Справа № 820/9488/14
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2014 р.Справа № 820/9488/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Відкритого акціонерного
товариства "Федеральна пасажирська
компанія" на постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
05.06.2014р. по справі № 820/9488/14

за позовом Відкритого
акціонерного товариства "Федеральна
пасажирська компанія"

до Харківського прикордонного
загону Державної прикордонної служби
України

про скасування постанови,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Відкрите акціонерне
товариство "Федеральна пасажирська
компанія» (далі по тексту - ВАТ «ФПК»,
позивач), звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Харківського прикордонного загону
Державної прикордонної служби України
(далі по тексту - Харківський
прикордонний загін, відповідач), в
якому просив суд скасувати постанову
відповідача № 512996 від 01.04.2014 року про
накладення штрафу.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 05.06.2014 року
по справі № 820/9488/14 в задоволенні позову
Відкритого акціонерного товариства
"Федеральна пасажирська компанія» до
Харківського прикордонного загону
Державної прикордонної служби України
про скасування постанови - відмовлено.

Стягнуто з Відкритого акціонерного
товариства "Российские железные
дороги" (код 738, вул. Маши
Пориваєвої, буд. 34, м. Москва, 107078 , Росія)
суму судового збору в розмірі 1644.30 грн.
(одна тисяча шістсот сорок чотири
гривні 30 копійок) на користь Державного
бюджету України (отримувач: УДКСУ у
Червонозаводському районі м.Харкова
Харківській області, код: 37999628, МФО
банку: 851011, назва банку: ГУ ДКСУ в
Харківській області, рахунок 4011,
призначення платежу: Судовий збір).

Не погодившись із вказаною постановою
суду першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
при прийнятті оскаржуваної постанови
норм матеріального та процесуального
права, неповне з'ясування обставин
справи, просить суд апеляційної
інстанції скасувати постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 05.06.2014 року
по справі № 820/9488/14, прийняти нову
постанову, якою задовольнити позов ВАТ
«ФПК» про скасування постанови
Харківського прикордонного загону №
512996 от 01.04.2014 року.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначив, що міжнародні угоди,
що регламентують пасажирські
перевезення, є спеціальними актами
міжнародного права, а тому мають
приорітет застосування перед
національним законодавством України,
зокрема Законом України "Про
відповідальність перевізників під час
здійснення міжнародних пасажирських
перевезень", а також Конвенцією ООН
проти транснаціональної організованої
злочинності та Протоколів до неї.
Вказує, що однією з таких міжнародних
угод, а саме Угодою про міжнародне
пасажирське сполучення, яка підлягає
застосуванню до спірних відносин, не
передбачено обов'язку перевізника, в
даному випадку ВАТ «ФПК», контролювати
дотримання пасажиром
паспортно-адміністративних правил,
встановлених при проїзді залізничним
транспортом в міжнародному сполученні,
зокрема, обов'язку контролю документів,
необхідних для перетину державного
кордону іноземної держави, відтак,
перевізник не повинен нести
відповідальність за невиконання цих
правил пасажиром. Стверджує, що
посилання суду першої інстанції на
Конвенцію Ради Європи про заходи щодо
протидії торгівлі людьми є недоречним,
оскільки ані Україна, ані Російська
Федерація не є учасниками даної
Конвенції.

Крім того, зазначив, що провідником
вагону № 10 потягу № 818 ОСОБА_2 було
належним чином перевірено наявність у
пасажира ОСОБА_3 оригіналу проїзного
документа - квитка. Також, згідно
посиланням на пояснення ОСОБА_2, вказує,
що ОСОБА_4 при посадці у потяг пред'явив
провідникові оригінал паспорту, однак
в подальшому при прикордонному
контролі відмовився це зробити,
надавши лише ксерокопію паспорту.
Враховуючи викладене, вважає постанову
Харківського прикордонного загону №
512996 от 01.04.2014 року про накладення штрафу
необґрунтованою та такою, що підлягає
скасуванню.

Відповідач в надісланих до суду
письмових запереченнях просив суд
апеляційної інстанції апеляційну
скаргу ВАТ «ФПК» залишити без
задоволення, а оскаржувану постанову
суду першої інстанції - без змін.
Зазначив, що перевізником ВАТ
«Федеральна пасажирська компанія» не
виконано обов'язку, передбаченого
частиною 1 статті 1 Закону України «Про
відповідальність перевізників під час
здійснення міжнародних пасажирських
перевезень» щодо перевірки перед
початком міжнародного пасажирського
перевезення наявності у пасажира
документів, необхідних для в'їзду до
держави прямування, що призвело до
перевезення пасажира через державний
кордон України без необхідних
документів. Вказує, що на момент
складання протоколу щодо
відповідальності перевізника,
провідник не надав жодних
підтверджуючих документів та не
заявляв про наявність дійсних
документів у громадянина України
ОСОБА_4 на час посадки у вагон.
Натомість, згідно з поясненнями
громадянина України ОСОБА_4, останній
намагався перетнути державний кордон
України по ксерокопії паспортного
документу. Таким чином, в діях ВАТ
«Федеральна пасажирська компанія»
наявний склад правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.1 Закону України
«Про відповідальність перевізників
під час здійснення міжнародних
пасажирських перевезень». Отже, спірна
постанова від 01.04.2014 року № 512996 про
правопорушення, пов'язане зі
здійсненням перевізником міжнародних
пасажирських перевезень, вчинене ВАТ
«Федеральна пасажирська компанія» та
накладення штрафу, винесена
уповноваженою посадовою особою
правомірно, з урахуванням повно і
всебічно з'ясованих обставин по справі,
які підтверджені належними доказами, а
тому скасуванню не підлягає.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши, в межах
апеляційної скарги, рішення суду
першої інстанції та доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що 21.03.2014 року під час
здійснення прикордонного контролю
потягу №818 "Харків (Україна) - Белгород
(РФ)" прикордонним нарядом Харківського
прикордонного загону було виявлено
громадянина України ОСОБА_4 (зі слів), що
слідував на виїзд з України, який на
паспортний контроль пред'явив копію
паспорта, що не дає права на перетин
державного кордону України.

Факт відсутності у пасажира потягу №818
сполученням "Харків (Україна) - Белгород
(РФ)" на ім"я ОСОБА_4 документу на право
перетину державного кордону України
зафіксовано відповідачем протоколом №
512996 від 21.03.2014 року.

На підставі вказаного протоколу про
правопорушення, пов'язане зі
здійсненням перевізником міжнародних
пасажирських перевезень, враховуючи
відсутність у громадянина ОСОБА_4
належних документів, необхідних для
в'їзду до держави прямування -
Російської Федерації, 01.04.2014 р.
відповідач прийняв спірну постанову №
512996, якою до ВАТ "Федеральна
пасажирська компанія" як до
міжнародного перевізника застосовано
штраф у розмірі 8500,00 грн.

Не погодившись із вищезазначеною
постановою, позивач звернувся до суду з
даним позовом про її скасування.

Приймаючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач,
будучи перевізником, в порушення вимог
діючого законодавства не виконав
покладеного на нього обов'язку щодо
перевірки наявності у пасажира
документів, необхідних для в'їзду до
держави прямування, що призвело до
спроби перевезення пасажира через
державний кордон України без
необхідних документів, а тому
оскаржувана постанова про накладення
на позивача штрафу є законною та
обґрунтованою.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Відповідно до положень ст. 1 Закону
України "Про залізничний транспорт" та
постанови Кабінету Міністрів України
"Про затвердження Статуту залізниць
України" від 06.04.1998 № 457, міжнародне
залізничне сполучення - перевезення
пасажирів, вантажів, багажу,
вантажобагажу та пошти між Україною та
іноземними державами.

Згідно з Переліком пунктів пропуску
(пунктів контролю) через державний
кордон України, у межах яких
створюються або можуть створюватися
зони митного контролю, затвердженого
спільним наказом Державної митної
служби України, адміністрації
Державної прикордонної служби України
та Міністерства транспорту та зв'язку
України від 01.06.2005 року № 457/438/270 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 04.07.2005 р. за №710/10990,
залізничний пункт контролю через
державний кордон України
"Харків-пасажирський" має категорію
міжнародного.

За визначенням п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону
України "Про прикордонний контроль",
перевізник - будь-яка фізична або
юридична особа, яка здійснює на
комерційній основі чи за власний кошт
діяльність із перевезення пасажирів чи
(та) вантажів через державний кордон.

Відповідно до ст. 22-1 Закону України "Про
залізничний транспорт", під час
перевезення у міжнародному
залізничному сполученні пасажир
зобов'язаний мати належним чином
оформлені документи, необхідні для
в'їзду до держави прямування, держав за
маршрутом слідування, та пред'явити їх
перевізникові на його вимогу.
Перевізник при перевезенні пасажира у
міжнародному залізничному сполученні,
крім обов'язків, передбачених статтею 22
цього Закону, зобов'язаний до початку
такого перевезення перевірити
наявність у пасажира паспортного
документа, що посвідчує особу
пред'явника, або документа, що його
замінює, та відмовити у перевезенні
пасажиру, який на його вимогу не
пред'явив необхідні документи. Відмова
перевізника від договору міжнародного
залізничного перевезення пасажира,
який на його вимогу не пред'явив
документи, зазначені в частині другій
цієї статті, не тягне за собою обов'язок
перевізника відшкодувати пасажиру
заподіяну у зв'язку з цим шкоду.

За невиконання обов'язку перевірити
перед початком перевезення пасажира у
міжнародному залізничному сполученні
наявність у нього документів,
зазначених у частині другій цієї
статті, що призвело до перевезення чи
спроби перевезення пасажира через
державний кордон України без
необхідних документів, перевізник несе
відповідальність, передбачену законом.

Угодою між Кабінетом Міністрів України
та Урядом Російської Федерації про
внесення змін до Угоди між Урядом
України і Урядом Російської Федерації
про безвізові поїздки громадян України
і Російської Федерації від 16.01.1997 року,
затвердженою Постановою Кабінету
Міністрів України №1034 від 08.08.2007 року
(Додаток 2 до Угоди), визначено перелік
документів громадян України для в'їзду,
виїзду, перебування і пересування
територією Російської Федерації, а
саме п. 1 "Паспорт громадянина України".

Матеріали справи свідчать, що на момент
перетину державного кордону України у
громадянина України ОСОБА_3 були
відсутні документи, що надають право на
перетинання державного кордону
України, а саме, замість паспорту
громадянина України було пред'явлено
на паспортний контроль копію паспорту.

За таких обставин, співробітниками
прикордонного загону складено
протокол про правопорушення пов'язане
зі здійсненням перевізником
міжнародних пасажирських перевезень №
512996 від 21.03.2014 року. Другий екземпляр
протоколу про правопорушення,
пов'язане із здійсненням перевізником
міжнародних пасажирських перевезень №
512996, в якому вказано про дату, місце та
час розгляду справи про правопорушення
- вручено представникові перевізника
провіднику вагону № 10 ОСОБА_2, що
підтверджується її власноручним
підписом (а.с. 11-12, 42-43).

Факт відсутності у гр. ОСОБА_4 на час
перетину кордону необхідних
документів додатково підтверджується
наявними в матеріалах справи
письмовими поясненнями вказаної особи
та представником перевізника - ОСОБА_2
(а.с. 47).

Окрім того, відповідач додатково
письмово листом від 26.03.2014 року
повідомив генерального представника
ВАТ "Федеральна пасажирська компанія"
про те, що розгляд протоколу № 512996 від
21.03.2014 року відбудеться 01.04.2014 р. о 10:00
год. в Управлінні Харківського
прикордонного загону за адресою:
Україна, Харківська область, місто
Харків, вул. Клочківська, 228П (а.с.10).

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що позивач,
будучи перевізником, в порушення вимог
Закону України "Про відповідальність
перевізників під час здійснення
міжнародних пасажирських перевезень"
не виконав обов'язку щодо перевірки
перед початком міжнародного
пасажирського перевезення наявності у
пасажира - громадянина України ОСОБА_3
документів, необхідних для в'їзду до
держави прямування, а саме до
Російської Федерації.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України
"Про відповідальність перевізників під
час здійснення міжнародних
пасажирських перевезень",
(підприємства (їх об'єднання), установи,
організації, фізичні особи -
підприємці, які здійснюють міжнародні
пасажирські перевезення (далі -
перевізники), за невиконання обов'язку
перевірити перед початком
міжнародного пасажирського
перевезення наявність у пасажира
документів, необхідних для в'їзду до
держави прямування, транзиту, що
призвело до перевезення чи спроби
перевезення пасажира через державний
кордон України без необхідних
документів, несуть відповідальність у
вигляді штрафу від п'ятисот до однієї
тисячі неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян за кожного такого
пасажира, але не більше двадцяти тисяч
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян за одне перевезення. Справи
про правопорушення, передбачені
статтею 1 цього Закону, розглядають
відповідні органи охорони державного
кордону України. Від імені органів
охорони державного кордону України
розглядати справи про правопорушення
та накладати штрафи мають право
начальники органів охорони державного
кордону України та їх заступники.

Враховуючи відсутність у громадянина
України ОСОБА_3 належних документів,
необхідних для в'їзду до держави
прямування, колегія суддів дійшла
висновку обґрунтованість прийняття
відповідачем оскаржуваної постанови,
якою на ВАТ "Федеральна пасажирська
компанія" накладено штраф у розмірі 8500
грн.

Доводи апеляційної скарги про
неможливість застосування до позивача
положень Закону України "Про
відповідальність перевізників під час
здійснення міжнародних пасажирських
перевезень" колегія суддів вважає
необґрунтованими, оскільки відповідно
до преамбули вказаного Закону, його
прийнято відповідно до Протоколу про
попередження і припинення торгівлі
людьми, особливо жінками і дітьми, і
покарання за неї та Протоколу проти
незаконного ввозу мігрантів по суші,
морю і повітрю, що доповнюють Конвенцію
Організації Об'єднаних Націй проти
транснаціональної організованої
злочинності, Конвенції Ради Європи про
заходи щодо протидії торгівлі людьми,
яка встановлює відповідальність
перевізників за невиконання обов'язку
перевірити перед початком
міжнародного пасажирського
перевезення наявність, але не
справжність, у пасажирів документів,
необхідних для в'їзду до держави
прямування, транзиту, що призвело до
перевезення чи спроби перевезення
пасажирів через державний кордон
України без необхідних документів, а
також визначає порядок застосування
цієї відповідальності.

Тобто вказаний Закон був прийнятий на
підставі відповідних
міжнародно-правових актів і підлягає
застосуванню до спірних відносин.

Статтею 7 ("Прикордонні заходи")
Конвенції Ради Європи про заходи щодо
протидії торгівлі людьми передбачено,
що без шкоди для міжнародних
зобов'язань стосовно вільного
пересування осіб Сторони будуть
посилювати, наскільки це можливо, такий
прикордонний контроль, який може бути
необхідним для запобігання й виявлення
торгівлі людьми; кожна Сторона вживає
законодавчих або інших відповідних
заходів для запобігання, наскільки це
можливо, використанню транспортних
засобів, які експлуатуються
комерційними перевізниками, для
вчинення правопорушень, визначених
згідно із цією Конвенцією; де це
доцільно й без шкоди для відповідних
міжнародних конвенцій такі заходи
включають запровадження обов'язку
комерційних перевізників, зокрема
будь-якої транспортної компанії або
власника чи оператора будь-якого
транспортного засобу, упевнитися, що
всі пасажири мають проїзні документи,
які вимагаються для в'їзду до
приймаючої держави; кожна Сторона
вживає необхідних заходів згідно зі
своїм внутрішнім законодавством для
забезпечення санкцій у випадках
порушення обов'язку, викладеного в
пункті 3 цієї статті; кожна Сторона
вживає таких законодавчих або інших
заходів, які можуть бути необхідними
згідно з внутрішнім законодавством
Сторони для відмови у в'їзді або
анулюванні віз особам, причетним до
здійснення правопорушень, визначених
згідно із цією Конвенцією.

Таким чином будь-яка транспортна
компанія зобов'язана упевнитися, що всі
пасажири мають проїзні документи,
необхідні для в'їзду до приймаючої
держави.

Аналогічна норма передбачена статтею 11
("Заходи прикордонного контролю")
Протоколу про попередження і
припинення торгівлі людьми, особливо
жінками і дітьми, і покарання за неї та
статтею 11 Протоколу проти незаконного
ввозу мігрантів по суші, морю і повітрю,
що доповнюють Конвенцію Організації
Об'єднаних Націй проти
транснаціональної організованої
злочинності, Конвенції Ради Європи про
заходи щодо протидії торгівлі людьми.

Отже, вказані норми передбачають, що
відповідальність перевізника не
обмежується національними ліцензіями,
не залежить від країни, по території
якій здійснюється перевезення.

Крім того, комерційний перевізник, у
тому числі будь-яка транспортна
компанія або власник чи водій
будь-якого транспортного засобу, де це
потрібно і без шкоди для відповідних
міжнародних конвенцій, зобов'язаний
упевнитися, що всі пасажири мають
проїзні документи, необхідні для в'їзду
до приймаючої держави, що передбачено
міжнародними нормами вищезазначених
документів, в тому числі при
перевезенні по суші.

Враховуючи, що позивач, незалежно від
місця своєї реєстрації як юридичної
особи та наявності ліцензій на
перевезення, виданої уповноваженими
органами України, є перевізником та
відповідно здійснює перевезення
пасажирів через державний кордон
України (міжнародні пасажирські
перевезення за міжнародним
сполученням), він зобов'язаний
дотримуватись вимог діючого
законодавства, у т.ч. щодо обов'язкової
перевірки наявності у пасажира
документів, необхідних для в'їзду до
держави прямування.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцію та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5)добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

З огляду на встановлені у справі
фактичні обставини та досліджені
докази, колегія суддів вважає, що
відповідач при прийнятті оскаржуваної
постанови про правопорушення,
пов'язане зі здійсненням перевізником
міжнародних пасажирських перевезень №
512996 від 01.04.2014 року, якою до ВАТ «ФПК»
застосовано штраф у розмірі 8500 грн.,
діяв на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені Законом
України Закону України "Про
відповідальність перевізників під час
здійснення міжнародних пасажирських
перевезень", з дотриманням вимог ч.3 ст.2
КАС України, а тому підстави для
скасування спірної постанови відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справа
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення фактичних обставин
справи і правильно застосував до
спірних правовідносин норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства "Федеральна
пасажирська компанія" залишити без
задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 05.06.2014р. по
справі № 820/9488/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Перцова
Т.С.Судді(підпис) (підпис) Дюкарєва С.В.
Жигилій С.П.