Справа № 821/3468/14
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2014-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2014 р.м. ХерсонСправа № 821/3468/14

Херсонський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Пекного А.С.,

при секретарі: Осташевському Е.Є.,

за участю позивача ОСОБА_1 та його
представника ОСОБА_2, представників
відповідача Заверюхи К.О., Гончаренка
А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Херсонській області про визнання
незаконним та скасування наказу і
поновлення на посаді,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до
суду із позовом до Управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Херсонській області (далі -
відповідач, УМВСУ у Херсонській
області), в якому просить визнати
протиправним і скасувати наказ УМВСУ у
Херсонській області від 23.07.2014р. №170 о/с
в частині звільнення його з органів
внутрішніх справ та поновити його на
посаді інспектора дорожньо-патрульної
служби взводу з обслуговування
стаціонарного поста №2 роти
дорожньо-патрульної служби ДАІ УМВСУ у
Херсонській області.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з
19.09.2003р. його було прийнято на посаду
інспектора дорожньо-патрульної служби
взводу з обслуговування стаціонарного
поста №2 роти дорожньо-патрульної
служби ДАІ УМВСУ у Херсонській області,
а 23.07.2014р. наказом УМВСУ у Херсонській
області від 23.07.2014р. №170 о/с звільнено з
органів внутрішніх справ за п. "ж" ст. 63
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України (за
власним бажанням).

Позивач вказує, що 16.07.2014р. під
морально-психологічним тиском
керівництва за відмову йти
добровольцем до лав Збройних Сил
України для участі у антитерористичній
операції в Луганській області він
написав і подав рапорт про звільнення
за власним бажанням. В подальшому він
23.07.2014р. подав заяву керівництву про
відкликання рапорту від 16.07.2014р., але
незважаючи на це відповідачем винесено
оскаржуваний наказ, яким його
звільнено з органів внутрішніх справ.

Вказуючи на те, що в силу вимог п.68
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України, його
повинні були звільнити не раніше
закінчення тримісячного строку з дати
подання рапорту, у якому ним не було
зазначено бажаної дати звільнення,
позивач вважає своє звільнення таким,
що здійснено з порушенням установленої
процедури звільнення, а оскаржуваний
наказ - протиправним.

В судовому засіданні позивач та його
представник підтримали позовні вимоги
та наполягали на їх задоволенні.

Відповідачем надано письмові
заперечення на позов, у яких він
просить відмовити у його задоволенні,
посилаючись на те, що звільнення
позивача відбулось відповідно до
установленої чинним законодавством
процедури. Зокрема, відповідач вказує,
що позивачем у рапорті від 16.07.2014р.
зазначено конкретну дату, з якої він
просить його звільнити - це саме 23.07.2014р.
При цьому тиску на позивача щодо його
звільнення ніхто з посадових осіб
відповідача не чинив і з заявами про
відкликання рапорту про звільнення він
в офіційному порядку до УМВСУ у
Херсонській області не звертався.

Представники відповідача у судовому
засіданні просили відмовити у
задоволенні позову з підстав,
зазначених в запереченнях.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін,
оцінивши наявні у справі докази у їх
сукупності, суд вважає, що позов
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом встановлено, що з 19.09.2003р.
прапорщик міліції ОСОБА_1 проходив
службу в УМВСУ у Херсонській області на
посаді інспектора дорожньо-патрульної
служби взводу з обслуговування
стаціонарного поста №2 роти
дорожньо-патрульної служби ДАІ УМВСУ у
Херсонській області, що
підтверджується трудовою книжкою
позивача.

16.07.2014р. позивачем подано начальнику
УМВСУ у Херсонській області рапорт, в
якому він просить звільнити його з
органів внутрішніх справ за власним
бажанням. Зазначений рапорт містить
примітку, відповідно до якої позивач
просить звільнити його з 23.07.2014р.

Того ж дня позивачем подано начальнику
УМВСУ у Херсонській області письмові
пояснення щодо причин звільнення, в
якості яких ним указані сімейні
обставини.

17.07.2014р. складено та затверджено
висновок по розгляду матеріалів щодо
звільнення з органів внутрішніх справ
прапорщика міліції ОСОБА_1, за текстом
якого останній просить звільнити його
за власним бажанням без відпрацювання
установленого п.68 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України тримісячного
терміну. Згідно з висновком, вирішено
клопотати перед керівництвом УМВСУ у
Херсонській області про звільнення
позивача з органів внутрішніх справ за
п. "ж" ст. 63 Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України (за
власним бажанням).

23.07.2014р. тимчасово виконуючим обов'язки
начальника УДАІ УМВСУ у Херсонській
області внесено подання про звільнення
ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за п.
"ж" ст. 63 Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України.

Наказом УМВСУ у Херсонській області
від 23.07.2014р. №170 о/с позивача звільнено з
органів внутрішніх справ за п. "ж" ст. 63
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України (за
власним бажанням).

Вирішуючи даний спір, суд виходить з
наступного.

Відповідно до ст.18 Закону України "Про
міліцію" порядок та умови проходження
служби в міліції регламентуються
Положенням про проходження служби
особовим складом органів внутрішніх
справ, затверджуваним Кабінетом
Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів УРСР від
29 липня 1991 р. №114 затверджено Положення
про проходження служби особовим
складом органів внутрішніх справ (далі
- Положення №114), яке є чинним на час
виникнення спірних правовідносин.

Згідно із пп. "а" п.62 Положення №114,
звільнення осіб рядового і
начальницького складу зі служби
провадиться у запас Збройних Сил (з
постановкою на військовий облік), якщо
звільнені особи не досягли граничного
віку, встановленого Законом України
"Про військовий обов'язок і військову
службу" для перебування в запасі осіб,
які мають військові звання і за станом
здоров'я придатні до військової служби.

У відповідності із пп. "ж" п.63 вказаного
Положення, особи рядового і молодшого
начальницького складу звільняються зі
служби в запас (з постановкою на
військовий облік): за власним бажанням -
при наявності поважних причин, що
перешкоджають виконанню службових
обов'язків.

При цьому п.68 Положення №114
передбачено, що особи рядового і
начальницького складу, які виявили
бажання звільнитися зі служби за
особистим проханням, попереджають
прямого начальника органу внутрішніх
справ про прийняте ними рішення не
пізніш як за три місяці до дня
звільнення, про що подають рапорт за
командою.

Тобто, з цих правових норм вбачається,
що звільнення осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ за власним бажанням
можливе не раніше закінчення
тримісячного строку з дня подачі
відповідного рапорту про звільнення.

Також суд звертає увагу на таке.

Згідно із ч.2 ст.161 КАС України, при
виборі правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України,
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Верховним Судом України у справах
№21-99а12, №21-122а12, №21-236а11 (постанови
Верховного Суду України від 9 квітня 2012
р., від 29 травня 2012 р., від 5 грудня 2011 р.)
висловлено наступні правові позиції:
за змістом п. 68 Положення про
проходження служби рядовим та
начальницьким складом органів
внутрішніх справ Української РСР,
затвердженого постановою КМУ від 29
липня 1991 р. №114, звільнення особи
середнього, старшого і вищого
начальницького складу зі служби, на
підставі підпункту "ж" п. 64 зазначеного
Положення, до спливу тримісячного
строку від дня попередження нею про
своє бажання звільнитися, якщо сторони
не домовилися про звільнення у більш
короткий строк, є безпідставним.

Як видно з матеріалів справи і, зокрема,
самого рапорту позивача від 16.07.2014р., у
ньому останнім висловлено бажання щодо
звільнення його зі служби з 23.07.2014р..
тобто до закінчення установленого п.68
Положення №114 тримісячного строку.

При вирішенні питання про звільнення
позивача відповідачем не
заперечувалось щодо звільнення його з
23.07.2014р., про що свідчить зміст висновку
по розгляду матеріалів щодо звільнення
з органів внутрішніх справ прапорщика
міліції ОСОБА_1 та подання про його
звільнення, які не містять застережень
щодо дати звільнення.

Враховуючи наведене та зміст п.п. 63, 68
Положення №114, а також правові позиції
Верховного Суду України у справах
№21-99а12, №21-122а12, №21-236а11, суд вважає, що у
відповідача були підстави для
звільнення позивача зі служби в
органах внутрішніх справ згідно із пп.
"ж" п.63 вказаного Положення до спливу
тримісячного строку від дня
попередження позивачем про своє
бажання звільнитися, оскільки сторони
фактично домовились про звільнення у
більш короткий строк.

При цьому суд відхиляє доводи позивача
та його представника про те, що рапорт
від 16.07.2014р. написаний ним під
морально-психологічним тиском
керівництва, оскільки відповідних та
належних доказів цього ними до суду не
надано. Більше того, згідно пояснень
позивача такі докази у нього відсутні.

Також суд вважає необґрунтованими їх
доводи про те, що первісно позивач не
зазначав у рапорті дати свого бажаного
звільнення, а вказав її лише 23.07.2014р. за
вказівкою працівника кадрової служби
та в подальшому подавав заяву про
відкликання рапорту від 16.07.2014р.

Зокрема, позивач у судовому засіданні
визнав, що рапорт від 16.07.2014р. із
приміткою щодо бажаної дати звільнення
написаний ним власноруч. Доказів того,
що будь-яка посадова особа відповідача
змушувала його вказати конкретну дату
звільнення, як і того, що примітку про
бажання звільнитись 23.07.2014р. зроблено
позивачем саме цього дня, а не 16.07.2014р., а
також що ним подавалась в офіційному
порядку заява про відкликання рапорту
про звільнення - до суду сторонами
знову ж таки не надано.

З цього слідує, що позивача звільнили
відповідно до норм чинного
законодавства, а оскаржуваний наказ є
правомірним.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з частиною першою ст. 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку про необґрунтованість
позовних вимог та відсутність підстав
для їх задоволення, оскільки
відповідачем доведено правомірність
своїх дій та спростовано доводи
позивача щодо протиправності його
звільнення.

Керуючись ст. ст. 158-163, 167 КАС України,
суд, -

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Херсонській області
про визнання незаконним та скасування
наказу і поновлення на посаді -
залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України чи
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлений строк. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 03 вересня 2014 р.

Суддя
Пекний А.С.

кат. 12.3