Справа № 815/4993/14
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4993/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2014 року
м. Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючої судді
Потоцької Н.В.

за участю секретаря
Загрійчук О.В.

сторін:

позивача
не з'явився

представника відповідача
не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом

ОСОБА_1 до Білгород - Дністровського
прикордонного загону про визнання
неправомірними дій щодо відмови в
задоволенні запиту на інформацію та
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Одеського
окружного адміністративного суду із
позовом до Білгород - Дністровського
прикордонного загону, в якому просить:

- визнати протиправними дії
Білгород-Дністровського прикордонного
загону у наданні відмови в задоволенні
запиту на інформацію ОСОБА_1, в якій не
зазначено ім'я та по батькові особи,
відповідальної за розгляд запиту, дату
відмови, порядок оскарження та
відсутній підпис;

- визнати протиправною відмову
Білгород-Дністровського прикордонного
загону в задоволенні запиту на
інформацію ОСОБА_1, викладену в листі,
надісланому 29.08.2014 року на адресу
електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1;

- зобов'язати Білгород-Дністровський
прикордонний загін надати інформацію
чи виконано Білгород-Дністровським
прикордонним загоном постанову
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 18 березня
2014 року по справі №815/5156/13-а про
поновлення позивача на військовій
службі у Білгород-Дністровському
прикордонному загоні, та, якщо
вищезазначену постанову суду виконано,
надати інформацію, який розмір
грошового забезпечення за час
вимушеного прогулу виплачено
поновленому на військовій службі
інспектору прикордонної служби 2-ї
категорії 1-го відділення інспекторів
прикордонної служби мобільної
прикордонної застави
«Білгород-Дністровський».

В обґрунтування своєї правової позиції
позивач зазначив, що 29.08.2014 року на
адресу електронної пошти позивача
надійшов лист без номера та дати, яким
відмовлено у задоволенні запиту на
отримання публічної інформації з
огляду на те, що не було встановлено ким
він є по справі № 815/5156/13-а.

На думку позивача, така відмова є не
правомірною, оскільки право отримати
інформацію не залежить від того,
стосується ця інформація його особисто
чи ні.

В судове засідання позивач надав заяву
за вхід. № ЕП/1103/14 від 15.09.2014 року про
розгляд справи за його відсутності.
Позовні вимоги підтримує в повному
обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився. Про розгляд
справи повідомлявся у встановленому
законом порядку, що підтверджується
матеріалами справи, а саме:
повідомленням про направлення ухвали
про відкриття провадження по справі та
повістки на електронну адресу Білгород
- Дністровського прикордонного загону.

Відповідно до ч. 4 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

«Розгляд справи не відкладається» -
зазначена норма є імперативною: суд
повинен розпочати розгляд справ.

Відповідно до вимог статті 122 КАС
України, адміністративна справа
має бути розглянута і
вирішена протягом розумного строку,
але не більше місяця з дня відкриття
провадження у справі, якщо інше не
встановлено цим Кодексом.

Згідно приписів статті 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, визначено, що кожен має право на
справедливий і публічний розгляд його
справ упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, якій вирішить
спір щодо його прав та обов'язків.

При цьому вжиття заходів для
прискорення процедури розгляду справ є
обов'язком не тільки для держави, а й
осіб, які беруть участь у справі. Так,
Європейський суд з прав людини в
рішенні від 21 грудня 2006 року у справі
«Мороз та інші проти України» зазначив,
що розумність строку проваджень
повинна оцінюватись у світлі обставин
справи та з урахуванням наступних
критеріїв: складність справи,
поведінка заявників і відповідних
органів державної влади та того, яку
важливість для заявників мало питання,
що розглядалося.

Отже, суд вважає, що вжив всі залежні
від нього заходи для повідомлення
відповідача належним чином про час і
місце розгляду судової справи з його
участю для реалізації ним права
судового захисту своїх прав та
інтересів.

Крім того, суд вважає за необхідне
наголосити, на тому, що саме
національним судам належить функція
керування провадженнями таким чином,
щоб вони були швидкими та ефективними
(рішення Європейського суду з прав
людини від 21 грудня 2006 року справа
«Мороз та інші проти України»).

З огляду на викладене суд вважає, що
справу можливо розглянути без участі
позивача та представника відповідача,
суб'єкта владних повноважень, належним
чином повідомлених про розгляд справи,
на підставі наявних у ній доказів.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши
обставини, якими обґрунтовуються
позовні вимоги, перевіривши їх
доказами, судом встановлено наступне.

22.08.2014 року ОСОБА_1 звернувся до
Білгород - Дністровського
прикордонного загону із запитом про
надання публічної інформації, в якому
просив надати інформацію, про
виконання Білгород-Дністровським
прикордонним загоном постанови
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 18 березня
2014 року по справі № 815/5156/13-а про
поновлення ОСОБА_2 на військовій службі
у Білгород - Дністровському
прикордонному загоні.

У випадку виконання вказаної постанови
суду, просив надати інформацію, який
розмір грошового забезпечення за час
вимушеного прогулу виплачено
поновленому на військовій службі
інспектору прикордонної служби 2-ї
категорії 1-го відділення інспекторів
прикордонної служби мобільної
прикордонної застави
«Білгород-Дністровський».

Інформацію просив надіслати на
електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 (а/с. 5).

Білгород - Дністровський
прикордонний загін, розглянувши
вказаний інформаційний запит на
отримання публічної інформації, надав
відповідь, в якій зазначив, що надати
інформацію неможливо, оскільки не було
встановлено ким позивач є по справі №
815/5156/13-а (не було надано
підтверджуючого документу) (а/с. 4).

Надаючи належну правову оцінку спірним
правовідносинам суд виходив з такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
регламентовано, що органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами
України.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 Конституції
України, кожен має право вільно
збирати, зберігати, використовувати і
поширювати інформацію усно, письмово
або в інший спосіб - на свій вибір.

Відносини щодо створення, збирання,
одержання, зберігання, використання,
поширення, охорони, захисту інформації
регулюються Законом України «Про
інформацію».

Згідно ст. 5 Закону України «Про
інформацію», кожен має право на
інформацію, що передбачає можливість
вільного одержання, використання,
поширення, зберігання та захисту
інформації, необхідної для
реалізації своїх прав, свобод і
законних інтересів. Реалізація права
на інформацію не повинна
порушувати громадські, політичні,
економічні, соціальні, духовні,
екологічні та інші права, свободи і
законні інтереси інших громадян, права
та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до частин 1, 2 статті 7
Закону України «Про інформацію»,
право на інформацію охороняється
законом. Держава гарантує всім
суб'єктам інформаційних відносин
рівні права і можливості доступу до
інформації. Ніхто не може обмежувати
права особи у виборі форм і джерел
одержання інформації, за винятком
випадків, передбачених законом.
Суб'єкт інформаційних відносин може
вимагати усунення будь-яких порушень
його права на інформацію.

Порядок здійснення та забезпечення
права кожного на доступ до інформації,
що знаходиться у володінні суб'єктів
владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації та
інформації, що становить суспільний
інтерес визначається Законом України
«Про доступ до публічної інформації».

Пункт 1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про
доступ до публічної інформації»
закріплює право запитувача на доступ
до публічної інформації, яке
гарантується обов'язком розпорядників
інформації надавати її.

Статтею 5 Закону України «Про доступ до
публічної інформації» визначено, що
доступ до інформації забезпечується
шляхом : 1) систематичного та
оперативного оприлюднення інформації:
в офіційних друкованих виданнях; на
офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет;
на інформаційних стендах; будь-яким
іншим способом; 2 ) надання інформації
за запитами на інформацію.

Згідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про
доступ до публічної інформації»,
розпорядники інформації, які володіють
інформацією про особу, зобов'язані
надавати її безперешкодно і
безкоштовно на вимогу осіб, яких вона
стосується, крім випадків,
передбачених законом.

У відповідності до Закону України «Про
доступ до публічної інформації»,
публічна інформація - це відображена та
задокументована будь-якими засобами та
на будь-яких носіях інформація, що була
отримана або створена в процесі
виконання суб'єктами владних
повноважень своїх обов'язків,
передбачених чинним законодавством,
або яка знаходиться у володінні
суб'єктів владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації,
визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою,
крім випадків, встановлених законом.
Доступ до інформації може
забезпечуватися шляхом, зокрема,
надання інформації за запитами на
інформацію.

Запит на інформацію - це прохання
особи до розпорядника інформації
надати публічну інформацію, що
знаходиться у його володінні.
Запитувач має право звернутися до
розпорядника інформації із запитом на
інформацію незалежно від того,
стосується ця інформація його особисто
чи ні, без пояснення причини подання
запиту. Запит на інформацію може бути
індивідуальним або колективним. Запити
можуть подаватися в усній, письмовій чи
іншій формі (поштою, факсом, телефоном,
електронною поштою) на вибір
запитувача.

Письмовий запит подається в довільній
формі, він має містити:

1) ім'я (найменування) запитувача,
поштову адресу або адресу електронної
пошти, а також номер засобу зв'язку,
якщо такий є;

2) загальний опис інформації або вид,
назву, реквізити чи зміст документа,
щодо якого зроблено запит, якщо
запитувачу це відомо;

3) підпис і дату за умови подання запиту
в письмовій формі.

Згідно положень ст. 22 Закону України
"Про доступ до публічної інформації",
яка регламентує підстави відмова та
відстрочка в задоволенні запиту на
інформацію, а саме:

1. Розпорядник інформації має право
відмовити в задоволенні запиту в таких
випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і
не зобов'язаний відповідно до його
компетенції, передбаченої
законодавством, володіти інформацією,
щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить
до категорії інформації з обмеженим
доступом відповідно до частини другої
статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію,
не оплатила передбачені статтею 21
цього Закону фактичні витрати,
пов'язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на
інформацію, передбачених частиною
п'ятою статті 19 цього Закону.

2. Відповідь розпорядника інформації
про те, що інформація може бути
одержана запитувачем із
загальнодоступних джерел, або
відповідь не по суті запиту вважається
неправомірною відмовою в наданні
інформації.

3. Розпорядник інформації, який не
володіє запитуваною інформацією, але
якому за статусом або характером
діяльності відомо або має бути відомо,
хто нею володіє, зобов'язаний направити
цей запит належному розпоряднику з
одночасним повідомленням про це
запитувача. У такому разі відлік строку
розгляду запиту на інформацію
починається з дня отримання запиту
належним розпорядником.

4. У відмові в задоволенні запиту на
інформацію має бути зазначено:

1) прізвище, ім'я, по батькові та посаду
особи, відповідальної за розгляд
запиту розпорядником інформації;

2) дату відмови;

3) мотивовану підставу відмови;

4) порядок оскарження відмови;

5) підпис.

5. Відмова в задоволенні запиту на
інформацію надається в письмовий
формі.

Суд аналізуючи зміст відповіді
відповідача на інформаційні запити
позивача зазначає, що в ній не
зазначено дату, номер, мотивовану
підставу відмови та не зазначений
порядок оскарження відмови в
задоволенні запиту, не зазначені
прізвище, ім'я, по батькові та посада
особи, відповідальної за розгляд
запиту розпорядником інформації, що є
порушення вимог ст. 22 Закону України
«Про доступ до публічної інформації».

Крім цього суд зазначає, що положеннями
ст. 1 Закону зазначено, що публічна
інформація - відображена та
задокументована будь-якими засобами та
на будь-яких носіях інформація, що була
отримана або створена в процесі
виконання суб'єктами владних
повноважень своїх обов'язків,
передбачених чинним законодавством,
або яка знаходиться у володінні
суб'єктів владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації,
визначених цим Законом.

Відповідно до ст.3 Закону, право на
доступ до публічної інформації
гарантується зокрема обов'язком
розпорядників інформації надавати та
оприлюднювати інформацію, крім
випадків, передбачених законом.

Згідно п.2 ч.1 ст.5 Закону, доступ до
інформації забезпечується шляхом,
зокрема, надання інформації за
запитами на інформацію.

Виходячи з системного аналізу
наведених норм права та керуючись
принципами адміністративного
судочинства, суд приходить до висновку
про порушення відповідачем права особи
на доступ до публічної інформації, а
відтак про задоволення позовних вимог
в частині визнання протиправними дій
Білгород-Дністровського прикордонного
загону у наданні відмови в задоволенні
запиту на інформацію ОСОБА_1, в якій не
зазначено ім'я та по батькові особи,
відповідальної за розгляд запиту, дату
відмови, порядок оскарження та
відсутній підпис; визнання
протиправною відмову
Білгород-Дністровського прикордонного
загону в задоволенні запиту на
інформацію ОСОБА_1, викладену в листі,
надісланому 29.08.2014 року на адресу
електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України,
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи
не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідно до цього кодексу, і
не може виходити за межі позовних
вимог. Суд може вийти за межі позовних
вимог тільки вразі, якщо це необхідно
для повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Статтею 159 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні. Ухвалені у даній справі
судові рішення названим вимогам
процесуального закону не відповідають.

З огляду на заявлену позивачем вимогу
«зобов'язати Білгород-Дністровський
прикордонний загін надати інформацію
чи виконано Білгород-Дністровським
прикордонним загоном постанову
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 18 березня
2014 року по справі №815/5156/13-а про
поновлення позивача на військовій
службі у Білгород-Дністровському
прикордонному загоні, та, якщо
вищезазначену постанову суду виконано,
надати інформацію, який розмір
грошового забезпечення за час
вимушеного прогулу виплачено
поновленому на військовій службі
інспектору прикордонної служби 2-ї
категорії 1-го відділення інспекторів
прикордонної служби мобільної
прикордонної застави
«Білгород-Дністровський», суд вважає
за необхідне зазначити, що не має
законодавчо визначених підстав для
перебирання на себе повноважень
Білгород-Дністровського прикордонного
загону.

Отже, суд приходить до висновку про
необхідність зобов'язання
Білгород-Дністровського прикордонного
загону розглянути запит на отримання
публічної інформації ОСОБА_1 від 22.08.2014
року.

Відповідно до ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 6-8, 11, 71, 86, 128, 158-163,
167, 186, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправними дії
Білгород-Дністровського прикордонного
загону у наданні відмови в задоволенні
запиту на інформацію ОСОБА_1, в якій не
зазначено ім'я та по батькові особи,
відповідальної за розгляд запиту, дату
відмови, порядок оскарження та
відсутній підпис.

Визнати протиправною відмову
Білгород-Дністровського прикордонного
загону в задоволенні запиту на
інформацію ОСОБА_1, викладену в листі,
надісланому 29.08.2014 року на адресу
електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зобов'язати Білгород - Дністровський
прикордонний загін розглянути запит на
отримання публічної інформації ОСОБА_1
від 22.08.2014 року.

Cтягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) судовий
збір за подання адміністративного
позову у розмірі 73 грн. 08 коп. на р/р
4005, Одержувач ГУДКСУ в Одеській
області, , МФО 828011, банк
ГУДКСУ в Одеській області, код
класифікації доходів 22030001, призначення
платежу «Судовий збір. Код 35118626.Пункт
3.1».

Постанова набирає законної сили в
порядку і строки, встановлені ст. 254 КАС
України.

Постанова може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через Одеський
окружний адміністративний суд шляхом
подання апеляційної скарги протягом
десяти днів з моменту отримання копії
постанови з одночасним поданням її
копії до суду апеляційної інстанції.

Суддя
Потоцька Н. В.

Визнати протиправними дії
Білгород-Дністровського прикордонного
загону у наданні відмови в задоволенні
запиту на інформацію ОСОБА_1, в якій не
зазначено ім'я та по батькові особи,
відповідальної за розгляд запиту, дату
відмови, порядок оскарження та
відсутній підпис.

Визнати протиправною відмову
Білгород-Дністровського прикордонного
загону в задоволенні запиту на
інформацію ОСОБА_1, викладену в листі,
надісланому 29.08.2014 року на адресу
електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зобов'язати Білгород-Дністровський
прикордонний загін розглянути запит на
отримання публічної інформації ОСОБА_1
від 22.08.2014 року.

Cтягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) судовий
збір за подання адміністративного
позову у розмірі 73 грн. 08 коп.

16 вересня 2014 року