Справа № 804/1611/14
Суддя: Мартиненко О.В.
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

11 вересня 2014 рокусправа № 804/1611/14

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Мартиненка О.В.

суддів:
Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового
засідання: Надточія В.О.

за участю:

представника відповідача: Бейгул А.Г.

представника позивача: Кісенко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Лівобережної
об'єднаної державної податкової
інспекції м.Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 24
лютого 2014 року у справі №804/1611/14 за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Майстер-Буд» до
Лівобережної об'єднаної державної
податкової інспекції
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

22.01.2014 року ТОВ «Майстер-Буд»
звернулось до суду з позовом, в якому
просило визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення Лівобережної
об'єднаної державної податкової
інспекції міста Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області від 29
листопада 2013 року №, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на додану вартість
із вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг) у розмірі 731 263,50 грн., в тому
числі 487 509грн. за основним платежем та
243 753,50грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями.

В обґрунтування своїх вимог посилалося
на безпідставність висновків
відповідача про непідтвердженість
реальності господарських операцій
позивача з його контрагентом ТОВ
«КРАФТ-ПРОФІ», оскільки за даними
операціями роботи були виконані,
оплату здійснено в повному обсязі,
господарські операції відображені в
первинних документах бухгалтерського
та податкового обліку, відбулись
реально. Крім того, формування
підприємством податкового кредиту не
може ставитись у пряму залежність від
дотримання вимог податкового
законодавства контрагентами та
фактичної сплати ними сум ПДВ до
бюджету.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 24
лютого 2014 року адміністративний позов
задоволено. Визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення Лівобережної
об'єднаної державної податкової
інспекції м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області форми «Р»
від 29.11.2013р. №.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, Лівобережна об'єднана
державна податкова інспекція
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області подала
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову про
відмову у задоволенні позову.
Апеляційна скарга

фактично обґрунтована висновками
перевіряючих осіб, які зроблено в Акті
перевірки та які на думку ОДПІ,
свідчать про неможливість виконання
контрагентом своїх податкових
зобов'язань, внаслідок чого позивач не
мав права включати до складу
податкового кредиту суми ПДВ за
операціями, які не носять реальних
характер. В обґрунтування
правомірності висновків фахівців ОДПІ,
відповідач посилається на акт ДПІ у
Оболонському районі м.Києва про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «КРАФТ-ПРОФІ» за
№485/26-54-22-06-38615737 від 16.09.2013р.

Дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
надану правову оцінку досліджених
судом доказів по справі, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку про відсутність підстав для
задоволення апеляційної скарги з
наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що у період з
07.10.2013р. по 08.10.2013р. повноважними особами
Лівобережної ОДПІ м.Дніпропетровська
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку
фінансово-господарської діяльності
ТОВ «Майстер-Буд» з питань дотримання
вимог податкового законодавства
України під час здійснення
взаємовідносин з ТОВ «Крафт-Профі» () за липень 2013 року, за
результатами якої складено акт
№806/2203/30627944 від 10.10.2013р. (а.с.37-50) (далі по
тексту - Акт перевірки).

В Акті перевірки зроблено висновки про
нереальність здійснення господарських
відносин ТОВ «Майстер-Буд», а саме
встановлено відсутність об'єктів
оподаткування та неможливість
реального здійснення ТОВ «Майстер-Буд»
операцій по ланцюгу з ТОВ «Крафт-Профі»
за період липень 2013 року, внаслідок
чого встановлено порушення ТОВ
«Майстер-Буд» п.198.2, 198.6 ст.198, п.201.1 ст.201
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість, що підлягає сплаті до
бюджету за липень 2013 року на суму 487
509грн.

На підставі висновків Акту перевірки
№806/2203/30627944 від 10.10.2013р. Лівобережною
ОДПІ м.Дніпропетровська було прийнято
податкове повідомлення-рішення від
29.11.2013р. №, яким ТОВ «Майстер-Буд»
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на додану вартість
із вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг) у розмірі 731 263,50 грн., в тому
числі 487 509грн. за основним платежем та
243 753,50грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями.

Правомірність та обґрунтованість
вказаного податкового
повідомлення-рішення є предметом
спору, який передано на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та
задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що оскаржене
рішення відповідача прийнято не на
підставі та не у спосіб, що передбачені
Податковим кодексом України, з огляду
на необґрунтованість висновків, які
викладені в Акті перевірки, що став
підставою для прийняття спірного
податкового повідомлення-рішення.

З такими висновками суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
погоджується з наступних підстав.

Згідно із п. 198.1. ст.198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г) в
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного
фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3 ст.198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, вказаними нормами права
визначено підстави за яких платник
податків має право на віднесення
сплачених сум ПДВ, у вартості товарів
(робіт, послуг), до складу податкового
кредиту. До таких підстав віднесено:
наявність господарської операції,
наслідком якої є поставка товару
(робіт, послуг), сплата (нарахування)
податку на додану вартість у вартості
товарів (робіт, послуг), використання
товару (робіт, послуг) у власній
господарській діяльності, факт сплати
податку на додану вартість має
підтверджуватися відповідними
первинними документами.

Як вбачається з Акту перевірки
№806/2203/30627944 від 10.10.2013р., висновків про
порушення позивачем вимог податкового
законодавства, податковий орган дійшов
з огляду на наступне.

Лівобережною ОДПІ м.Дніпропетровська
отримано від ДПІ у Оболонському районі
м. Києва акту про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Крафт-Профі» від 16.09.2013р.
№485/26-54-22-06-38615737, яким встановлено
відсутність фактів реального
здійснення господарських операцій з
контрагентами постачальниками та
контрагентами покупцями за період
травень, червень та липень 2013 року.

З цих підстав, на стор.13 Акту перевірки,
ОДПІ робить висновок про те, що
операції з поставки по ланцюгу ТОВ
«Крафт-Профі» - ТОВ «Майстер-Буд» не
містять у своїй суті розумних
економічних або інших причин (ділової
мети) систематичного (протягом місяця)
придбання та продажу товарів та не
спричиняють реального настання
правових наслідків та відсутність
об'єктів оподаткування ТОВ
«Майстер-Буд» по вказаному ланцюгу
постачання.

Будь-яких інших обставин, з якими б ОДПІ
пов'язувала порушення ТОВ
«Майстер-Буд» вимог податкового
законодавства, Акт перевірки
№806/2203/30627944 від 10.10.2013р. не містить.

Таку позицію Лівобережної ОДПІ
м.Дніпропетровська суд вважає
необґрунтованою з огляду на наступне.

Відповідно до вимог п. 44.1 ст. 44
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством. Платникам податків
забороняється формування показників
податкової звітності, митних
декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, будь-які документи (у тому
числі договори, накладні, рахунки тощо)
мають силу первинних документів лише в
разі фактичного здійснення
господарської операції. Якщо ж
фактичного здійснення господарської
операції не було, відповідні документи
не можуть вважатися первинними
документами для цілей ведення
податкового обліку навіть за наявності
всіх формальних реквізитів таких
документів, що передбачені чинним
законодавством.

Враховуючи викладене, для
підтвердження даних податкового
обліку необхідно брати до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Відповідно до ст. 1 Закону України від
16.07.99 N 996-XIV «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Отже, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Встановлені обставини справи свідчать
про те, що позивач у перевіряємому
періоді мав взаємовідносини з ТОВ
«Крафт-Профі», на підставі яких було
сформовано податковий кредит з податку
на додану вартість

Так, 03.07.2013 року між ТОВ «Майстер-Буд» та
ТОВ «Крафт-Профі» було укладено
договір підряду №0307/П-13, згідно якого
ТОВ «Майстер-Буд», як генпідрядник,
доручає, а ТОВ «Крафт-Профі», як
підрядник, приймає на себе зобов'язання
виконати якісно та у строки
будівельно-монтажні роботи на об'єкті
«Розподільчий центр №7 смт.Ювілейний,
м. Дніпропетровськ»(а.с.56-58).

Пунктами 4.1 та 5.1 вказаного Договору
передбачено, що підрядник здає
виконані роботи генпідряднику з
оформленням акту приймання фактично
виконаних робіт форми КБ-2в, довідки
КБ-3, а генпідрядник забезпечує
передачу підряднику затвердженої
проектної документації у двох
екземплярах за п'ять днів до початку
робіт.

Згідно довідки про вартість виконаних
будівельних робіт та витрати за липень
2013 року форми КБ-3 та актів приймання
виконаних будівельних робіт за липень
2013 року форми КБ-2в, ТОВ «Крафт-Профі» на
виконання умов договору підряду
№0307/П-13 від 03.07.2013р. виконало для ТОВ
«Майстер-Буд» будівельно-монтажні
роботи щодо благоустрою території
об'єкта «Розподільчий центр №7
смт.Ювілейний, місто Дніпропетровськ»
загальною вартістю 2 925 056,00грн., в тому
числі податок на додану вартість - 487
509,33грн. (а.с.59-87).

На вказану суму вартості виконаних
робіт ТОВ «Крафт-Профі» була виписана
податкова накладна №84 від 31.07.2013р., на
підставі якої ТОВ «Майстер-Буд»
віднесло суму податку на додану
вартість у розмірі 487 509,33грн. до складу
податкового кредиту липня 2013 року
(а.с.88).

Також позивачем було надано проектну
документацію, яка відповідно до п.5.1
договору підряду №0307/П-13 від 03.07.2013р.
надавалася ним, як генпідрядником, за
п'ять днів до початку робіт ТОВ
«Крафт-Профі» (а.с.172-191).

Означена вище податкова накладна
оформлена з дотриманням вимог ст.201
Податкового кодексу України, що
відповідачем не заперечується.

Розрахунки між ТОВ «Майстер-Буд» та ТОВ
«Крафт-Профі» за виконані згідно
договору підряду №0307/П-13 від 03.07.2013р.
будівельно-монтажні роботи було
здійснено у безготівковій формі
відповідно до банківських виписок,
копії яких містяться в матеріалах
справи (а.с.90-95).

Вказані обставини підтверджені
матеріалами справи. Згідно п.3 Акту
перевірки, при перевірці було
використано податкові накладні, акти
прийому-передачі виконаних робіт,
договори, інше, а також акт ДПІ у
Оболонському районі м. Києва про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Крафт-Профі» від 16.09.2013р.
№485/26-54-22-06-38615737. Зауваження до форми і
змісту первинних документів в Акті
перевірки відсутні.

Отже, усі документи були в
розпорядженні перевіряючих, проте
податковий орган надав перевагу
висновкам акту перевірки контрагента
позивача, не зазначаючи підстав
невизнання наданих позивачем
первинним документів.

Таким чином, з матеріалів справи
вбачається, що проведені господарські
операції мають реальний цикл
походження, у повному обсязі
підтверджені необхідними
бухгалтерськими документами, які
відповідають чинному законодавству
України, використані в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності, з метою отримання
економічної вигоди та прибутку, що
фактично і досягнуто, мали як базу так і
об'єкт оподаткування податком на
додану вартість. На виконання
укладеного договору було виконано
роботи, видано податкові накладні,
складено акти прийому-передачі робіт,
здійснено оплату в безготівковій
формі. Суми за зазначеними податковими
накладними включено до податкового
кредиту відповідного періоду.

Відповідачем, на якого в силу приписів
ч.2 ст.71 КАС України, покладено обов'язок
доказування правомірності прийнятого
рішення, не надано суду доказів, які б
свідчили про безтоварність
(нереальність) зазначених
господарських операцій.

Таким чином, Акт перевірки, на
висновках якого ґрунтуються і доводи
апеляційної скарги, не свідчать про
порушення позивачем вимог Податкового
кодексу України, що могло б стати
підставою для визначення контролюючим
органом податкових зобов'язань.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що
формування підприємством податкового
кредиту не може ставитись у пряму
залежність від додержання податкової
дисципліни третіми особами.

Якщо контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету, це тягне відповідальність та
негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість у разі, якщо останній
виконав усі передбачені законом умови
щодо включення сум податку, сплачених
ним в ціні придбаних товарів (робіт,
послуг), до складу податкового кредиту
та має всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Вищенаведене узгоджується з практикою
Європейського суду з прав людини у
справі «Булвес» АД проти Болгарії»
(заява № 3991/03). Європейський суд з прав
людини у своєму рішенні від 22 січня 2009
року зазначив, що платник податку не
повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати податок на додану вартість
вдруге, а також сплачувати пеню. На
думку Суду, такі вимоги стали надмірним
тягарем для платника податку, що
порушило справедливий баланс, який
повинен підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

А згідно з ст. 17 Закону України "Про
виконання рішень і застосування
практики Європейського Суду з прав
людини" суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію і практику Суду як
джерело права.

З огляду на викладені обставини, суд
апеляційної інстанції погоджується з
висновками суду першої інстанції про
те, що спірне податкове
повідомлення-рішення прийнято
відповідачем не на підставі та не у
спосіб, що передбачені Податковим
кодексом України.

Вказані висновки суду першої інстанції
доводами апеляційної скарги не
спростовуються. В апеляційній скарзі
ДПІ посилається лише на висновки, які
наведено в Акті перевірки, натомість,
вказаним підставам для визначення
спірних податкових зобов'язань, судом
першої інстанції, як зазначено вище,
надано належну правову оцінку.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про те, що
судом першої інстанції в достатньому
обсязі з'ясовано обставини справи та
ухвалено законне і обґрунтоване
рішення, у зв'язку з чим підстав для
його скасування, в межах доводів
апеляційної скарги, не існує.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1
ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Лівобережної
об'єднаної державної податкової
інспекції м.Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області залишити
без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 24
лютого 2014 року у справі №804/1611/14
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів.

(Ухвалу у повному обсязі складено
12.09.2014р.)

Головуючий:
О.В. Мартиненко

Суддя:
І.Ю. Богданенко

Суддя:
С.А. Уханенко