Справа № 2а-1218/11
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2014-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2014 року
Справа № 88515/11/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

головуючого судді:
Ліщинського А.М.,

суддів:
Довгої О.І., Запотічного І.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Підгаєцького районного суду
Тернопільської області від 24 червня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Відділу державної виконавчої служби
Підгаєцького районного управління
юстиції про скасування постанови про
накладення штрафу та відшкодування
моральної шкоди,-

В С Т А Н О В
И Л А:

28.04.2011 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача про скасування постанови
про накладення штрафу та відшкодування
моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
оскаржувана постанова є неправомірною,
оскільки вважає, що державний
виконавець мав право входити на його
господарство лише з дозволу суду або
санкції прокурора.

Постановою Підгаєцького районного
суду Тернопільської області від 24
червня 2011 року в задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Відповідач постанову оскаржив, не
погодившись із зазначеним судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та є незаконною, просить оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову,
якою задовольнити позов.

В апеляційній скарзі покликається на
те, що оскаржуваною постановою на нього
накладено штраф, однак він не являється
стороною у виконавчому провадженні.

В разі відсутності клопотань від усіх
осіб, які беруть участь у справі, про
розгляд справи за їх участю, суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із
змінами і доповненнями, внесеними
згідно із Законом України від 07.07.2010
року N 2453-VI).

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її задовольнити частково з
наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач перешкоджав державному
виконавцю у проведенні виконавчих дій
спрямованих на виконання рішення суду.

Проте, колегія суддів вважає, що даний
висновок суду першої інстанції
частково не можна визнати
обґрунтованим.

Частиною 1 ст. 195 КАС України
встановлено, що суд апеляційної
інстанції переглядає судові рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги.

Правильність вирішення справи
відповідно до вимог ст.13 КАС України
забезпечується системою: апеляційною
та касаційною. Можливість апеляційного
та касаційного оскарження судових
рішень є принципом адміністративного
судочинства, що спрямований на
забезпечення прав осудності
(законності та обґрунтованості)
судових рішень.

Згідно з ст.124 Конституції України,
правосуддя в Україні здійснюється
виключно судами. Судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених
цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, що на виконанні у
відділі ДВС Підгаєцького районного
управління юстиції знаходиться
виконавчий лист Підгаєцького
районного суду від 09.07.2009 року про
зобов`язання ОСОБА_2 повернути ОСОБА_3
трактор МТЗ-80, 1998 року випуску. В
добровільному порядку дане рішення
боржником не виконано.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче
провадження» встановлено, що вимоги
державного виконавця щодо виконання
рішень обов'язкові для всіх органів,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на території України.
Невиконання законних вимог державного
виконавця тягне за собою
відповідальність згідно з законом.

Згідно ч.ч.1, 2 абз.1, 3 абз.абз.4, 5, 13 ст.11
"Про виконавче провадження" державний
виконавець зобов`язаний вживати
передбачених цим Законом, заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець: здійснює заходи
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження,
має право:

- безперешкодно входити до приміщень і
сховищ, що належать боржникам або
зайняті ними, проводити огляд
зазначених приміщень і сховищ, у разі
необхідності примусово відкривати та
опечатувати такі приміщення і сховища;

- накладати арешт на майно боржника,
опечатувати, вилучати, передавати таке
майно на зберігання та реалізовувати
його в установленому законодавством
порядку;

- накладати стягнення у вигляді штрафу
на фізичних, юридичних та посадових
осіб у випадках, передбачених законом.

08.04.11 року у господарство позивача,
прийшов державний виконавець відділу
ДВС Підгаєцького районного управління
юстиції, разом із працівниками міліції
та ОСОБА_3, який є стягувачем за
виконавчим листом Підгаєцького
районного суду про повернення
трактора.

За невиконання рішення суду, а саме
неможливості вчинити певні дії
державному виконавцю відповідно до
виконавчого листа від 03.12.2009 року,
відповідачем винесено постанову про
накладення штрафу від 08.04.2011 року ВП
№17874301, якою накладено на ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 штраф у розмірі 340, 00 грн.

Виносячи оскаржувану постанову
відповідач керувався ст.11, 89 Закону
України «Про виконавче провадження».
(а.с.9).

Відповідно до ст.89 Закону України «Про
виконавче провадження» у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

Однак, колегія суддів зазначає, що
вищенаведена норма передбачає
відповідальність лише боржника у
виконавчому провадженні, а не осіб
котрі перешкоджають державному
виконавцю у проведенні виконавчих дій
спрямованих на виконання рішення суду.

Відповідальність за невиконання
законних вимог державного виконавця та
порушення вимог Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено
ст.90 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст.90 Закону України
«Про виконавче провадження» за
порушення вимог цього Закону,
невиконання законних вимог державного
виконавця фізичними, юридичними чи
посадовими особами, несвоєчасне
подання або неподання звітів про
відрахування із заробітної плати та
інших доходів боржника, неподання або
подання неправдивих відомостей про
доходи і майновий стан боржника, а
також неповідомлення боржником про
зміну місця проживання чи
місцезнаходження або місця роботи
(отримання доходів), а також за неявку
без поважних причин за викликом
державного виконавця винні особи
несуть відповідальність у
встановленому законом порядку.

Проте слід мати на увазі, що
відповідальність за невиконання
законних вимог державного виконавця,
визначених ч.1 ст.90 Закону України «Про
виконавче провадження», встановлено
ст.188-13 Кодексу України про
адміністративні правопорушення.

За таких обставин справи, колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції прийшов до
помилкового висновку, оскільки
відповідач при винесенні оскаржуваної
постанови керувався статтею Законом
України «Про виконавче провадження», а
не нормою Кодексу України про
адміністративні правопорушення, де
передбачено відповідальність за
вказане правопорушення.

Що стосується позовних вимог в частині
стягнення з відповідача, заподіяної
моральної шкоди, колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції
про безпідставність такої вимоги.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд
апеляційної інстанції скасовує судове
рішення та ухвалює нове, коли має місце
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
недоведеність таких обставин,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи чи питання.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги являються частково
суттєвими і складають підстави для
висновку про частково неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198 п.3, 202, 205,
207, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О
В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково, а постанову Підгаєцького
районного суду Тернопільської області
від 24 червня 2011 року у справі №2а-1218/11
скасувати та прийняти нову, якою
задовольнити позов частково.

Скасувати постанову про накладення
штрафу від 08.04.2011 року ВП №17874301, якою
накладено на ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 штраф
у розмірі 340, 00 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, може
бути оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
А.М.Ліщинський

Судді
О.І.Довга

І.І.Запотічний