488/10/1370 в частині
стягнення заробітку за час вимушеного
прогулу скасувати.

Стягнути з Самбірського МВ ГУ МВС
України у Львівській області на
користь ОСОБА_2 заробітну плату за час
вимушеного прогулу в сумі 56 751 грн (
п'ятдесят шість тисяч сімсот п'ятдесят
одну грн.) без утримання податку на
доходи фізичних осіб та інших
обов'язкових платежів.

У решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів з
дня складання її у повному обсязі може
бути подана касаційна скарга
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
О.М. Гінда

Судді:
В.Я. Качмар

В.В. Ніколін

Постанова у повному обсязі складена та
підписана 12.09.2014.