Справа № 826/10344/14
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2014-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Суддя Окружного адміністративного
суду міста Києва Гарник К.Ю.
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства "Укрнафта" до
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центральний офіс з
обслуговування великих платників про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
18 липня 2014 року (відповідно до відмітки
служби діловодства суду) Публічне
акціонерне товариство «Укрнафта» (далі
по тексту - позивач) звернулось до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з адміністративним позовом
до Міжрегіонального головного
управління Міндоходів - Центральний
офіс з обслуговування великих
платників (далі по тексту - відповідач)
в якому просить суд визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення - рішення від 29 травня 2014
адміністративного суду міста Києва від
22 липня 2014 року відкрито провадження в
закінчено підготовче провадження та
призначено до розгляду у судовому
засіданні на 04 серпня 2014 року.
У судовому засіданні 04 серпня 2014
року представник позивача підтримав
позовні вимоги, просив суд
задовольнити їх. Відповідно до
заперечень, відповідач заперечує проти
задоволення адміністративного позову.
Керуючись приписами частини 4 статті
122 та частини 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, надавши можливість присутнім
учасникам судового розгляду у повній
мірі реалізувати свої процесуальні
права, та враховуючи відсутність
потреби заслухати свідка чи експерта,
суд завершив розгляд справи в порядку
письмового провадження.
Після розгляду адміністративного
позову та доданих до нього матеріалів,
всебічного і повного встановлення всіх
фактичних обставин, на яких
ґрунтується позов, об'єктивної оцінки
доказів, що мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд зазначає наступне.
Матеріали справи свідчать, що на
підставі направлення від 23 квітня 2014
року № 305, згідно із підпунктом 20.1.4.
пункту 20.1. статті 20, підпункту 78.1.7.
пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу
України, відповідно до наказу МГУ
Міндоходів - ЦО з обслуговування ВП від
23 квітня 2014 року № 417, постанови
старшого прокурору відділу нагляду за
додержанням законів органами
податкової міліції прокуратури
Запорізької області радника юстиції
Маміча А.І., проведено документальну
позапланову перевірку
Нафтогазовидобувного управління
«Долинанафтогаз» ПАТ «Укрнафта» (код
ЄДРПОУ 001335) з питань своєчасності,
правильності, повноти нарахування та
сплати податку на додану вартість при
взаємовідносинах з ТОВ
за період з 01 лютого 2013 року по 30
вересня 2013 року, за результатом якої
складено акт перевірки від 16 травня 2014
року № 20/28-10-41-20/00135390.
Як висновок проведеної перевірки
встановлено порушення пунктів 198.2, 198.6
статті 198, пункту 201.1 статті 200
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість на загальну суму 5092,00
грн., у тому числі за червень 2013 року у
За результатом розгляду
заперечень позивача на акт перевірки,
листом Міжрегіонального головного
управління Міндоходів - Центральний
офіс з обслуговування великих
платників від 29 травня 2014 року №
Податковим повідомленням -
рішення Міжрегіонального головного
управління Міндоходів - Центральний
офіс з обслуговування великих
платників від 29 травня 2014 року №
Публічному акціонерному товариству
«Укрнафта» збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 7638,00 грн., в тому числі:
за основним платежем - 5092,00 грн., за
штрафними санкціями - 2546,00 грн.

За результатом адміністративного
оскарження, податкове повідомлення -
рішення Міжрегіонального головного
управління Міндоходів - Центральний
офіс з обслуговування великих
платників від 29 травня 2014 року №
залишено без змін, а скарга позивача -
без задоволення (копія рішення
Міністерства доходів і зборів України
від 27 червня 2014 року № 11566/6/99-99-10-01-15
міститься в матеріалах справи).

Позивач не погоджується з висновками
Акта перевірки та прийнятими на його
підставі податковим повідомленням -
рішенням й мотивує позовні вимоги тим,
що відповідачем не наведено жодного
доказу на підтвердження нереальності
господарських відносин між ним та ТОВ
«Полімер-Універсал» ()
за період з 01 лютого 2013 року по 30
вересня 2013 року.

Заперечення відповідача, співпадають з
висновками акта від 16 травня 2014 року
№ 20/28-10-41-20/00135390.

Як зазначив Вищий адміністративний суд
України в листі від 02 червня 2011 року
№742/11/13-11, з метою встановлення факту
здійснення господарської операції,
формування витрат для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток або податкового кредиту з
податку на додану вартість судам
належить з'ясовувати, зокрема, такі
обставини: рух активів у процесі
здійснення господарської операції;
установлення спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції та
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку.

Таким чином, в межах даного спору слід
встановити факт здійснення
(реальність) господарських операцій
між позивачем та ТОВ
«Полімер-Універсал» (),
обставини використання придбаних
товарів у власній господарській
діяльності позивача, встановити
спеціальну податкову
правосуб'єктність учасників
господарської операції (зокрема, чи
були платниками податку на додану
вартість).

Матеріали справи свідчать, що 30
квітня 2013 року між ПАТ «Укрнафта» в
особі свого структурного підрозділу
нафтогазовидобувного управління
«Долинанафтогаз» (далі - НГВУ
«Долинанафтогаз») та ТОВ
«Полімер-Універсал» було укладено
договір купівлі-продажу № 447/13-МТР
відповідно до якого ТОВ «Полімер -
Універсал» зобов'язалось передати ПАТ
«Укрнафта» в особі НГВУ
«Долинанафтогаз» двигун СМД-18 (1-ї
комплектності) вартістю 30552,00 грн. (у том
числі ПДВ 5092,00 грн.).

Укладенню Договору передувало
проведення структурним підрозділом
ПАТ «Укрнафта» - НГВУ «Долинанафтогаз»,
конкурсних торгів, за результатами
якого було визначено переможця, що
оформлено протоколом № 42-А3.

Відповідно до пункту 4.2. Договору
Товариство (покупець Товару) здійснило
100 % передоплату повної вартості
двигуна СМД-18 (1-ї комплектності) на
рахунок № 9001 У ПАТ
«КБ «Південкомбанк», що
підтверджується платіжним дорученням
№ 1888 від 19 червня 2013 року.

НГВУ «Долинанафтогаз» включило до
складу податкового кредиту за червень
2013 року ПДВ на підставі
податкової накладної № 1901 від 19 червня
2013 року, виписаної ТОВ «Полімер -
Універсал» на дату події, що відбулася
раніше, а саме - дату списання коштів з
банківського рахунку Товариства в
рахунок оплати Товару.

Відповідно до п. 2.1. Договору поставка
Товару за ним здійснювалась на умовах
СРТ (м. Івано-Франківськ). Двигун СМД-18
(1-ї комплектності) постачальником було
відвантажено на користь позивача 25
червня 2013 року, що підтверджується
видатковою накладною № 2501 від 25 червня
2013 року.

Як свідчать матеріали справи,
придбаний позивачем двигун було
доставлено відповідно до умов Договору
до м. Івано-Франківськ із використанням
послуг по перевезенню ПП «Нічний
експрес» (вантажна декларація № 2535193
додана до матеріалів справи).

Від імені покупця відповідно до даних
видаткової накладної Товар повинен був
отримати співробітник НГВУ
«Долинанафтогаз» ОСОБА_2 за
довіреністю № 592 від 25 червеня 2013
року, який отримав товар 25 червня 2013
року. Зазначена особа в якості
одержувача зазначена і у вантажній
декларації № 2535193. Витяг із Журналу
реєстрації довіреностей ПАТ
«Укрнафта» міститься в матеріалах
справи.

Згідно талону замовника № 056080 та
подорожного листа № 265456 перевезення
придбаного та отриманого двигуна із м.
Івано-Франківськ до м. Долина
здійснювалось автомобілем ЗІЛ 431412 АТ
55-62АЕ.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
податковий кредит - це сума, на яку
платник. податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

З аналізу статті 198 Податкового
кодексу України вбачається, що
визначальним фактором для формування
податкового кредиту платником податку
на додану вартість є відповідність
податкової накладної порядку її
заповнення та подальше використання
придбаних товарів (основних фондів) в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з пунктом 201.1 статті 201
Податкового кодексу України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну.

Як вбачається з обставин справи,
позивачем задекларовано податок на
додану вартість за червень 2013 року на
підставі податкової накладної,
виписаної ТОВ «Полімер-Універсал» у
зв'язку з придбанням двигуна.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198
Податкового кодексу України дою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Податковий кодекс України передбачає
тільки один випадок не включення до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг) -
це не підтвердження податковими
накладними або оформлення з порушенням
вимог чи не підтвердження митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу) (пункт 198.6
статті 198).

За приписом пункту 201.8 статті 201
Податкового кодексу України право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Як встановлено судом, на момент
складання податкових накладних
контрагент позивача - ТОВ
«Полімер-Універсал» - був
зареєстрований як платник податку на
додану вартість у встановленому
законодавством порядку, а тому мав
право нараховувати податок на додану
вартість та складати податкові
накладні на кожну поставку послуг; в
свою чергу, податкові накладні, на
підставі яких позивач формував
податковий кредит, та копії яких
знаходяться в матеріалах справи,
відповідають вимогам, встановленим
пунктом 201.1 статті 201 Податкового
кодексу України.

Вирішуючи питання про реальність
операцій з надання послуг й питання
використання їх у власній
господарській діяльності, суд звертає
увагу на наступне.

Відповідно до визначення частини
першої статті 3 Господарського кодексу
України під господарською діяльністю у
цьому Кодексі розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України визначає
господарську діяльність як діяльність
особи, що пов'язану з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямовану на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Представником позивача зазначено та
підтверджується матеріалами справи, що
отриманий від ТОВ «Полімер-Універсал»
двигун СМД-18 (1-ї комплектності)
Товариством було встановлено на
екскаватор ЕОВ-2224 на шасі автомобіля
КрАЗ-255, державний номер АТ 3029 АА, що
експлуатується і нині.

Додатковим доказом отримання двигуна
СМД-18 відповідно до Договору та
встановлення його на екскаваторі є
також експертний висновок № В-242 від 10
вересня 2013 року. Згідно із зазначеним
висновком двигун СМД-18, який було
отримано НГВУ «Долинанафтогаз» на
виконання договору №447/13-МТР від 30
квітня 2013 року за результатами
експертного дослідження (у тому числі
проведено шляхом візуального огляду
двигуна) визнано, таким, що придатний
для експлуатації. Також, експертом у
висновку зазначено, що такий двигун на
момент здійснення дослідження було
встановлено на ковшовому екскаваторі
вантажного автомобіля.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що операція позивача з придбання
двигуна у ТОВ «Полімер-Універсал»
здійснена в межах господарської
діяльності, є реальною, відповідає
дійсному економічному змісту та
підтверджується необхідними
документами, що є свідченням
добросовісності позивача при
здійсненні вказаної операції.

При вирішенні даного спору суд
притримується позиції, що у разі якщо
на час здійснення господарських
операцій, за якими податковий орган не
визнає обґрунтованим віднесення
позивачем до податкового кредиту сум
податку на додану вартість,
постачальники були включені до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, а також мали
свідоцтво про реєстрацію платника
податку на додану вартість, покупець не
може нести відповідальність ні за
несплату податків продавцями, ні за
можливу недостовірність відомостей
про них, наведених у зазначеному
реєстрі, за умови необізнаності щодо
неї.

Судом також враховано вимоги статті 18
Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців".

Так, на момент здійснення спірних
господарських операцій ТОВ
«Полімер-Універсал» був
зареєстрований як юридична особа в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців.

Доказів на підтвердження того, що
контрагент позивача не мав
адміністративно-господарських
можливостей на виконання
господарських зобов'язань по спірним
операціям, та доказів відсутності
фактичних дій, спрямованих на
виконання взятих зобов'язань,
відповідачем до суду не надано.

Судова практика вирішення податкових
спорів виходить з презумпції
добросовісності платників та інших
учасників правовідносин у сфері
економіки. У зв'язку з цим презюмується,
що дії платника, результатом яких є
отримання податкової вигоди,
вважаються економічно виправданими, а
відомості, що містяться у податковій та
бухгалтерській звітності платника, -
достовірні. Подання платником до
контролюючого органу усіх належним
чином оформлених первинних документів,
передбачених податковим
законодавством, з метою отримання
податкової вигоди є підставою для її
отримання, якщо податковий орган не
доведе неправдивість, недостовірність
або суперечливість відомостей, що
містяться у таких документах. Доводи ж
податкового органу про отримання
платником необґрунтованої податкової
вигоди мають ґрунтуватись на
сукупності доказів, що безспірно
підтверджують існування обставин, які
виключають право платника, зокрема, на
включення понесених витрат до складу
валових витрат та формування
податкового кредиту. Разом з тим, у
справі, що переглядається, податковим
органом не доведено існування таких
обставин.

З матеріалів справи вбачається, що
висновки відповідача ґрунтуються на
акті Харківської об'єднаної державної
податкової інспекції ГУ Міндоходів у
Харківській області від 19 вересня 2013
року № 113/20-22-23-06/37431272 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки суб'єкта
господарювання ТОВ
«Полімер-Універсал» щодо
підтвердження господарських відносин
із платниками податків та зборів за
червень 2013 року», згідно яких
встановлено неможливість
підтвердження реальності здійснення
діяльності підприємства ТОВ
«Полімер-Універсал» за період червень,
липень 2013 року.

Однак, суд не приймає посилання
відповідача на зазначений акт
перевірки, оскільки юридична
відповідальність має індивідуальний
характер, тому позивач не може нести
відповідальність за можливі
протиправні дії інших юридичних осіб.

Чинне законодавство не ставить умовою
дійсності правочинів, а також
виникнення податкових зобов'язань
платника у залежність від стану
податкового обліку його контрагентів,
фактичного знаходження їх за місцем
реєстрації та наявності чи відсутності
основних фондів у останніх. Позивач не
може нести відповідальність за
невиконання його контрагентами своїх
податкових зобов'язань, адже поняття
"добросовісний платник", яке вживається
у сфері податкових правовідносин, не
передбачає виникнення у платника
додаткового обов'язку з контролю за
дотриманням його постачальниками
правил оподаткування, а сам платник не
наділений повноваженнями податкового
контролю для виконання функцій,
покладених на податкові органи, не може
володіти інформацією відносно
виконання контрагентом податкових
зобов'язань, а тому за умови
невстановлення податковим органом
наявності замкнутої схеми руху
грошових коштів, яка б могла свідчити
про узгодженість дій позивача та його
постачальника для одержання
товариством незаконної податкової
вигоди, останнє не може зазнавати
негативних наслідків внаслідок діянь
інших осіб, що перебувають поза межами
його впливу.

Посилання відповідача на існування
кримінального провадження щодо
керівництва контрагента та обставин
створення ТОВ «Полімер-Універсал» №
0000045, не може бути доказом
фіктивності господарської діяльності
будь-якого підприємства чи ухилення
керівництва від сплати податків,
оскільки обставини, встановлені у
кримінальному провадженні, можуть
вважатися доведеними лише за наявності
вироку суду, ухваленого в рамках цього
кримінального провадження; вироку, в
якому визнано доведеними відповідні
обставини.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
позивачем правомірно сформовано
податковий кредит з податку на додану
вартість по взаємовідносинам з ТОВ
«Полімер-Універсал», а висновки Акта
перевірки про порушення позивачем норм
Податкового кодексу України та
заниження податку на додану вартість є
помилковими, відтак збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість з урахуванням штрафних
санкцій є протиправним.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного
суду міста Києва, контролюючим органом
не доведена правомірність та
обґрунтованість прийняття спірного
податкового повідомлення-рішення з
урахуванням вимог встановлених
частиною другою статті 19 Конституції
України та частиною третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, а тому, виходячи з системного
аналізу положень законодавства
України та доказів, наявних у
матеріалах справи, адміністративний
позов Публічного акціонерного
товариства «Укрнафта» підлягає
задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 94, 128, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Адміністративний позов Публічного
акціонерного товариства «Укрнафта»
задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центральний офіс з
обслуговування великих платників від 29
травня 2014 року № .

3. Судові витрати в сумі 182,70 грн.
присудити на користь Публічного
акціонерного товариства «Укрнафта» за
рахунок Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили в
строки та порядку, встановленому
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України. Постанова може
бути оскаржена до суду апеляційної
інстанції за правилами, встановленими
статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
К.Ю. Гарник