Справа № 826/10018/14
Суддя: Соколова О.А.
Дата ухвалення: 2014-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Соколової О.А., при секретарі судового
засідання Ковалівській Л.М. , вирішив у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою
«Інженерно-будівельна компанія
до Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі ГУ мін доходів у
про визнання протиправними та
скасування податкового
повідомлення-рішення, податкової
за участю: представника позивача Дячук
представника відповідача Гостило
До Окружного адміністративного суду
міста Києва звернулося Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Інженерно-будівельна компанія
«Малахіт» (далі - позивач) з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві (далі -
відповідач) про визнання протиправними
та скасування податкового
податкову вимогу від 01.07.2014 №3256-25 та
рішення про опис майна у податкову
заставу від 01.04.2014 №3256-25.

Позивач мотивується тим, що
відповідачем на підставі хибних
висновків акту перевірки від 20.03.2013
№1014/22-621/24729540 прийнято податкове
повідомлення-рішення від 08.04.2013 №,
яке позивач вважає необґрунтованим та
таким, що підлягає скасуванню. Крім
цього, позивач зазначає, що
відповідачем безпідставно винесені
податкова вимога від 01.07.2014 №3256-25 та
рішення про опис майна у податкову
заставу від 01.07.2014 №3256-25.

У судовому засіданні представник
позивача надав пояснення аналогічні
викладеним у позовній заяві та просив
суд задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі.

Представник відповідача проти позову
заперечив з огляду на обґрунтованість
висновків акту перевірки та,
відповідно, податкового
повідомлення-рішення від 08.04.2013 №.
Так, відповідачем вказано фіктивність
господарських операцій позивача з ТОВ
«Дніпробуд Стайл». Крім цього,
відповідач вважає прийняті податкову
вимогу та рішення про опис майна у
податкову заставу обґрунтованими.

У судовому засіданні представник
відповідача просив відмовити в
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд виходив з наступного.

Державною податковою інспекцією у
Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві проведено документальну
позапланову виїзну перевірку з питань
правильності нарахування та
своєчасності сплати податку на
прибуток за 1 квартал 2011 року по
взаємовідносинах з ТОВ «Дніпробуд
Стайл» та складено акт перевірки від
20.03.2013 №1014/22-621/24729540.

В висновках акта перевірки зазначено,
що перевіркою встановлено порушення:

- пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового
законодавства України зі змінами та
доповненнями ТОВ «ІБК «Малахіт»
занижено податок на прибуток, що
підлягає нарахуванню до сплати в
бюджет на загальну суму 303375,00 грн.;

На підставі зазначеного акту перевірки
відповідачем було прийнято податкові
повідомлення - рішення:

- від 08.04.2013 №, яким збільшено
податкові зобов'язання з податку на
прибуток на загальну суму в розмірі
379212,00 грн., у т.ч. за основним платежем в
розмірі 303375,00 грн. та за штрафними
санкціями в розмірі 75844,00 грн.;

Проаналізувавши матеріали справи, суд
вважає позовні вимоги обґрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню,
виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 67 Конституції
України платники податків повинні
сплачувати належні суми податків і
зборів у встановлені законами терміни.

Пп.139.1.9. п.13911 ст.139 Податкового кодексу
України передбачено, що не включаються
до складу витрат: витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

У разі втрати, знищення або зіпсуття
зазначених документів платник податку
має право письмово заявити про це
контролюючому органу та здійснити
заходи, необхідні для поновлення таких
документів. Письмова заява має бути
надіслана до/або разом із поданням
розрахунку податкових зобов'язань за
звітний податковий період. Платник
податків зобов'язаний відновити
втрачені, знищені або зіпсовані
документи протягом 90 календарних днів
з дня, що настає за днем надходження
такої заяви до контролюючого органу.

Якщо платник податку поновить
зазначені документи в наступних
податкових періодах, підтверджені
витрати включаються до витрат за
податковий період, на який припадає
таке поновлення.

Відповідно до пункту 201.6 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Органи державної
податкової служби за даними реєстрів
виданих та отриманих податкових
накладних, наданих в електронному
вигляді, повідомляють платника податку
про наявність у такому реєстрі
розбіжностей з даними контрагентів.
При цьому платник податку протягом 10
днів після отримання такого
повідомлення має право уточнити
податкові зобов'язання без
застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 №88та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за
номером 168/704, господарські операції - це
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань і фінансових
результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те,
що будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичне здійснення
господарської операції відсутнє,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської
операції є те, що вона повинна
спричиняти реальні зміни майнового
стану платника податків.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Зазначена позиція суду
узгоджується із позицією Вищого
адміністративного суду України,
викладеної у листі останнього від
02.06.2011 №742/11/13-11.

Як вбачається із акту перевірки
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі міста Києва
Головного управління Міндоходів у м.
Києві висновки щодо порушення
позивачем приписів Податкового
кодексу України зроблено з огляду на
встановлення здійснення операцій
між ТОВ «ІБК «Малахіт» та ТОВ
«Дніпробуд Стайл» з метою штучного
формування валових витрат за
відсутності факту реальності
господарських операцій.

Судом встановлено, що між ТОВ «ІБК
«Малахіт» (замовник) та ТОВ «Дніпробуд
Стайл» (підрядник) укладено договір
підряду від 29.12.2010 №29/12-10, відповідно до
якого підрядник зобов'язується
виконати за завданням замовника монтаж
вентфасаду (виріб) з композитного
матеріалу згідно технічного завдання
замовника. Монтаж виробу проводиться
за адресою м. Київ, вул. Фрунзе, 74.
Замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконані роботи підрядника в
порядку та на умовах визначених цим
договором.

До цього договору надано довідки про
вартість виконаних будівельних робіт,
акти приймання виконаних будівельних
робіт, податкові накладні

Відповідачем на спростування
реальності господарських операцій,
здійснених між позивачем та ТОВ
«Дніпробуд Стайл», вказано на наступне.

Актом ДПІ у Амур-Нижньодніпровському
районі м. Дніпропетровська від 05.04.2011
№678/23-2/37213307 про проведення
документальної позапланової невиїзної
ТОВ «Дніпробуд Стайл» перевірки
встановлено, що підприємство не
знаходиться за місцезнаходженням,
відсутня інформація та документи про
використання у своїй діяльності
власного чи орендованого офісного,
виробничого (торговельного,
складського) приміщень.

Також в результаті перевірки
встановлено, що операції з поставки
товарів, робіт (послуг) в адресу ТОВ
«Дніпробуд Стайл» можуть мати ознаки
«безтоварних», оскільки згідно наявної
інформації податковим органом
встановлено, що підприємство немає
основних засобів, а саме складських
приміщень, автотранспорту, земельних
ділянок, обладнання, інше для
здійснення господарських операцій.

Отже, податковим органом вказано на те,
що враховуючи вищевказане, правочини,
здійснені ТОВ «Дніпробуд Стайл» та
контрагентами такі, що не спрямовані на
реальне настання правових наслідків та
мають ознаки нікчемних.

Крім цього, суд бере до уваги посилання
відповідача, що позивачем ані під час
перевірки, ані під час судового
розгляду справи не надано змістовних
пояснень щодо необхідності залучення
до підрядних будівельних робіт ТОВ
«Дніпробуд Стайл», яке знаходиться у м.
Дніпропетровську, а роботи проводились
в м. Києві.

Також, до суду не надано доказів
розрахунку між сторонами за надані
послуги за договором підряду від 29.12.2012
№29/12-10.

До того ж, спірним контрагентом до
податкової служби не надано декларації
з податку на прибуток за 1 квартал 2011
року.

З урахуванням викладеного, ТОВ
«Дніпробуд Стайл» фактично не
здійснювало цивільно-правових
правочинів з позивачем, оскільки не
встановлено реальність вчинення
господарських операцій, що є
свідченням одержання платником
необґрунтованої податкової вигоди.

Відповідно до Інформаційного листа
Вищого адміністративного суду України
від 20.07.2010р. №1112/11/13-10 „Проблемні
питання застосування законодавства у
справах за участю органів державної
податкової служби", дослідженню
підлягає реальність господарських
операцій, що є підставою для виникнення
права на податковий кредит та/або
бюджетне відшкодування;
добросовісність дій платника податку,
яка полягає у відповідності вчинених
ним дій господарській меті, а також
реальність усіх даних, наведених у
документах, що надають право на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування (Постанова Верховного
Суду України від 08.09.2009р., додаток до
інформаційного листа Вищого
адміністративного суду України від
22.04.2010р. №568/11/13-10).

Крім того, згідно з правовою позицією
Верховного Суду України у справах,
пов'язаних із отриманням права на
податковий кредит та/або бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість, процесуальна діяльність суду
із встановлення обґрунтованості права
платника податку на податковий кредит
та/або бюджетне відшкодування з
податку на додану вартість повинна
включати такі етапи: встановлення
факту здійснення господарської
операції; встановлення спеціальної
податкової правосуб'єктності
учасників господарської операції;
встановлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг) і господарською
діяльністю платника податку. Включенню
до складу податкового кредиту
підлягають лише суми податку, сплачені
(нараховані) у зв'язку з придбанням
товарів (послуг), що підлягають
використанню у господарській
діяльності платника податку;
встановлення дотримання платником
податку спеціальних вимог щодо
документального підтвердження сум
податкового кредиту та/або бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість; встановлення факту надмірної
сплати податку на додану вартість у
ціні товарів (послуг), що придбані
платником податку.

Дані посилання також мають відношення
і до права відношення валових витрат з
податку на прибуток. Отже, наслідки для
податкового обліку створює лише
фактичний рух активів, а не
задекларований на папері.

Наявність у покупця належно оформлених
документів, які відповідно Податкового
кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із
змінами і доповненнями) необхідні для
віднесення певних сум до податкового
кредиту, зокрема виданих продавцями
податкових накладних, не є безумовною
підставою для включення до складу
валових витрат.

А отже, підсумовуючи викладене,
враховуючи, що для підтвердження даних
податкового обліку можуть братися до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції, зважаючи на те,
що визначальною ознакою господарської
операції є те, що вона повинна
спричиняти реальні зміни майнового
стану платника податків, з огляду на те,
що позивачем не доведено реальності
господарських операцій по
взаємовідносинам з ТОВ «Дніпробуд
Стайл», зважаючи на доведеність з боку
податкового органу фіктивного
характеру господарських операцій з
вказаними контрагентами, суд дійшов
висновку про обґрунтованість
висновків акту щодо взаємовідносин
позивача з ТОВ «Дніпробуд Стайл», а,
отже, правомірності винесення
податкових повідомлень-рішень від
08.04.2013 №.

Враховуючи вказані висновки суд також
немає підстав для задоволення позовних
вимог про визнання протиправними та
скасування податкової вимоги 01.07.2014
№3256-24 та рішення про опис майна у
податкову заставу від 01.07.2014 №3256-24.

Таким чином, виходячи з системного
аналізу положень законодавства
України та доказів, наявних у
матеріалах справи, суд приходить до
висновку про відсутність підстав для
задоволення позову.

Керуючись ст.ст.2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51,
56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111,112, 121,
122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

постановив:

У задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Інженерно-будівельної компанії
«Малахіт» - відмовити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Інженерно-будівельної компанії
«Малахіт» (адреса: 02090, м. Київ, вул.
Новаторів, 9, ) витрати по
сплаті судового збору у розмірі 4384
(чотирьох тисяч трьохсот восьмидесяти
чотирьох) грн. 80 коп.

Постанову ухвалено в нарадчій кімнаті
та проголошено її вступну та
резолютивну частину 27 серпня 2014 року.

Постанову у повному обсязі складено 03
серпня 2014 року.

Постанова набирає законної сили
згідно ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст.ст. 185 -187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
О.А. Соколова