Справа № 810/3405/14
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2014 року 810/3405/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді Басая
О.В., суддів - Журавеля В.О., Харченко С.В.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Ірпінської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області, Головного
управління Міндоходів у Київській
області, Міністерства доходів і зборів
України про визнання протиправною та
скасування вимоги,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного
адміністративного суду звернулась
фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з
позовом до Ірпінської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області, Головного
управління Міндоходів у Київській
області, Міністерства доходів і зборів
України, в якому просить суд:

1) скасувати вимогу №Ф-627-17 від 12.02.2014,
згідно якої Ірпінською ОДПІ ГУ
Міндоходів у Київській області
безпідставно нарахований до сплати
єдиний внесок у сумі 2411,91 грн.;

2) скасувати рішення ГУ Міндоходів у
Київській області від 27.03.2014
№409/Ч/10-36-10-01-04/198;

3) скасувати рішення Міністерства
доходів і зборів України від 06.05.2014
№2876/Ч/99-99-10-01-07-15;

4) зобов'язати Ірпінську ОДПІ ГУ
Міндоходів у Київській області
привести картку особового рахунку
ОСОБА_1 у відповідність до чинного
законодавства, з врахуванням поширення
дії ч. 4 ст. 4 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" на ОСОБА_1, як
фізичну особу-підприємця, яка обрала
спрощену систему оподаткування
(сплачує єдиний податок) та є
пенсіонером за віком;

5) зобов'язати Ірпінську ОДПІ ГУ
Міндоходів у Київській області списати
з картки особового рахунку ОСОБА_1
безпідставно нарахований борг у сумі
2411,91 грн.;

6) зобов'язати Ірпінську ОДПІ ГУ
Міндоходів у Київській області
утриматися від застосування до ОСОБА_1,
як фізичної особи-підприємця, яка
обрала спрощену систему оподаткування
(сплачує єдиний податок) та є
пенсіонером за віком положень ст. 25
Закону України від 08.07.2010 №2464-VI "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" та Інструкції
про порядок нарахування і сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування,
затвердженої Наказом Міністерство
доходів і зборів України від 09.09.2013 №455,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 19.09.2013 за №1622/24154;

7) зобов'язати відповідача по справі у
десятиденний строк надати суду звіт
про виконання постанови Київського
окружного адміністративного суду,
прийнятої за результатами розгляду
вказаної справи.

На обґрунтування позовних вимог
позивач послався на те, що він
перебуває на пенсійному обліку в
управлінні Пенсійного фонду України в
м. Буча Київської області як працюючий
пенсіонер та отримує пенсію за віком,
відповідно до Закону України від 09.07.2003
№1058-IV "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування». Також,
позивач зазначив, що він звільнений від
обов'язку зі сплати єдиного внеску, а
дії Ірпінської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області із застосування до нього
статті 25 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" є протиправним.

Представник відповідача - Ірпінської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області, позову
не визнав, у письмовому запереченні на
позов зазначив, що фізичні
особи-підприємці, які отримують пенсію
призначену за віком на пільгових
умовах, згідно із Законом України "Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" та
обчислені за Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", сплачують єдиний
соціальний внесок на загальних
підставах. А тому, вважає, що вимога про
сплату боргу №Ф-627-17 від 12.02.2014 на
загальну суму 2411,91 грн. є правомірною.

24.06.2014 Київським окружним
адміністративним судом було
постановлено ухвалу про розгляд справи
в порядку письмового провадження.

25.06.2014 відповідачем - Головним
управлінням Міндоходів у Київській
області, через канцелярію суду було
подано клопотання про закриття
провадження у справі в порядку вимог
частини 1 статті 157 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Розглянувши позовну заяву, дослідивши
письмові докази, судом встановлено
наступне.

ОСОБА_1 зареєстрована як фізична
особа-підприємець, перебуває на
спрощеній системі оподаткування та є
платником єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, що
підтверджується свідоцтвом платника
єдиного податку серії НОМЕР_4 від 30.05.2012
та спеціальним витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців. (а.с.44, 68-69)

З пенсійного посвідчення НОМЕР_2
серії НОМЕР_3 від 30.05.2012 судом
встановлено, що позивач отримує пенсію
за віком, яка призначена довічно (а.с.10).

Крім цього, в матеріалах справи
наявна копія посвідчення серії НОМЕР_5,
яке видане 20.05.2008 Київською обласною
державною адміністрацією про те, що
ОСОБА_1 постійно проживає або працює на
території зони посиленого
радіоекологічного контролю (а.с.11).

Ірпінською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Київській
області була винесена вимога про
сплату боргу (недоїмки) із єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування №Ф-627-17 від 12.02.2014
на загальну сумі 2411,91 грн. (а.с.15).

В порядку процедури досудового
оскарження позивач звернувся зі
скаргою на вимогу про сплату боргу
№Ф-627-17 від 12.02.2014 до Головного
управління Міндоходів у Київській
області (а.с.17-18).

27.03.2014 Головним управлінням Міндоходів
у Київській області прийнято рішення
№409/Ч/10-36-10-01-04/198, яким вимогу про сплату
боргу (недоїмки) №Ф-627-17 від 12.02.2014
Ірпінської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області залишено без змін, а скаргу -
без задоволення (а.с.19-22).

Не погоджуючись із таким рішенням,
позивач оскаржив його та відповідну
вимогу до Міністерства доходів і
зборів України (а.с.24-27)

06.05.2014 Міністерством доходів і зборів
України, рішенням №2876/Ч/99-99-10-01-07-15, яким
вимогу про сплату боргу (недоїмки)
№Ф-627-17 від 12.02.2014 Ірпінської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області залишено без змін, а
скаргу - без задоволення (а.с.28-30).

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд зазначає
наступне.

Пунктом 2 частини першої статті 1
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" №2464-VI
встановлено, що єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - консолідований
страховий внесок, збір якого
здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до пункту 4 частини
першої статті 4 цього ж Закону,
платниками єдиного внеску є фізичні
особи-підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

З 6 серпня 2011 року набрав чинності
Закон України "Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України" №3609-VI від
07.07.2011, яким статтю 4 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" №2464-VI доповнено
частиною четвертою, і відповідно до
якої, фізичні особи-підприємці, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Зазначеною нормою Закону чітко
визначено, що фізичні особи-підприємці,
які обрали спрощену систему
оподаткування та одночасно є
пенсіонерами, що отримують пенсію за
віком або по інвалідності, можуть бути
платниками єдиного внеску виключно за
умови їх добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування. Водночас,
цією ж нормою Закону не передбачено, що
саме особи, яким надано пенсію за віком
на підставі Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" №1058-IV, звільняються від
сплати за себе єдиного внеску.

Таким чином, спростовуються
твердження відповідача стосовно того,
що звільнення від сплати єдиного
внеску не стосується тих осіб, які
отримують інші види пенсійних виплат,
не передбачені статтею 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" №1058-IV.

Абзац 1 статті 55 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" №796-XII
зазначає, що особам, які працювали або
проживали на територіях
радіоактивного забруднення, пенсії
надаються із зменшенням пенсійного
віку, встановленого статтею 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" №1058-IV.

У даному випадку, положення
статті 55 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" №796-XII потрібно розуміти в
контексті з положеннями статті 26
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" №1058-IV, а відтак, пенсія за
віком може бути надана особі, яка не
досягла пенсійного віку, встановленого
Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" №1058-IV, за умови, якщо
остання працювала або проживала на
територіях радіоактивного
забруднення.

Статтею 9 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" №1058-IV встановлено, що за
рахунок коштів Пенсійного фонду в
солідарній системі призначаються такі
пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2)
пенсія по інвалідності внаслідок
загального захворювання (у тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства); 3) пенсія у
зв'язку з втратою годувальника,
водночас, призначення чи виплата
такого виду пенсійних виплат, як пенсія
за віком із зниженням пенсійного віку
цим Законом не передбачена.

Положеннями статті 2 Закону
України "Про пенсійне забезпечення"
№1788-XII визначено види державних пенсій:
а) трудові пенсії: за віком; по
інвалідності; в разі втрати
годувальника; за вислугу років; б)
соціальні пенсії (пункт "б" статті 2
втратив чинність у частині призначення
соціальних пенсій згідно із Законом
України від 31.05.2005 №2603-IV).

Отже, із системного аналізу
законодавства України у сфері
пенсійного забезпечення випливає, що є
чотири різновиди трудових пенсій, в
тому числі і пенсія за віком, яка і
включає в себе пенсію за віком на
пільгових умовах.

Суд звертає увагу на те, що
позивач є пенсіонером за віком в
розумінні положень Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" №1058-IV, оскільки, йому
призначено і виплачується пенсія за
віком, як щомісячна пенсійна виплата в
солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом.
Ураховуючи вищезазначене, суд
доходить висновку, що відповідач
неправомірно та безпідставно звужує
коло осіб, які звільняються від сплати
єдиного внеску.

Також, суд звертає у вагу на те, що
відповідачами не надано доказів того,
що позивач, відповідно до статті 12
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" №1058-IV, уклав з Пенсійним
фондом договір про добровільну участь
у системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування.
Крім цього, призначення позивачу
пенсії відповідно до Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" №796-XII та
перебування позивача на спрощеній
системі оподаткування відповідачем не
заперечуються.

Виходячи з вищезазначеного, суд
дійшов висновку, що сформована
відповідачем вимога №Ф-627-17 від 12.02.2014
про сплату боргу (недоїмки) щодо
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
підлягає скасуванню.

Щодо скасування рішень Головного
управління Міндоходів у Київській
області №409/Ч/10-36-10-01-04/198 від 27.03.2014 та
Міністерства доходів і зборів України
№2876/Ч/99-99-10-01-07-15 від 06.05.2014, прийнятих за
результатами розгляду скарг на вимогу
про сплату боргу, суд зазначає таке.

Положеннями частини першої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України встановлено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до статті 3 Кодексу
адміністративного судочинства, справа
адміністративної юрисдикції - це
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Згідно зі статтею 17 Кодексу
адміністративного судочинства
України, юрисдикція адміністративних
судів поширюється на публічно-правові
спори, зокрема: спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

При цьому, під рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень, у розумінні Кодексу
адміністративного судочинства
України, вважається таке владне
рішення (дія), яке спрямоване на
врегулювання тих чи інших суспільних
відносин у публічно-правовій сфері, має
обов'язковий характер і породжує певні
правові наслідки.

Рішення Головного управління
Міндоходів у Київській області та
Міністерства доходів і зборів України,
прийняті за результатами розгляду
скарги на вимогу про сплату боргу, не
покладають на позивача додаткових
обов'язків та, відповідно, не створюють
правових наслідків. У той же час,
рішенням суб'єкта владних повноважень
у випадку, який розглядається, є саме
вимога про сплату боргу.

Тому, суд відмовляє у задоволенні
позовної вимоги про скасування
згаданих рішень Головного управління
Міндоходів у Київській області та
Міністерства доходів і зборів України.
З цих же підстав, суд відмовляє в
задоволені клопотання Головного
управлінням Міндоходів у Київській
області про закриття провадження у
справі.

Стосовно зобов'язання Ірпінської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області
привести картку особового рахунку
позивача у відповідність до чинного
законодавства та списати із такої
картки борг у сумі 2411,91 грн., суд
зазначає, що позов у цій частині
задоволенню не підлягає у зв'язку із
дискреційними повноваженнями
Ірпінської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області щодо таких дій та неможливістю
перебирання такої функції на себе
судом.

Щодо позовної вимоги про утримання
Ірпінською об'єднаною державною
податковою інспекцію Головного
управління Міндоходів у Київській
області від застосування до позивача
положень статті 25 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" та Інструкції
про порядок нарахування і сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, то
колегія суддів констатує про
неможливість задоволення вимог на
майбутнє, а тому доходить висновку про
відмову у задоволенні такої вимоги.

З приводу вимоги про зобов'язання
відповідача подати до суду звіт про
виконання рішення за результатами
розгляду справи, суд зазначає наступне.

Відповідно частини першої статті 267
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, який ухвалив судове
рішення в адміністративній справі, має
право зобов'язати суб'єкта владних
повноважень, не на користь якого
ухвалене судове рішення, подати у
встановлений судом строк звіт про
виконання судового рішення.

Тобто, положеннями вказаної статті
закріплено право саме суду
встановлювати контроль за виконанням
судового рішення і вирішувати у яких
випадках належить подавати
відповідний звіт. Крім того, така
вимога не є способом захисту
порушеного права та не належить до
позовних вимог, які може містити
адміністративний позов у силу частини
четвертої статті 105 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а тому у задоволені цієї
частини позовних вимог слід відмовити.

Пункт 1 частини другої статті 162 Кодексу
адміністративного судочинства України
зазначає, що у разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову про визнання
протиправними рішення суб'єкта владних
повноважень чи окремих його положень,
дій чи бездіяльності і про скасування
або визнання нечинним рішення чи
окремих його положень, про поворот
виконання цього рішення чи окремих
його положень із зазначенням способу
його здійснення.

Статтею 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюється на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Згідно зі статтею 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, враховуючи викладене, суд дійшов
висновку про протиправність вимоги про
сплату боргу (недоїмки) з єдиного
внеску позивачем та необхідність її
скасування, у зв'язку із чим позов
підлягає задоволенню у цій частині. У
задоволенні інших позовних вимог - суд
відмовляє.

За правилам частини третьої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Позивачем за подання позовної заяви
сплачено судовий збір у сумі 255,78 грн.
згідно квитанції №N17LB33624 від 4 червня 2014
року (а.с.3).

Враховуючи те, що задоволенню підлягає
вимога майнового характеру, тому суд
вважає необхідним стягнути на користь
позивача судовий збір у розмірі 182,70
грн.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 128,
159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України суд,

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправною та скасувати
вимогу Ірпінської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області №Ф-627-17 від 12.02.2014 про сплату
боргу (недоїмки) щодо єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в розмірі 2411,91
грн. (дві тисячі чотириста одинадцять
грн. 91 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Стягнути із Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 (08292, АДРЕСА_1,
ідентифікаційний код НОМЕР_1) судові
витрати по сплаті судового збору у сумі
182,70 грн. (сто вісімдесят дві грн. 70 коп.).

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Головуючий суддя
Басай О.В.

Суддя
Журавель В.О.

Суддя
Харченко С.В.