Справа № 2а-1040/09/1319
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" серпня 2014 р. м. Київ
К/9991/40466/12

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Винокурова К.С., Штульман І.В.,

розглянувши в порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
Сихівського відділу соціального
захисту управління соціального
захисту Департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради до
відділу Державної виконавчої служби
Головного управління юстиції у
Львівській області про визнання дій
протиправними та скасування постанов
державного виконавця про накладення
штрафів за касаційною скаргою
Сихівського відділу соціального
захисту управління соціального
захисту Департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради на
постанову Сихівського районного суду
м. Львова від 21 грудня 2009 року та
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 16 травня 2012
року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2009 року Сихівський відділ
соціального захисту управління
соціального захисту Департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради звернувся до суду із
зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що 24 лютого 2009 року старшим
державним виконавцем підрозділу
примусового виконання рішень відділу
Державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області винесено постанову ВП № 11540904
про відкриття виконавчого провадження
по виконанню виконавчого листа № 2а-58/08,
виданого Сихівським районним судом м.
Львова 18 лютого 2009 року, про
зобов'язання Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту Департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради провести нарахування та
виплату щорічної одноразової допомоги
на оздоровлення ОСОБА_1, як інваліду 3
групи внаслідок захворювання
пов'язаного з аварією на
Чорнобильській АЕС за 2004, 2005, 2007 роки в
сумі 3687 грн, та надано позивачу строк до
3 березня 2009 року для добровільного
виконання рішення суду. У зв'язку із
невиконанням рішення суду, 15 липня 2009
року державним виконавцем винесено
постанову про накладення на позивача
штрафу в розмірі 510 грн, а 26 жовтня 2009
року - постанову про накладення штрафу
у подвійному розмірі за повторне
невиконання рішення суду. На думку
позивача зазначена постанова є
незаконною та необґрунтованою,
оскільки рішення суду не було виконано
через відсутність коштів, призначених
для виплати соціальних допомог. Просив
з урахуванням уточнень позовних вимог
визнати протиправними дії підрозділу
примусового виконання рішень відділу
Державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області; скасувати постанову
підрозділу примусового виконання
рішень відділу Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області від 15 липня 2009 року
ВП № 11540904 про накладення на позивача
штрафу.

Постановою Сихівського районного суду
м. Львова від 21 грудня 2009 року в
задоволенні позову Сихівського
відділу соціального захисту
управління соціального захисту
Департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 16 травня 2012
року апеляційну скаргу Сихівського
відділу соціального захисту
управління соціального захисту
Департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради задоволено
частково. Постанову Сихівського
районного суду м. Львова від 21 грудня 2009
року скасовано. Прийнято нову
постанову, якою в задоволенні позову
Сихівського відділу соціального
захисту управління соціального
захисту Департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради
відмовлено.

Вказуючи на допущені, на думку
Сихівського відділу соціального
захисту управління соціального
захисту Департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради,
судами неповне з'ясування обставин, які
мають значення у справі, та порушення
норм чинного матеріального та
процесуального законодавства, що
призвело до неправильного вирішення
даного спору, позивач просить
скасувати постановлені судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
при розгляді справи по суті
встановлено, що 24 лютого 2009 року
старшим державним виконавцем
підрозділу примусового виконання
рішень відділу Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області винесено постанову
ВП № 11540904 про відкриття виконавчого
провадження по виконанню виконавчого
листа № 2а-58/08, виданого Сихівським
районним судом м. Львова 18 лютого 2009
року, про зобов'язання Сихівського
відділу соціального захисту
управління соціального захисту
Департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради провести
нарахування та виплату щорічної
одноразової допомоги на оздоровлення
ОСОБА_1, як інваліду 3 групи внаслідок
захворювання пов'язаного з аварією на
Чорнобильській АЕС за 2004, 2005, 2007 роки в
сумі 3687 грн, та надано позивачу строк до
3 березня 2009 року для добровільного
виконання рішення суду.

У зв'язку із невиконанням судового
рішення добровільно, 15 липня 2009 року
державним виконавцем винесено
постанову про накладення на Сихівський
відділ соціального захисту управління
соціального захисту Департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради штрафу в розмірі 510 грн, а 26
жовтня 2009 року - постанову про
накладення на позивача штрафу у
подвійному розмірі 1020 грн за
невиконання рішення суду повторно.

Суди першої та апеляційної інстанцій
встановили, що коштів для виконання
судового рішення, які повинні бути
виділені з державного бюджету, у
боржника не було, оскільки необхідні
кошти виділені не були.

Суд апеляційної інстанції з цього
приводу зазначив, що відсутність
коштів, як причина невиконання
судового рішення позивачем не може
бути прийнята, оскільки реалізація
особою свого права не може бути
поставлена у залежність від бюджетних
асигнувань.

Проте з такими висновками судів першої
та апеляційної інстанцій погодитись не
можна.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Згідно із частиною 2 статті 25 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження. У постанові державний
виконавець вказує про необхідність
боржнику самостійно виконати рішення у
строк до семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Виконання рішень за якими боржник
зобов'язаний особисто вчинити певні
дії або утриматись від їх вчинення
здійснюється відповідно до статті 75
Закону України «Про виконавче
провадження».

Частиною 2 статті 75 Закону України «Про
виконавче провадження» у разі
невиконання зазначених вимог без
поважних причин державний виконавець
накладає на боржника штраф відповідно
до статті 89 цього Закону і не пізніше
п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення.

Згідно із частиною 1 статті 89 вказаного
Закону у разі невиконання без поважних
причин у встановлений державним
виконавцем строк рішення, що зобов'язує
боржника виконати певні дії, та рішення
про поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

Відповідно до частини 2 статті 89 Закону
України «Про виконавче провадження», у
разі повторного невиконання рішення
боржником без поважних причин
державний виконавець у тому ж порядку
накладає штраф на боржника у
подвійному розмірі та звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

З наведеного вбачається, що постанова
про накладення штрафу за невиконання
судового рішення може бути винесена
лише при умові, що судове рішення не
виконано без поважних причин, коли
боржник мав реальну можливість, у тому
числі і фінансову, виконати судове
рішення, проте не зробив цього.

Відповідно до положень статті 34 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» вирішення відповідно до
законодавства питань про надання
компенсацій і пільг громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, в інших випадках,
передбачених законодавством віднесено
до делегованих повноважень органів
місцевого самоврядування у сфері
соціального захисту населення.

Статтею 67 цього Закону встановлено, що
держава фінансує у повному обсязі
здійснення органами місцевого
самоврядування наданих законом
повноважень органів виконавчої влади.
Кошти, необхідні для здійснення
органами місцевого самоврядування цих
повноважень, щороку передбачаються в
Законі України про Державний бюджет
України.

Рішення органів державної влади, які
призводять до додаткових видатків
органів місцевого самоврядування,
обов'язково супроводжуються передачею
їм необхідних фінансових ресурсів.
Вказані рішення виконуються органами
місцевого самоврядування в межах
переданих їм фінансових ресурсів.

Крім цього, як встановлено судом
апеляційної інстанції, позивач
протягом 2009 року неодноразово
звертався до вищестоящих органів
виконавчої влади з приводу вирішення
питання щодо фінансування зазначених
видатків, проте ці питання вирішені не
були. Суд апеляційної інстанції
відхилив ці доводи позивача з тих
підстав, що зазначені звернення мали
загальний характер і не стосувались
конкретного стягувача. Проте, при цьому
суд апеляційної інстанції не
спростував доводів позивача у тій
частині, що заходи про вирішення питань
фінансування чорнобильських виплат
стосувались усіх осіб, постраждалих
внаслідок Чорнобильської катастрофи, у
тому числі і стягувача у даній справі.

Враховуючи викладене, невиконання
судового рішення в частині виплати
грошових коштів при відсутності
відповідного фінансового забезпечення
та фактичної відсутності таких коштів
у боржника, не може вважатися
невиконанням судового рішення без
поважних причин, оскільки боржник не
мав, і це встановлено судовими
рішеннями, фінансової можливості
протягом встановленого державним
виконавцем семиденного строку, а
пізніше і п'ятиденного строку, виконати
судове рішення частині.

Накладення за таких обставин штрафу на
боржника ще більше ускладнює його
фінансове становище та ще більше
утруднює виконання судового рішення.

У зв'язку з фактичною неможливістю
виконання бюджетними державними
органами судових рішень про стягнення,
виплату коштів Верховною Радою України
5 червня 2012 року було прийнято Закон
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень», відповідно
до положень частини 1 статті 3 якого
виконання рішень суду про стягнення
коштів, боржником за якими є державний
орган, здійснюється центральним
органом виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, в межах відповідних
бюджетних призначень шляхом списання
коштів з рахунків такого державного
органу, а в разі відсутності у
зазначеного державного органу
відповідних призначень - за рахунок
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
рішень суду.

Тобто списання коштів з рахунків
державного органу на виконання судових
рішень проводиться лише за умови
наявності таких коштів.

Посилання суду апеляційної інстанції
на відповідні рішення Європейського
суду з прав людини щодо неможливості
посилання державним органом при
виконанні судових рішень на
відсутність коштів як на причину
невиконання своїх зобов'язань
безпідставні, оскільки у даному
випадку мова не йде про звільнення
управління Пенсійного фонду України в
Харківському районі від виконання
рішення суду, а про оцінку причин
такого невиконання та про наявність
підстав для накладення штрафу.

Відповідно до положень статті 263 КАС
України за наявності обставин, що
ускладнюють виконання судового
рішення (відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення.

Проте таке відстрочення не впливає на
вирішення питання про виконання
судового рішення та накладення штрафу,
оскільки строк для виконання судового
рішення добровільно встановлений у
межах 7 днів, а розгляд заяви судом про
відстрочення виконання судового
рішення проводиться у десятиденний
термін. Крім цього, звернення до суду із
заявою про відстрочення виконання
судового рішення не зупиняє розгляд
питання про накладення штрафу, а тому
пов'язувати питання звернення до суду
із заявою про розстрочення виконання
судового рішення з розглядом питання
про накладення штрафу немає підстав.

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 229 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції має
право скасувати судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій та
ухвалити нове рішення, якщо обставини
справи встановлені повно і правильно,
але суди першої та апеляційної
інстанцій порушили норми
матеріального чи процесуального права,
що призвело до ухвалення незаконного
судового рішення.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 224, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту Департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 16 травня 2012
року та постанову Сихівського
районного суду м. Львова від 21 грудня 2009
року скасувати.

Позов Сихівського відділу соціального
захисту управління соціального
захисту Департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради
задовольнити.

Постанову старшого державного
виконавця підрозділу примусового
виконання рішень відділу державної
виконавчої служби головного
управління юстиції у Львівській
області від 15 липня 2009 року ВП № 11540904
про накладення на Сихівський відділ
соціального захисту управління
соціального захисту Департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради штрафу у розмірі 580 грн та
постанову державного виконавця
підрозділу примусового виконання
рішень відділу державної виконавчої
служби головного управління юстиції у
Львівській області від 26 жовтня 2009 року
ВП №11540904 про накладення на Сихівський
відділ соціального захисту управління
соціального захисту Департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради штрафу у розмірі 1020 грн
скасувати.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Винокуров К.С.

Штульман І.В.