Справа № 2а-658/10/1070 (2а-6500/09/1070)
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2014 року м.
Київ К/9991/65152/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
Тракало В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Управління Пенсійного фонду
України у м. Білій Церкві Київської
області до Закритого акціонерного
товариства «Росава» про стягнення
заборгованості за касаційною скаргою
Закритого акціонерного товариства
«Росава» на постанову Київського
окружного адміністративного суду від
26 травня 2010 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 12 квітня 2011 року, -

у с т а н о в и л а :

У квітні 2009 року Управління Пенсійного
фонду України у м. Білій Церкві
Київської області (далі УПФ) звернулось
до суду з позовом до Закритого
акціонерного товариства «Росава» (далі
Товариство) про стягнення
заборгованості по відшкодуванню
витрат на виплату та доставку пенсій
призначених на пільгових умовах згідно
Списку № 1 та Списку № 2 в сумі 310722,09
гривень.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у
лютому 2009 року у відповідача
утворилась заборгованість перед
позивачем у розмірі 310722,09 гривень, по
відшкодуванню фактичних витрат на
виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах
відповідно до пункту «а» статті 13
Закону України від 5 листопада 1991 року
№ 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення»
(далі Закон № 1788-ХІІ) за списком № 1 -
36245,70 гривень та пунктів «б»-«з» статті
13 цього Закону (список № 2) - 36245,70
гривень, яка в добровільному порядку
Товариством не сплачена, в зв'язку з чим
УПФ звернулось до суду з позовом та
просила про його задоволення з
вищезазначених підстав.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 26
травня 2010 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 12 квітня 2011
року позовні вимоги задоволено
повністю.

У поданій до Вищого адміністративного
суду України касаційній скарзі,
відповідач, посилаючись на неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просить ухвалене
ними рішення скасувати та відмовити в
задоволенні позову.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, в межах статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів дійшла
висновку про відхилення скарги з таких
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суди на
підставі наявних у справі даних
встановили і правильно виходили з того,
що з урахуванням приписів пункту 2
Прикінцевих положень Закону України
від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі Закон № 1058-IV)
відповідач повинен відшкодувати
понесені УПФ фактичні витрати на
виплату і доставку пенсій, призначених
відповідно до пунктів «а»-«з» статті 13
Закону № 1788-ХІІ.

Судами встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що відповідач є
платником збору на обов'язкове
державне пенсійне забезпечення
відповідно до пунктів 1 та 2 статті 1
Закону України «Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування» від 26
червня 1997 року № 400/97-ВР (далі Закон №
400/97-ВР).

Управлінням було надіслано
відповідачу розрахунки фактичних
витрат на виплату та доставку пенсій,
призначених відповідно до пункту
2 Прикінцевих положень Закону №
1058-IV в частині пенсій, призначених
відповідно до пункту «а» статті 13
Закону № 1788-ХІІ (крім працівників,
безпосередньо зайнятих повний робочий
день на підземних роботах з видобутку
вугілля, сланцю, руди та інших корисних
копалин на будівництві шахт та
рудників) за лютий 2009 року, а також
пунктів «б»-«з» статті 13 Закону №
1788-ХІІ за лютий 2009 року, які були
отримані Товариством, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення.

Відповідно до розрахунків фактичних
витрат на виплату та доставку пенсій,
призначених відповідно до пункту 2
Прикінцевих положень Закону № 1058-IV в
частині пенсій, призначених відповідно
до пункту «а» статті 13 Закону № 1788-ХІІ
(крім працівників, безпосередньо
зайнятих повний робочий день на
підземних роботах з видобутку вугілля,
сланцю, руди та інших корисних копалин
на будівництві шахт та рудників) за
лютий 2009 року, відповідач зобов'язаний
був відшкодувати Управлінню фактичні
витрати на виплату та доставку
пільгових пенсії у розмірі 274476,39
гривень та 36245,70 гривень витрати на
виплату та доставку пільгових пенсій,
призначених відповідно до пункту 2
Прикінцевих положень Закону № 1058-IV в
частині пенсій, призначених відповідно
до пункту «б»-«з» статті 13 Закону
№ 1788-ХІІ за 2009 рік.

Так, згідно з пунктом «а» статті 13
Закону № 1788-ХІІ на пільгових умовах
мають право на пенсію за віком,
незалежно від місця останньої роботи,
працівники, зайняті повний робочий
день на підземних роботах, на роботах з
особливо шкідливими і особливо важкими
умовами праці, - за списком № 1
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затверджуваним Кабінетом
Міністрів України, і за результатами
атестації робочих місць: чоловіки -
після досягнення 50 років і при стажі
роботи не менше 20 років, з них не менше 10
років на зазначених роботах; жінки -
після досягнення 45 років і при стажі
роботи не менше 15 років, з них не менше 7
років 6 місяців на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше
половини стажу роботи з особливо
шкідливими і особливо важкими умовами
праці, пенсії на пільгових умовах
призначаються із зменшенням віку,
передбаченого ст. 12 цього Закону, на 1
рік за кожний повний рік такої роботи
чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам.

За змістом пункту 2 Прикінцевих
положень Закону № 1058-IV пенсійне
забезпечення застрахованих осіб, які
працювали або працюють на підземних
роботах, на роботах з особливо
шкідливими й важкими умовами праці за
списком № 1 та на інших роботах із
шкідливими і важкими умовами праці за
списком № 2 виробництв, робіт, професій,
посад і показників, затверджених
Кабінетом Міністрів України, та за
результатами атестації робочих місць,
на посадах, що дають право на
призначення пенсії за віком на
пільгових умовах або за вислугу років,
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, мали право на пенсію на
пільгових умовах або за вислугу років,
здійснюється згідно з окремим
законодавчим актом через професійні та
корпоративні фонди. До запровадження
пенсійного забезпечення через такі
фонди особам, зазначеним в абзаці
першому цього пункту, пенсії
призначаються за нормами Закону № 1058-IV
в разі досягнення пенсійного віку та
наявності трудового стажу,
передбаченого Законом № 1788-XII. У цьому
випадку розміри пенсій визначаються
відповідно до статті 27 та з урахуванням
норм статті 28 Закону № 1058-IV. При цьому
зберігається порядок покриття витрат
на виплату і доставку цих пенсій, що
діяв до набрання чинності зазначеним
Законом.

За правилами абзацу четвертого
підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих
положень Закону № 1058-IV підприємства та
організації з коштів, призначених на
оплату праці, вносять до ПФУ плату, що
покриває фактичні витрати на виплату і
доставку пенсій особам, які були
зайняті повний робочий день на
підземних роботах, на роботах з
особливо шкідливими й важкими умовами
праці за списком № 1, крім тих, що були
безпосередньо зайняті повний робочий
день на підземних роботах (включаючи
особовий склад гірничорятувальних
частин) з видобутку вугілля, сланцю,
руди та інших корисних копалин, на
будівництві шахт та рудників, за
списком робіт і професій, затвердженим
Кабінетом Міністрів України, починаючи
з дня набрання чинності цим Законом, у
розмірі 20 відсотків з наступним
збільшенням її щороку на 10 відсотків до
100-відсоткового розміру відшкодування
фактичних витрат на виплату і доставку
цих пенсій до набуття права на пенсію
за віком відповідно до цього Закону.

Аналіз наведених положень дає підстави
для висновку про те, що із набранням
чинності Законом № 1058-IV (з 1 січня 2004
року) витрати на виплату та доставку
пенсій, призначених на підставі пункту
«а» частини першої статті 13 Закону №
1788-XII особам, які були зайняті на
роботах за Списком № 1, покриваються
підприємствами та організаціями.
Обов'язок підприємств та організацій з
відшкодування понесених ПФУ після 1
січня 2004 року витрат на виплату і
доставку зазначених пенсій не
пов'язаний із датою призначення такої
пенсії чи часом набуття необхідного
для цього пільгового стажу.

Винятком із цього правила є лише
відшкодування витрат на виплату та
доставку пенсій особам, що були
безпосередньо зайняті повний робочий
день на підземних роботах (включаючи
особовий склад гірничорятувальних
частин) з видобутку вугілля, сланцю,
руди та інших корисних копалин, на
будівництві шахт та рудників за
списком робіт і професій, затвердженим
Кабінетом Міністрів України,
призначених з урахуванням вимог статті
14 Закону № 1788-XII.

Таким чином, висновок судів про
правомірність позовних вимог УПФ щодо
відшкодування витрат на виплату та
доставку пенсій, призначених на
підставі пункту «а» частини першої
статті 13 Закону № 1788-XII, ґрунтується на
правильному застосуванні норм
матеріального права.

Правильним є також висновок судів щодо
обов'язку відповідача відшкодувати УПФ
витрати на виплату та доставку пенсій,
призначених відповідно до пункту «б»
частини першої статті 13 Закону № 1788-XII
працівникам за списком № 2 з огляду на
те, що підприємства та організації
здійснюють покриття фактичних витрат
ПФУ на виплату і доставку пенсій,
призначених відповідно до пункту «б»
статті 13 Закону № 1788-XII, оскільки з
лютого 2000 року Законом № 400/97-ВР
зазначені витрати визначено як об'єкт
оподаткування збором на обов'язкове
державне пенсійне забезпечення до
досягнення працівниками пенсійного
віку, передбаченого статтею 12 Закону №
1788-XII (абзац четвертий пункту 1 статті 2
Закону № 400/97-ВР) зі ставкою збору у
розмірі 100 відсотків від об'єкта
оподаткування.

Також суди дійшли вірного висновку
щодо правомірності включення до
розрахунків пенсій не у розмірах,
визначених у протоколах про їх
призначення, а у більших розмірах,
встановлених після перерахунку пенсій
на підставі статті 42 Закону № 1058-IV
виходячи з наступного.

Пунктом 6 Інструкції про порядок
обчислення і сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, затвердженої постановою
правління Пенсійного фонду України від
19 грудня 2003 року № 21-1 (далі -
Інструкція) встановлено, що додаткові
пенсії, додаткові витрати на виплату
підвищеного розміру пенсії відповідно
до статті 8 Закону України «Про
підвищення престижності шахтарської
праці», доплати, надбавки та підвищення
призначені відповідно до
законодавства України, не включаються
до розміру фактичних витрат на виплату
та доставку пільгових пенсій, що
підлягають відшкодуванню.

Разом з тим, пунктом 6 Прикінцевих
положень Закону № 1058-IV встановлено, що
до прийняття відповідного закону до
пенсій, передбачених цим Законом,
установлюються надбавки та
здійснюється їх підвищення згідно із
Законом України "Про пенсійне
забезпечення". Зазначені надбавки та
підвищення встановлюються в розмірах,
що фактично виплачувалися на день
набрання чинності цим Законом з
наступною індексацією відповідно до
законодавства про індексацію грошових
доходів населення. Виплата їх
здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України.

Отже, «надбавки та підвищення», які
встановлюються та виплачуються згідно
з положеннями Закону № 1788-ХІІ,
відрізняється від поняття «збільшення
розміру пенсії внаслідок її
перерахунку», визначеного Законом №
1058-IV, адже нормами законодавства
передбачено не лише різні підстави для
таких змін розміру пенсії (під час
встановлення та виплати додаткових
доплат, надбавок, підвищень
застосовуються норми Закону № 1788-ХІІ,
під час здійснення перерахунку та
виплати пенсії з урахуванням
збільшення, яке відбулось внаслідок її
перерахунку, - Закону № 1058-IV), а й
правові наслідки - додаткові доплати,
надбавки, підвищення мають окремий
статус та обліковуються окремими
рядками, а збільшення розміру пенсії
внаслідок її перерахунку за нормами
Закону № 1058-IV становить її основний
розмір.

Крім того, територіальні управління
ПФУ зобов'язані надсилати розрахунки
боржникам по пільгових пенсіях, а також
повідомляти про перераховані пенсії,
що свідчить про обов'язок підприємств
відшкодовувати основний розмір пенсій
в повному обсязі, в тому числі
перераховані пенсії, а не відповідно до
протоколів про призначення пенсії,
адже згідно з пунктом 6.4 Інструкції
розмір сум до відшкодування на
поточний рік визначається відділами
надходження доходів органів ПФУ
щорічно у розрахунках фактичних витрат
на виплату та доставку пільгових
пенсій, призначених відповідно до
пункту 2 розділу XV Прикінцеві положення
Закону № 1058-IV (згідно з додатками 6 та 7),
які надсилаються підприємствам до 20-го
числа поточного року та протягом 10 днів
з новопризначених (перерахованих)
пенсій. Із положень абзацу другого
пункту 6.8 Інструкції також убачається,
що у разі зміни розміру пенсії або
настання обставин, які впливають на
суму відшкодування, органи ПФУ
повідомляють про це підприємства в
місячний термін з моменту виникнення
зазначених обставин.

Як установлено судами та вбачається з
матеріалів справи УПФ направляло
Товариству розрахунки фактичних
витрат на доставку та виплату
пільгових пенсій, де містилася
інформація щодо розміру перерахованих
пенсій.

Враховуючи викладене, суди вірно
встановили обставини справи, судові
рішення ухвалені відповідно до норм
матеріального права з дотриманням норм
процесуального права, доводи
касаційної скарги висновків судів не
спростовують а тому підстав для
скасування судових рішень колегія
суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Закритого
акціонерного товариства «Росава»
відхилити, а постанову Київського
окружного адміністративного суду від
26 травня 2010 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 12 квітня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало