Справа № 824/651/13-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2014-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 824/651/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Анісімов А.В.
Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Смілянця Е. С.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Буковинського державного
фінансово-економічного університету
на постанову Чернівецького окружного
адміністративного суду від 16 липня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Державної фінансової
інспекції в Чернівецькій області до
Буковинського державного
фінансово-економічного університету
про зобов'язання виконати вимоги в
частині забезпечення надходження пені
за прострочення внесення плати за
навчання на загальну суму 41 942,25 грн., -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Чернівецького окружного
адміністративного суду знаходилась
адміністративна справа за позовом ДФІ
в Чернівецькій області (далі - позивач
або ДФІ) до Буковинського державного
фінансово-економічного університету
(далі - відповідач або Університет) про
забезпечення перерахування до
загального фонду Державного бюджету
України доходів отриманих із
порушенням чинного законодавства в
сумі 232135,50 грн., в іншому випадку
стягнути дану суму коштів з винних
осіб.

Чернівецький окружний
адміністративний суд постановою від
16.07.2014 року вказаний позов задовольнив
повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду першої інстанції, відповідачем
подано апеляційну скаргу з підстав
невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, у
зв'язку з чим, апелянт просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою відмовити позивачу в задоволенні
позову.

Обгрунтовуючи апеляційні вимоги
скаржник зокрема зауважив, що всупереч
висновків суду першої інстанції чинне
законодавство не передбачає такого
джерела доходів, як компенсація
Державному бюджету України за
порушення встановлених законодавчими
актами правил здійснення
господарської операції суб'єктами
господарювання.

Як досліджено з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
під час ревізії виявлені порушення
фінансово-господарської діяльності
Університетом, у т.ч. отримання ним
доходу із порушенням чинного
законодавства на загальну суму 242135,50
грн., що завдало збитки загальному
фонду Державного бюджету України,
внаслідок чого позивач листом від
07.12.2012 р., №24-03-14-14/9329 "Про усунення
виявлених ревізією недоліків та
порушень" зобов'язав Університет ці
недоліки на порушення усунути.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.10 Закону №2939
органу державного фінансового
контролю надається право пред'являти
керівникам та іншим особам
підприємств, установ та організацій, що
контролюються, обов'язкові до
виконання вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства, а
відповідно до ч.2 ст.15 Закону №2939
законні вимоги службових осіб органу
державного фінансового контролю є
обов'язковими для виконання службовими
особами об'єктів, що контролюються.

Разом з цим, всупереч зазначених
нормативних приписів Університет
вимоги ДФІ викладенні у листі від 07.12.2012
р., №24-03-14-14/9329 "Про усунення виявлених
ревізією недоліків та порушень" щодо
забезпечення перерахування до
загального фонду Державного бюджету
України доходів отриманих із
порушенням чинного законодавства в
сумі 242135,50 грн. у повному обсязі не
виконав, що і слугувало підставою
звернення контролюючого органу до
суду.

Суд першої інстанції при ухваленні
оскаржуваної постанови та задоволенні
позову виходив з того, що позиція
відповідача у цій справі ґрунтується
на невірному тлумаченні ним норм
матеріального права та спрямована на
неналежне виконання обов'язкових вимог
ДФІ, що має місце у досліджених
правовідносинах.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів апеляційної
інстанції погоджується, виходячи з
наступного.

Повноваження ДФІ визначенні Законом
України "Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні" від 26.01.1993 р.,№2939-ХІІ (далі -
Закон №2939) та Положенням про Державну
фінансову інспекцію України,
затвердженого Указом Президента
України №499/2011 від 23.04.2011 року (далі -
Положення про інспекцію), при цьому
відповідно пп.12 п.4 Положення про
інспекцію, перелік завдань ДФІ
визначений цим Положенням не є
вичерпним, а саме відповідно до нього
ДФІ здійснює інші повноваження,
визначені законами України та
покладені на неї Президентом України.

Відповідно до ст.8 Закону №2939 на ДФІ
покладено функції щодо проведення у
підконтрольних установах ревізії
фінансово-господарської діяльності
використання і збереження фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильності визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань,
стану і достовірності бухгалтерського
обліку та фінансової звітності.

Університет, будучи державною
освітньою установою, яка використовує
бюджетну кошти, в розумінні Закону №2939
є підконтрольною установою ДФІ.

Однією із форм здійснення державного
фінансового контролю є інспектування у
формі ревізії, яке полягає у
документальній і фактичній перевірці
певного комплексу або окремих питань
фінансово-господарської діяльності
підконтрольної установи, яка повинна
забезпечувати виявлення наявних
фактів порушення законодавства,
встановлення винних у їх допущенні
посадових і матеріально
відповідальних осіб. Результати
ревізії викладаються в акті.

Порядок проведення ревізії ДФІ
визначено у ст.11 Закону №2939. Зокрема,
підставою для проведення планової
ревізії є письмове рішення керівника
органу ДФІ та наявність направлень на
ревізію у перевіряючих посадових осіб.

Дослідженням наданих позивачем суду
документів, які стали підставою для
проведення ревізії, встановлено, що
ревізія Університету організована
належним чином, відповідно до вимог
ст.11 Закону №2939, що не заперечується
представником відповідача.

В свою чергу надаючи правову оцінку
висновкам суду першої інстанції
стосовно безпосередньо самих
виявлених порушень, судова колегія
враховує слідуюче.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України
"Про вищу освіту" від 17.01.2002 р., №2984-ІІІ (у
редакції чинній на день проведення
ревізії) освітня діяльність на
території України здійснюється вищими
навчальними закладами на підставі
ліцензій, які видаються у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

У ліцензіях на освітню діяльність
зазначаються назва напряму,
спеціальності,
освітньо-кваліфікаційний рівень та
обсяги підготовки, термін дії ліцензії,
а також юридична адреса вищого
навчального закладу, його відокремлені
структурні підрозділи (філії) та їх
юридичні адреси.

Ліцензування освітньої діяльності
вищих навчальних закладів
здійснюється перед початком
підготовки фахівців за напрямом,
спеціальністю спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у галузі освіти і
науки шляхом проведення ліцензійної
експертизи.

Відповідно до п.3 Постанови № 1019 (в
редакції чинній на день проведення
ревізії) навчальні заклади та інші
юридичні особи або фізичні особи -
підприємці розпочинають діяльність з
надання освітніх послуг, зазначених у
пункті 2 цього Порядку, після отримання
ліцензії для провадження діяльності з
надання освітніх послуг, а
відокремлені структурні підрозділи
(філії, представництва тощо)
навчального закладу - після проведення
ліцензування з внесенням їх до
ліцензії навчального закладу.

Як встановлено з матеріалів справи
(а.с.37,42-49), відповідно до наказу №59-ст
від 12.03.2010 р. Університетом здійснено
набір 136 осіб на навчання на курсах із
підготовки до вступу до вищих
навчальних закладів, в період з січня
по квітень 2010 р., за відсутності
ліцензії на здійснення такої
діяльності, що призвело до
неправомірного отримання
Університетом протягом 2010 р. доходу у
розмірі 195915,00 грн.

Разом з тим наявні в Університеті
станом на навчальний 2010 рік ліцензії
від 11.09.2009 р., №АВ482361 та від 04.02.2010 р.,
№АВ506193 не передбачали надання послуг
із підготовки до вступу у вищі
навчальні заклади громадян України,
при цьому наявність будь-яких інших
дозволів, у т.ч. наданих в усній формі не
надавало право Університету
здійснювати підготовки до вступу до
вищих навчальних закладів, оскільки це
суперечить вищевикладеним
нормативно-правовим актам.

Відповідно до п.2.2 Порядку №736/902/758
складовими вартості витрат є: витрати
на оплату праці працівників;
нарахування на оплату праці відповідно
до законодавства; безпосередні витрати
та оплата послуг інших організацій;
капітальні витрати; індексація
заробітної плати, інші витрати
відповідно до чинного законодавства.

Разом з тим, як досліджено з матеріалів
справи (а.с.35,61-64), всупереч доводам
апелянта, останнім включено до
вартості освітньої послуги
непередбачених законодавством витрат,
а саме нарахована сума зносу, що у 2012 р.
призвело до отримання доходів у
завищених розмірах від надання послуг
із підготовки до вступу до вищих
навчальних закладів на загальну суму
46220,50 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає обґрунтованим висновок суду
першої інстанції, що зазначенні в акті
ревізії та листі від 07.12.2012 р.,
№24-03-14-14/9329 "Про усунення виявлених
ревізією недоліків та порушень"
порушення (в частині досліджених судом)
мали місце в діяльності відповідача і
підлягають усуненню.

При цьому судова колегія не бере до
уваги посилання відповідача, що ДФІ не
могла здійснювати перевірку
Університету в частині здійснення
освітньої діяльності та ліцензування
освітніх послуг, оскільки Університет
при здійсненні ліцензійної діяльності
без відповідної ліцензії протиправно
впливає на стан державних фінансових
ресурсів, предмет перевірки яких
відноситься до ДФІ, з чого слідує, що
позивач уповноважений на здійснення
такої перевірки.

Кошти державного фінансового ресурсу
мають використовуватися раціонально,
виключно по цільовому призначенню.
Будь-яке інше використання коштів
державного фінансового ресурсу
підриває економічну стабільність
держави та має бути негайно усунено.

При цьому суд зазначає, що оскільки
предмет перевірки в органів державного
фінансового контролю і органів
контролю Міністерства освіти та науки
України різний це не виключає
компетенцію ДФІ з контролю за
використанням і збереженням державних
фінансових ресурсів, зокрема шляхом
проведення перевірки правомірності
формування бюджетних витрат під час
здійснення освітньої діяльності.
Подібна позиція щодо повноважень
органів державного фінансового
контролю викладена у постанові
Верховного Суду України від 25.06.2011 р.
(номер в єдиному державному реєстрі
судових рішень 1731688).

Крім того суд апеляційної інстанції
вважає помилковою позицію відповідача
згідно якої ДФІ при застосуванні до
нього листом від 07.12.2012 р., №24-03-14-14/9329
"Про усунення виявлених ревізією
недоліків та порушень"
адміністративно-господарського
штрафу, пропустила строки його
застосування передбачені ст.250 ГК
України, що є підставою для відмови від
позову, виходячи із наступного.

Так, відповідно до ч.ч.1,2 ст.241 ГК України
адміністративно-господарський штраф -
це грошова сума, що сплачується
суб'єктом господарювання до
відповідного бюджету у разі порушення
ним встановлених правил здійснення
господарської діяльності.

Перелік порушень, за які з суб'єкта
господарювання стягується штраф,
розмір і порядок його стягнення
визначаються законами, що регулюють
податкові та інші відносини, в яких
допущено правопорушення.

По своїй правовій природі
адміністративного-господарських штраф
носить каральний характер, має бути
застосований до суб'єкта
господарювання формально-визначеним
рішенням суб'єкта владних повноважень,
на підставі відповідної норми закону.

Вимоги викладені у листі ДФІ від 07.12.2012
р., №24-03-14-14/9329 "Про усунення виявлених
ревізією недоліків та порушень" не є
адміністративно-господарським штрафом
і по своїй природі носять
компенсаційний характер, а не штрафний
(каральний). Дані вимоги зобов'язують
суб'єкта господарювання відновити
правомірний стан, шляхом повернення
незаконно отриманих коштів, при цьому
суб'єкт господарювання до
адміністративної відповідальності у
сфері господарювання цим листом не
притягується.

У зв'язку із викладеним на вимоги ДФІ не
розповсюджуються строки застосування
адміністративно-господарських санкцій
визначені ст.250 ГК України, що
спростовує доводи апелянта в цій
частині.

Отже, наведені в апеляційній скарзі
доводи не викликають сумнівів щодо
правильності висновків суду першої
інстанції та застосування норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, апеляційну
скаргу належить залишити без
задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Буковинського
державного фінансово-економічного
університету залишити без задоволення,
а Чернівецького окружного
адміністративного суду від 16 липня 2014
року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Смілянець Е. С.

Судді
Залімський І. Г.

Сушко О.О.