Справа № 803/1665/13-а
Суддя: Глушко І.В.
Дата ухвалення: 2014-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2014 р.
Справа № 876/11750/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Глушка І.В.

суддів:
Большакової О.О., Макарика В.Я.

за участю секретаря судового
засідання: Баранкевич А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві на
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 21.08.2013 р. по
справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Справа
Наша" до Державної податкової
інспекції у Солом'янському районі м.
Києва Державної податкової служби про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,-

встановив:

31.07.2013 року позивач - Товариство з
обмеженою відповідальністю «Справа
Наша» (надалі ТОВ «Справа Наша»)
звернулося до суду із позовом до
відповідача - Державної податкової
інспекції у Солом'янському районі м.
Києва Державної податкової служби про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
№ від 06.02.2013 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що Державною податковою
інспекцією у Солом'янському районі м.
Києва проведено планову виїзну
перевірку ТОВ «Справа Наша» за період з
01.07.2009 по 30.06.2012 року, за результатами
якої складений акт перевірки від 18.01.2013
року № 163/22-7/32877786 в якому зафіксовані
порушення позивачем п. 1 Указу
Президента України від 27.06.1999 року №
734/99 «Про врегулювання порядку
одержання резидентами кредитів, позик
в іноземній валюті від нерезидентів та
застосування штрафних санкцій за
порушення валютного законодавства».

На підставі акту перевірки
відповідачем винесене податкове
повідомлення-рішення форми «У» від 6
лютого 2013 року, яким на підставі ст. 2
Указу Президента України від 27.06.1999
року № 734/99 «Про врегулювання порядку
одержання резидентами кредитів, позик
в іноземній валюті від нерезидентів та
застосування штрафних санкцій за
порушення валютного законодавства» до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Справа наша»
застосовані штрафні санкції у сфері
зовнішньоекономічної діяльності в
розмірі 321 701 грн. 47 коп.

На думку податкового органу зазначене
порушення полягає в тому, що на
валютний рахунок ТОВ «Справа наша»
зараховані кошти в розмірі 4 142 619,40
доларів США з нерезидентом «Marshell Oil LLP»
(Великобританія) без реєстрації в
Національному банку України.

Однак позивач із такими висновками
податкового органу не погоджується,
так як вважає, що ТОВ «Справа Наша» не
отримувало позику в іноземній валюті
згідно не зареєстрованого договору, що
відповідно не є порушенням валютного
законодавства та виключає можливість
застосування відповідальності у
вигляді штрафних санкцій.

Позивач наголошує на тому, що між ТОВ
«Справа Наша» та «Marshell Oil LLP»
(Великобританія) був укладений договір
про позику в іноземній валюті № 26/03/2009
від 26.03.2009 року на суму 10 000 000 доларів
США.

Даний договір був зареєстрований, що
підтверджується реєстраційним
свідоцтвом № 11121 від 26.05.2009 року.
Грошові кошти в загальній сумі 14 142 619,40
дол. США перераховувались в період з
травня по серпень 2009 року. В подальшому
відповідно до свідоцтва № 11121 від 26.05.2009
року було видано додаток №1 від 23.08.2012
року, яким вносились зміни до основного
свідоцтва та було передбачено, що
загальна сума позики згідно договору
про позику в іноземній валюті № 26/03/2009
від 26.03.2009 року складає 14 142 619,40 доларів
США.

З урахуванням наведеного позивач
вважає, що ним не було допущено
порушень п. 1 Указу Президента України
від 27.06.1999 року № 734/99 «Про врегулювання
порядку одержання резидентами
кредитів, позик в іноземній валюті від
нерезидентів та застосування штрафних
санкцій за порушення валютного
законодавства», а відтак застосування
штрафних санкцій за порушення п. 2
зазначеного Указу є безпідставним.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 21.08.2013 р.
позов задоволено. Визнано протиправним
та скасовано податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі м. Києва Державної податкової
служби № від 06.02.2013 року.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
порушення позивачем п.2 Указу
Президента України від 27.06.1999 року №
734/99 в частині одержання резидентами
кредитів, позик в іноземній валюті від
нерезидентів без реєстрації договорів
мали місце 14.08.2009 року на суму 372 719,40
доларів США та 17.08.2009 року на суму 3 769 900
доларів США.

Станом на 14.08.2009 року та 17.08.2009 року
редакція ст. 250 Господарського кодексу
України передбачала, що
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців
з дня виявлення порушення, але не
пізніш як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності,
крім випадків, передбачених законом.

Отже, строк застосування штрафних
санкцій до позивача, згідно вимог ст. 250
Господарського кодексу України,
сплинув 14.08.2010 року та 17.08.2010 року, тобто
до набрання чинності частиною 2 статті
250 ГК України.

Однак, відповідачем застосовані
адміністративно-господарські санкції
лише 06.02.2013 року, тобто після закінчення
одного року з дня вчинення
правопорушення, а відтак застосування
штрафних санкцій за порушення п. 1 Указу
Президента України від 27.06.1999 року №
734/99 «Про врегулювання порядку
одержання резидентами кредитів, позик
в іноземній валюті від нерезидентів та
застосування штрафних санкцій за
порушення валютного законодавства» є
неправомірним.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду відповідач оскаржив його в
апеляційному порядку. Вважає, що
оскаржувана постанова прийнята з
неповним з'ясуванням обставин, що мають
значення для справи, з помилковим
застосуванням норм матеріального
права, порушенням норм процесуального
права та підлягає скасуванню з підстав
викладених у апеляційній скарзі.
Просить скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову, якою
відмовити у задоволенні позовних вимог
в повному обсязі.

Зокрема апелянт посилається на те, що
відповідно до ч.1 ст.179 Господарського
кодексу України,
господарсько-договірними
зобов'язаннями є - майново-господарські
зобов'язання, які виникають мій
суб'єктами господарювання або між
суб'єктами господарювання і
негосподарюючими суб'єктами -
юридичними особами на підставі
господарських договорів.

Згідно до ч. 7 ст. 180 ГК України, строком
дії господарського договору є час
впродовж якого існують господарські
зобов'язання сторін, що виникли на
основі цього договору. На зобов'язання,
що виникли у сторін до укладення ними
господарського договору, не
поширюються умови укладеного договору,
якщо договором не передбачено інше.
Закінчення строку дії господарського
договору не звільняє сторони від
відповідальності за його порушення, що
мало місце під час дії договору.

Апелянт вважає, що суд помилково
визначив конкретну дату вчинення
правопорушення (14.08.2009 р. та 17.08.2009 р.),
адже дане правопорушення є триваючим.
Так, дійсно початок вчинення даних
правопорушень збігається з датою, що
визначив суд, але час закінчення
повинен співпадати з розірваннях
договірних відносин між контрагентами.

Апелянт зазначає, що у листі
Міністерства Юстиції України від 01.12.2003
р. N 22-34-1465 визначено, що триваючі
правопорушення характеризуються тим,
що особа, яка вчинила якісь певні дії чи
бездіяльність, перебуває надалі у
стані безперервного продовження цих
дій (бездіяльності). Ці дії безперервно
порушують закон протягом якогось часу
(в даному випадку весь період
договірних правовідносин).

Як наслідок, на думку апелянта, ДПІ у
Солом'янському районі м. Києва ДПС не
порушено строки накладення санкції у
вигляді податкового
повідомлення-рішення № від
06.02.2013, адже відповідно до ст. 114
Податкового кодексу України граничні
строки застосування штрафних
(фінансових) санкцій (штрафів) до
платників податків становлять 1095 днів
з моменту вчинення правопорушення.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційну скаргу апелянта слід
залишити без задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи наступні обставини.

Так, Державною податковою інспекцією у
Солом'янському районі м. Києва
проведено планову виїзну перевірку ТОВ
«Справа Наша» з питань дотримання
вимог податкового законодавства за
період з 01.07.2009 року по 30.06.2012 року,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.07.2009 року по 30.06.2012 року, за
результатами якої складений акт
перевірки від 18.01.2013 року № 163/22-7/32877786
(а.с.40-44).

В акті перевірки відповідачем, зокрема,
зафіксовано, що між ТОВ «Справа Наша»
та «Marshell Oil LLP» (Великобританія) був
укладений договір про позику в
іноземній валюті № 26/03/2009 від 26.03.2009
року на суму 10 000 000 доларів США.
Головним Управлінням НБУ видане
реєстраційне свідоцтво № 11121 від 26.05.2009
року на суму договору 10 000 000 доларів
США.

На виконання умов договору кредитором
перераховано на ТОВ «Справа Наша»
позикові кошти в сумі 14 142 619,40 доларів
США в наступних періодах: 26.05.2009 року - 3
200 000 дол. США; 28.05.2009 року - 1 000 000 дол. США;
07.08.2009 року - 710 000 доларів США; 11.08.2009
року - 1 999 900 доларів США; 14.08.2009 року - 3 462
819,40 доларів США та 17.08.2009 року -3 769 900
доларів США.

Таким чином на валютний рахунок ТОВ
«Справа Наша» зараховано кошти в
розмірі 4 142 619,40 доларів США без
реєстрації в Національному банку
України.

За наслідками акту перевірки Державною
податковою інспекцією у Солом'янському
районі м. Києва винесене податкове
повідомлення-рішення № від 06.02.2013
року, яким за порушення ст. 1 Указу
Президента України від 27.06.1999 року №
734/99 «Про врегулювання порядку
одержання резидентами кредитів, позик
в іноземній валюті від нерезидентів та
застосування штрафних санкцій за
порушення валютного законодавства» та
на підставі ст.2 зазначеного Указу
Президента України до позивача
застосовані штрафні санкції у сфері
зовнішньоекономічної діяльності в
розмірі 321 701 грн. 47 коп. (а.с.7).

Надаючи правову оцінку оскаржуваному
податковому повідомленню-рішенню
№ від 06.02.2013 року, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції про його протиправність, а
відтак і скасування, з огляду на
наступне.

Так, відповідно до п. 1 Указу Президента
України від 27.06.1999 року № 734/99 «Про
врегулювання порядку одержання
резидентами кредитів, позик в
іноземній валюті від нерезидентів та
застосування штрафних санкцій за
порушення валютного законодавства» -
договори, які передбачають виконання
резидентами боргових зобов'язань перед
нерезидентами за запозиченими у них
кредитами, позиками в іноземній валюті
(далі - договори), підлягають реєстрації
Національним банком України.
Уповноважені банки здійснюють
обслуговування операцій за договорами
на підставі реєстраційних свідоцтв.
Реєстрація договорів здійснюється
Національним банком України протягом
семи робочих днів з дати надходження
необхідних для реєстрації документів.
Протягом цього строку Національний
банк України видає реєстраційні
свідоцтва. Порядок реєстрації
договорів та перелік документів,
необхідних для реєстрації договорів,
визначається Національним банком
України. Виходячи з розміру зовнішньої
заборгованості, стану і умов її
обслуговування, а також платіжного
балансу України Національний банк
України в межах своїх повноважень може
визначати умови, відповідно до яких
резиденти укладають договори.

В контексті наведеного судом
апеляційної інстанції встановлено,
підтверджено матеріалами справи, що
між ТОВ «Справа Наша» та «Marshell Oil LLP»
(Великобританія) був укладений договір
про позику в іноземній валюті № 26/03/2009
від 26.03.2009 року за умовами якого «Marshell Oil
LLP» зобов'язаний надати ТОВ «Справа
Наша» позику в іноземні валюті в
розмірі 10 000 000 доларів США.(а.с.13-15).

26.05.2009 року Головним управлінням
Національного банку України видане
реєстраційне свідоцтво № 11121, яким
засвідчено реєстрацію договору про
позику в іноземній валюті від 26.03.2009
року № 26/03/2009 на суму договору - 10 000 000
доларів США (а.с.16).

Як вбачається з акту перевірки від
18.01.2013 року № 163/22-7/32877786 та не
заперечується позивачем, «Marshell Oil LLP»
перераховано, а ТОВ «Справа Наша»
отримано позику: 26.05.2009 року - 3 200 000 дол.
США; 28.05.2009 року - 1 000 000 дол. США; 07.08.2009
року - 710 000 доларів США; 11.08.2009 року - 1 999
900 доларів США; 14.08.2009 року - 3 462 819,40
доларів США та 17.08.2009 року -3 769 900 доларів
США.

Як наслідок, судом апеляційної
інстанції встановлено, що позивачем
отримано позику у іноземній валюті на
загальну суму 14 142 619,40 доларів США, яка
на 4 142 619,40 доларів США перевищує суму
договору, зареєстрованого Головним
управлінням Національного банку
України за реєстраційним свідоцтвом №
11121 від 26.05.2009 року.

Так, як слідує з акту перевірки від
18.01.2013 року № 163/22-7/32877786 та не
заперечується позивачем, ТОВ «Справа
Наша» отримано валютні кошти, що
перевищують суму договору
зареєстрованого Головним управлінням
Національного банку України в
наступних періодах: 14.08.2009 року на суму
372 719,40 доларів США та 17.08.2009 року на суму
3 769 900 доларів США.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції було
вірно встановлено, що позивачем - ТОВ
«Справа Наша» було порушено п. 1 Указу
Президента України від 27.06.1999 року №
734/99 «Про врегулювання порядку
одержання резидентами кредитів, позик
в іноземній валюті від нерезидентів та
застосування штрафних санкцій за
порушення валютного законодавства».

Так, відповідно до п.2 Указу Президента
України від 27.06.1999 року № 734/99, у разі
одержання резидентами кредитів, позик
в іноземній валюті від нерезидентів
без реєстрації договорів до резидентів
застосовуються фінансові санкції -
штрафи у сумі, еквівалентній одному
відсотку розміру одержаного кредиту чи
позики і перерахованій у національну
валюту України за офіційним обмінним
курсом Національного банку України на
день одержання кредиту, позики, з
подальшою обов'язковою реєстрацією
зазначених договорів. Суми штрафів
спрямовуються до Державного бюджету
України.

Згідно ст. 216 Господарського кодексу
України, учасники господарських
відносин несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

В силу ст. 238 Господарського кодексу
України, за порушення встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності
до суб'єктів господарювання можуть
бути застосовані уповноваженими
органами державної влади або органами
місцевого самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків.

Види адміністративно-господарських
санкцій, умови та порядок їх
застосування визначаються ст. 239 цього
Кодексу, іншими законодавчими актами.
Адміністративно-господарські санкції
можуть бути встановлені виключно
законами.

Як наслідок, колегія суддів враховує,
що фінансові санкції у вигляді штрафів
за порушення валютного законодавства є
адміністративно-господарськими
санкціями у розумінні ст. 238, 239
Господарського кодексу України, а тому
повинні застосовуватися у межах
строків, визначених статтею 250 цього
Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 250 Господарського
кодексу України ( в редакції чинній на
момент винесення податкового
повідомлення рішення № від 06.02.2013
року), адміністративно-господарські
санкції можуть бути застосовані до
суб'єкта господарювання протягом шести
місяців з дня виявлення порушення, але
не пізніш як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності,
крім випадків, передбачених законом.

Частина 2 ст. 250 ГК України визначає, що
дія цієї статті не поширюється на
штрафні санкції, розмір і порядок
стягнення яких визначені Податковим
кодексом України та іншими законами,
контроль за дотриманням яких покладено
на органи доходів і зборів.

Статтю 250 доповнено частиною другою
Законом України «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України у
зв'язку з прийняттям Податкового
кодексу України» від 02.12.2010 року № 2756-VI.

Частина 2 ст. 250 Господарського кодексу
України набрала чинності 01.01.2011 року.

Згідно ч. 1 ст. 58 Конституції України,
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи.

В силу ч.3 ст.22 Конституції України, при
прийнятті нових законів або внесенні
змін до чинних законів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих
прав і свобод.

Колегією суддів встановлено,
матеріалами справи підтверджено, що
порушення позивачем п.1 Указу
Президента України від 27.06.1999 року №
734/99 в частині одержання резидентами
кредитів, позик в іноземній валюті від
нерезидентів без реєстрації договорів
мали місце 14.08.2009 року на суму 372 719,40
доларів США та 17.08.2009 року на суму 3 769 900
доларів США.

Колегія суддів наголошує на тому, що
станом на 14.08.2009 року та 17.08.2009 року,
редакція ст. 250 Господарського кодексу
України передбачала, що
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців
з дня виявлення порушення, але не
пізніш як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності,
крім випадків, передбачених законом.

Як наслідок, колегія суддів поділяє
висновок суду першої інстанції про те,
що строк застосування штрафних санкцій
до позивача, згідно вимог ст. 250
Господарського кодексу України,
сплинув відповідно 14.08.2010 року та 17.08.2010
року, тобто до набрання чинності
частиною 2 статті 250 ГК України.

Проте, всупереч правових норм ГК
України, податковим органом
застосовано
адміністративно-господарська санкція
лише 06.02.2013 року, тобто після закінчення
одного року з дня вчинення
правопорушення, а відтак застосування
штрафних санкцій за порушення п. 1 Указу
Президента України від 27.06.1999 року №
734/99 «Про врегулювання порядку
одержання резидентами кредитів, позик
в іноземній валюті від нерезидентів та
застосування штрафних санкцій за
порушення валютного законодавства» є
протиправним.

Колегія суддів не бере до уваги
посилання апелянта на правові норми
ст.ст.179-180 ГК України та ст.114 ПК України,
як на такі, що підлягають застосуванню
у спірних правовідносинах, оскільки
порушення позивачем п.1 Указу
Президента України від 27.06.1999 року №
734/99 в частині одержання резидентами
кредитів, позик в іноземній валюті від
нерезидентів без реєстрації договорів
мали місце - 14.08.2009 року та 17.08.2009 року. У
цей період була чинна редакція ст.250 ГК
України, яка і підлягала застосуванню.

Підсумовуючи вищевикладене, судова
колегія вважає законним та
обґрунтованим висновок суду першої
інстанції про те, що враховуючи вимоги
ст. 22 та ст. 58 Конституції України,
статті 250 Господарського кодексу
України (в редакції, що діяла до
набрання чинності Законом України «Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України у зв'язку з прийняттям
Податкового кодексу України» від 02.12.2010
року № 2756-VI) - відповідачем протиправно
винесене податкове
повідомлення-рішення № від 06.02.2013
року про застосування
адміністративно-господарських санкцій
за порушення валютного законодавства
в розмірі 321 701 грн. 47 коп., а відтак
податкове повідомлення-рішення №
від 06.02.2013 року підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав
вказані вимоги процесуального закону,
оскільки до спірних правовідносин
вірно застосував норми матеріального
та процесуального права, що призвело до
ухвалення законного рішення, яке
скасуванню не підлягає.

Керуючись ч.3 ст.160 ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві залишити без
задоволення, а постанову Волинського
окружного адміністративного суду від
21.08.2013 р. по справі № 803/1665/13-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили, а у разі складення
ухвали в повному обсязі відповідно до
ст. 160 КАС України - з дня складення
ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
І.В. Глушко

Судді
О.О. Большакова

В.Я. Макарик

Ухвала складена в повному обсязі 02.09.2014
року.