Справа № 2-а-5078/11/0206
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2014-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-5078/11/0206
Головуючий у 1-й інстанції: Каленяк Р.А.
Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

Головуючий суддя: Мельник-Томенко Ж. М.

судді: Ватаманюк Р.В. Сторчак В. Ю.

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Департаменту праці і соціального
захисту населення Вінницької міської
ради на постанову Замостянського
районного суду м.Вінниці від 01 вересня
2011 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Департаменту праці і
соціального захисту населення відділу
соціального захисту населення №3 м.
Вінниці про визнання дій
неправомірними та стягнення
недоплаченої грошової допомоги на
оздоровлення,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з адміністративним позовом до
відповідача в якому просила: визнати
протиправними дії щодо відмови в
нарахуванні та виплаті компенсації за
шкоду заподіяну здоров'ю у вигладі
щорічної допомоги на оздоровлення;
зобов'язати відповідно до ч. 4 ст. 48
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
здійснити нарахування та виплату
компенсації за шкоду заподіяну
здоров'ю у вигляді щорічної допомоги на
оздоровлення, в розмірі 4 - ти
мінімальних заробітних плат із
врахуванням виплачених сум.

Постановою Замостянського районного
суду м.Вінниці від 01 вересня 2011 року
позов задоволено: визнано
неправомірними дії відповідача про
відмову у перерахунку та виплаті
допомоги на оздоровлення у повному
розмірі, а також зобов'язано
відповідача з 19.01.2011 року по день
припинення права на таку допомогу
провести перерахунок та виплату
допомоги позивачу із законодавчо
встановлених розмірів мінімальної
заробітної плати, відповідно до ст. 48
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
у розмірі 4 мінімальних заробітних
плат, з врахуванням виплачених сум.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, відповідач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
постанову суду скасувати та
постановити нове рішення, яким
відмовити позивачу в задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції, відповідно
до положень ст.ст.197, 183-2 КАС України,
проводить розгляд справи в порядку
письмового провадження, при цьому
згідно частини 6 статті 12, частини 1
статті 41 КАС України, повне фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не відбувається.

Відповідно до ч.1 ст. 195 КАС України, суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін, з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначенні та закріплені в
Законі України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Як встановлено з матеріалів справи,
позивач має статус учасника ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС 1-ї категорії,
що підтверджується посвідченням серії
НОМЕР_1, інвалід 3- групи що
підтверджується довідкою серії АВ
№?001196.

Відповідач виплатив позивачу суму
щорічної допомоги на оздоровлення
згідно постанови Кабінету Міністрів
України № 562.

Статтею 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ
учаснику ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС 1 категорії,
інваліду 3-ї групи передбачена щорічна
допомога на оздоровлення у розмірі 4
мінімальних заробітних плат. Розмір
мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

Колегія суддів зазначає, що
вищевикладені приписи статті 48 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", в редакції
станом на 05.07.2007 року є діючими, та на
час спірних правовідносин не
зупинялись та не змінювались іншими
нормативно-правовими актами.

Разом з цим, Постановою КМУ № 562 від
12.07.2005 року, всупереч Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (яким
встановлено розмір щорічної допомоги
як величину, кратну до розміру
мінімальної заробітної плати,
визначеної Законом на час здійснення
виплати) встановлено конкретні розміри
такої допомоги в твердій грошовій сумі
й, зокрема, учаснику ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
1 категорії, інваліду 3-ї групи 90
гривень.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 9 КАС
України, суд при вирішення справи
керується принципом законності,
відповідно до якого вирішує справи
відповідно до Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначенні
розміру виплат застосуванню
підлягають положення статті 48 Закону
про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, з
урахуванням їх дії у часі, а саме: з 20
червня 1996 року до 31 грудня 2005 року, з 9
липня до 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008
року.

Така позиція узгоджується з правовою
позицією, викладеною в Постанові
Пленуму Вищого Адміністративного Суду
України Про судову практику вирішення
адміністративними судами спорів, що
виникають у зв'язку із застосуванням
статей 39,48,50,52,54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» №4 від
16.03.2012 року.

14 червня 2011 року Верховною Радою
України прийнято Закон України № 3491-VІ
"Про внесення змін до Закону України
"Про державний бюджет України на 2011
рік", який набрав чинності 19.06.2011 року.

Пунктом 7 частини 1 вищезазначеного
Закону Прикінцеві положення Закону
України "Про державний бюджет України
на 2011 рік" доповнено пунктом 4, яким
встановлено, що у 2011 році норми і
положення, зокрема статей 39,50,51,52,54
Закону України "Про статус і
соціальний статус громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи ", застосовуються у порядку
та у розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

З аналізу наведеної норми випливає, що
визначення порядку та розмірів виплат
зазначеним категоріям громадян
делеговано Кабінету Міністрів України.
Проте, зазначеним Законом не
передбачено застосування положень
ст..48 Закону України "Про статус і
соціальний статус громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи " в порядку та у розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України.

Оцінка правовідносин щодо виплати
одноразової компенсації громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи,
здійснюється на підставі пункту 1
частини 1 статті 92 Конституції України
та ст..48 Закону України "Про статус і
соціальний статус громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи ".

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що відповідач при виплаті
позивачу щорічної допомоги на
оздоровлення, діяв в порушення вимог
статті 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" та здійснив виплатив суму
меншу, ніж встановлено Законом України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" та Законом
України "Про Державний бюджет України
на 2011 рік", що призвело до порушення
прав позивача.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
правильно встановлені обставини
справи, судове рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України , суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Департаменту праці
і соціального захисту населення
Вінницької міської ради, -залишити без
задоволення, а постанову
Замостянського районного суду
м.Вінниці від 01 вересня 2011 року, -без
змін.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у
разі оскарження в апеляційному порядку
постанови, прийнятої у скороченому
провадженні, судове рішення
апеляційної інстанції є остаточним та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Мельник-Томенко Ж. М.

Судді
Ватаманюк Р.В.

Сторчак В. Ю.