Справа № 810/4779/14
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2014-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2014 року 810/4779/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі: головуючого судді -
Головенко О.Д., розглянувши в порядку
письмового провадження в м. Києві
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Миронівської районної державної
адміністрації Київської області про
визнання дій неправомірними -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з
адміністративним позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення Миронівської
районної державної адміністрації
Київської області та просить суд
визнати неправомірними дії
відповідача щодо відмови у наданні
статусу потерпілого від наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС 1
категорії.

В обґрунтування позовних вимог
вказано, що позивач являється
інвалідом третьої групи внаслідок
впливу аварії на Чорнобильській АЕС.
Зазначає, що усе своє свідоме життя
була мешканкою м. Миронівни Київської
області, тобто проживала в зоні
посиленого радіоекологічного
контролю, а саме в період з квітня 1986
року по січень 1993 року, однак місцем
реєстрації позивача на той момент було
м. Київ.

13.05.2014 позивач звернувся до Управління
праці та соціального захисту населення
Миронівської районної державної
адміністрації Київської області щодо
надання статусу потерпілого від
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
1 категорії, однак отримав відмову у
зв'язку з тим, що не надано належних
доказів постійного проживання у зоні
відчуження.

На думку позивача дії відповідача щодо
відмови у наданні такого статусу є
неправомірними.

Сторони просили справу розглядати у їх
відсутності у порядку письмового
провадження.

Від відповідача на адресу суду
надійшли письмові заперечення проти
позову, в обґрунтування яких вказує, що
єдиним доказом постійного місця
проживання особи може бути відмітка
паспортної служби про прописку
(реєстрацію). Оскільки позивачем даного
доказу до управління не було надано,
відповідачем було відмовлено у наданні
такого статусу.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо
немає перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомленні про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідків чи експертів.

Розглянувши подані документи і
матеріали, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
перевіривши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
у задоволенні позову слід відмовити,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1
являється інвалідом третьої групи, що
підтверджується довідкою до акту
огляду МСЕК серії НОМЕР_1.

Відповідно до експертного висновку від
30.12.2013 № 2648-8292 Центральної міжвідомчої
експертної комісії на засіданні № 10
від 23.12.2013 встановлено причинний
зв'язок хвороб, інвалідності з дією
іонізуючого випромінювання та інших
шкідливих чинників внаслідок аварії на
Чорнобильній АЕС.

13.05.2014 позивач з заявою звернувся до
Управління праці та соціального
захисту населення Миронівської
районної державної адміністрації
Київської області щодо надання статусу
потерпілого від наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 1 категорії.

Однак відповідачем було відмовлено у
наданні такого статусу, оскільки у
позивача відсутні належні докази
проживання не менше чотирьох років у
зоні посиленого радіоекологічного
контролю.

Не погоджуючись із вищевказаною
відмовою, позивач звернувся до суду з
даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку
правовідносинам, що виникли між
сторонами, суд виходить з такого.

Законом України від 28.02.1991 № 796 - XII «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильної катастрофи» (надалі -
Закон № 796)
визначає
основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і
здоров'я та створює єдиний порядок
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення.

Пунктом 4 ст. 11 Закону № 796 визначено, що
особи, які постійно проживають або
постійно працюють чи постійно
навчаються на території зони
посиленого радіоекологічного
контролю, за умови, що вони за станом на
1 січня 1993 року прожили або
відпрацювали чи постійно навчалися у
цій зоні не менше чотирьох років.

Тобто, враховуючи дану вимогу закону
особа, що проживала на території зони
посиленого радіоекологічного контролю
не менше чотирьох років має право на
статус особи, потерпілої від наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС.

Крім того, ст. 3 Закону України від 11.12.2003
№ 1382-IV «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» надає визначення поняття, а
саме місце проживання -
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком понад шість місяців
на рік.

Також згідно п. 1.2 Порядку реєстрації
місця проживання та місця перебування
фізичних осіб в Україні та зразків
необхідних для цього документів,
затверджений наказом Міністерства
внутрішніх справ України від 22.11.2012 №
1077 визначено, що реєстрація місця
проживання або місця перебування особи
- це внесення інформації до Єдиного
державного демографічного реєстру про
місце проживання або місце перебування
особи із зазначенням адреси, за якою з
особою може вестися офіційне
листування або вручення офіційної
кореспонденції.

Відомості про місце проживання та
місце перебування особи вносяться до
паспорта громадянина України,
тимчасового посвідчення громадянина
України, посвідки на постійне
проживання, посвідки на тимчасове
проживання, посвідчення біженця,
посвідчення особи, яка потребує
додаткового захисту, посвідчення
особи, якій надано тимчасовий захист
(надалі - паспортний документ), довідки
про звернення за захистом в Україні.

В розумінні вищезазначеної норми,
єдиним доказом постійного проживання
особи може бути лише відповідна
відмітка паспортної служби про
прописку (реєстрацію), однак судом
встановлено, що така відмітка у
позивача відсутня.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено,
що у справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно із ч. 1 ст. 69 КАС України доказами
в адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до ст. 70 КАС України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На думку суду, на даний час у позивача
відсутні підстави для отримання
статусу потерпілого від наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС 1
категорії, оскільки відсутні належні
докази проживання на забрудненій
території не менше чотирьох років.

Суд вважає, що відповідач як суб'єкти
владних повноважень довів суду
правомірність свої дій щодо відмови у
оформленні додатку форми 7, як довідки,
що є підставою для видачі посвідчення
потерпілого від Чорнобильської
катастрофи та подання документів до
департаменту соціального захисту
населення Київської
облдержадміністрації.

За наведених обставин суд вважає
позовні вимоги не обґрунтованими і
такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 11-14, 69-71, 79, 86, 94, 122,
159-163, 167, 185, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо не скасовано,
набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду у порядку,
встановленому статтями 185-187 КАС
України, шляхом подання апеляційної
скарги через Київський окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Суддя
Головенко О.Д.