Справа № 2270/15405/11
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/24839/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого -Мойсюка М.І.,

суддів:Іваненко Я.Л.,Тракало В.В.,

при секретарі - Буденку В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_4 до Хмельницького
обласного центру зайнятості про
стягнення грошової допомоги при
звільненні, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на ухвалу Хмельницького
окружного адміністративного суду від 12
грудня 2011 року і ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 14 березня 2012 року,-

у с т а н о в и л а :

У грудні 2011 року ОСОБА_4 звернулася з
позовом до Хмельницького обласного
центру зайнятості про стягнення
грошової допомоги при звільненні з
державної служби в порядку частини
тринадцятої статті 37 Закону України
«Про державну службу».

Ухвалою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 12 грудня 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 14 березня
2012 року позовну заяву залишено без
розгляду.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
процесуального права, просить
оскаржувані рішення скасувати, а
справу направити для продовження
розгляду.

Касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Залишаючи позовну заяву без
розгляду суди виходили з того, що
позивач пропустила строк звернення з
позовом до суду.

Проте до такого висновку суди
дійшли в порушення норм матеріального
і процесуального права з таких підстав.

За приписами частини першої і
четвертої статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Ніхто не може бути позбавлений права на
розгляд його справи в
адміністративному суді, до підсудності
якого вона віднесена цим Кодексом.

За приписами частини першої і третьої
статті 99 Кодексу адміністративного
судочинства України адміністративний
позов може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів
особи цим Кодексом та іншими законами
можуть встановлюватися інші строки для
звернення до адміністративного суду,
які, якщо не встановлено інше,
обчислюються з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Для звернення до суду у
справах щодо прийняття громадян на
публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби
встановлюється місячний строк.

Відповідно до частини першої
статті 100 Кодексу адміністративного
судочинства України адміністративний
позов, поданий після закінчення
строків, установлених законом,
залишається без розгляду, якщо суд на
підставі позовної заяви та доданих до
неї матеріалів не знайде підстав для
визнання причин пропуску строку
звернення до адміністративного суду
поважними, про що постановляється
ухвала.

Аналіз цієї статті дає підстави
вважати, що суд не може самостійно, на
свій розсуд застосувати наслідки
пропуску строку звернення до суду.

У даному випадку суд повинен був
з'ясувати поважність причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду та в залежності від встановленого
ухвалити рішення.

При цьому суду слід також було
врахувати та встановити початок
перебігу строку звернення до суду з
адміністративним позовом, як того
вимагає частина третя статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, оскільки за її змістом строк
обчислюються з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

В матеріалах справи такі дані не
встановлено, а посилання суду першої
інстанції лише на дату надання
позивачу відповіді, як початок
перебігу строку звернення з позовом до
суду є помилковим і таким, що не
ґрунтується на вимогах статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Неповне з'ясування судами дійсних
обставин справи, неправильне
застосування норм матеріального і
порушення норм процесуального права
призвело до ухвалення рішення, які не
відповідають вимогам статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
щодо законності і обґрунтованості.

Тому оскаржувані судові рішення
підлягають скасуванню, а справа
направленню для продовження розгляду,
оскільки суд касаційної інстанції не
може встановлювати та визнавати
доведеними обставини, що не були
встановлені в судових рішеннях.

За приписами частини першої статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи для продовження розгляду є
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які призвели до
постановлення незаконної ухвали, яка
перешкоджає подальшому провадженню у
справі.

Керуючись статтями 223, 227, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Хмельницького окружного
адміністративного суду від 12 грудня 2011
року і ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 14 березня
2012 року скасувати, а справу направити
до суду першої інстанції для
продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і оскарженню не
підлягає.

Головуючий:
М.І. Мойсюк

Судді:

Я.Л. Іваненко

В.В. Тракало