Справа № 820/14960/14
Суддя: Самойлова В.В.
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

11 вересня 2014 р.
№ 820/14960/14

Харківський окружний адміністративний
суд в складі:

головуючого - судді
Самойлової В.В.

за участю
секретаря судового засідання -
Таранової О.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові адміністративну
справу за позовом публічного
акціонерного товариства
"Гіпротракторосільгоспмаш" до
Державної податкової інспекції у
Дзержинському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області про скасування
податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

ПАТ "Гіпротракторосільгоспмаш"
звернулось до належного суду з
адміністративним позовом, в якому
просить скасувати податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області від
15.04.2014 р. № , № , прийняті
відносно нього.

Позивач обґрунтовує свої вимоги
наступним чином.

Так, він посилається на те, що при
проведенні перевірки податковим
органом та при оформленні її
результатів мало місце не дотримання
вимог податкового законодавства,
висновки акту перевірки базуються на
припущеннях і не підтверджуються
об'єктивними даними, а оскаржувані
податкові повідомлення-рішення
прийняті з порушенням норм діючого
законодавства України, що є підставою
для їх скасування.

Представник позивача Горбатенко Д.Д. в
судовому засіданні підтримав позовні
вимоги та просив про їх задоволення.

Представник відповідача Гиря В.О. проти
позову заперечувала з підстав
законності оскаржуваних рішень.

Заслухавши представників сторін,
дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, суд вважає, що позов підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Встановлено, що відповідачем проведено
позапланову документальну виїзну
перевірку публічного акціонерного
товариства "Головний інститут по
проектуванню заводів тракторного,
автомобільного та
сільськогосподарського
машинобудування" з питань дотримання
вимог податкового законодавства по
взаємовідносинам з ТОВ "Мегабуд
Компані" за грудень 2013 року на підставі
направлення на перевірку від 25.03.2014
року № 697 та наказу ДПІ у Дзержинському
районі м. Харкова від 25.03.2014 року № 585.

За результатами перевірки ДПІ у
Дзержинському районі м. Харкова
складено акт позапланової
документальної виїзної перевірки від
01.04.2014 року № 1127/20-30-22-03/00236903, відповідно
до висновків акту встановлені
порушення:

- п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового
кодексу України, що призвело до
завищення витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування, у
сумі 851020 грн. у IV кварталі 2013 року
(грудень 2013 року) та заниження податку
на прибуток у сумі 161694 грн. у IV кварталі
2013 року (грудень 2013 року);

- п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст.
200 Податкового кодексу України,
завищено податковий кредит на суму 170204
грн. за грудень 2013 року, що призвело до
заниження податку на додану вартість,
що підлягає сплаті до бюджету, на суму
170204 грн. за грудень 2013 року.

За наслідками цієї перевірки
податковим органом складено податкове
повідомлення-рішення № від 15.04.2014
року, яким позивачеві збільшено суму
грошового зобов'язання з ПДВ на
загальну суму 255306,00 грн. (за основним
платежем -170204,00 грн., за штрафною
санкцією - 85102,00 грн.) та податкове
повідомлення-рішення № від 15.04.2014
року, яким товариству збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток приватних підприємств на
загальну суму 202117,50 грн. (за основним
платежем - 161694,00 грн., за штрафною
санкцією - 40423,00 грн.).

Із зазначеними рішеннями суб'єкта
владних повноважень суд не
погоджується, виходячи з наступного.

Так, відповідно до вимог статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, де передбачено, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В даному випадку відповідач не надав
належних доказів правомірності
оскаржуваних рішень, оскільки, як
вбачається з наявних письмових доказів
факти вказаних порушень позивачем
вимог податкового законодавства не
знайшли свого підтвердження при
судовому розгляді та спростовуються
наступним.

Так, в мотивувальній частині акту
перевірки зазначається, що позивач мав
взаємовідносини з ТОВ "Мегабуд
Компані", а саме: було укладено договір
№1/07 ПР від 01.07.2013 року, згідно якого
останнє приймає на себе
конструкторські креслення не
стандартного обладнання на ДП
"Ливарно-механічний завод" у м. Ташкент.

Як вбачається з матеріалів справи,
підставою для висновків, викладених в
акті перевірки, є те, що від ДПІ у
Дзержинському районі м. Харкова
отримано акт про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
"Мегабуд Компані" щодо документального
підтвердження господарських відносин
з платниками податків, їх реальності та
повноти відображення в обліку за
період з 01.12.2013 року по 31.12.2013 року, а
тому було зроблено висновок про
неможливість реального здійснення
фінансово-господарської діяльності
ТОВ "Мегабуд Компані" з контрагентами,
складений 03.03.2014 р. № 71/20-34-22-03/38385243.

Дані обставини були покладені
відповідачем в обгрунтування порушень
вимог податкового законодавства з боку
позивача, що на думку суду є
безпідставним, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 134 Податкового кодексу
України, об'єктом оподаткування є
прибуток із джерелом походження з
України та за її межами, який
визначається шляхом зменшення суми
доходів звітного періоду, визначених
згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу,
на собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та суму
інших витрат звітного податкового
періоду, визначених згідно зі статтями
138-143 цього Кодексу, з урахуванням
правил встановлених статтею 152 цього
Кодексу.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового
кодексу України, витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються зокрема із
витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з положеннями
цього Кодексу. Пунктом 138.2 ст. 138
Податкового кодексу України
встановлено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Так, у п. 198.1 ст. 198. Податкового кодексу
України передбачено, що право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво,
спорудження, створення) необоротних
активів, у тому числі при їх
ввезенні на митну територію України (у
тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого
вести облік результатів спільної
діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст. 198 визначено, - датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Також, відповідно до п. 198.3 ст. 198
Податкового кодексу України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

При судовому розгляді встановлено, що
укладений між позивачем та
вищевказаним контрагентом правочин є
дійсним, виконаним сторонами в повному
обсязі, без претензій та зауважень, ні
ким не оскарженим та у судовому порядку
не визнаний не дійсним, а тому
безпідставними є твердження
відповідача щодо незаконності
зазначеного договору з підстав, що він
був підписаний особою, яка не мала його
права підписувати, згідно до статуту
позивача.

Виконання договірних умов
підтверджується наданими до
матеріалів справи первинними
документами, бухгалтерської та
податкової звітності, які виписані
відповідно до п. 9.2. ст. 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік і фінансової
звітності в Україні" і п. 2.4. ст. 2
"Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку".

Статтею 1 розділу 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" дається поняття
первинного документу - це документ,
який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Відповідно до п. 1 ст. 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо-безпосередньо
після її закінчення.

В даному випадку позивачем такі
документи в повному обсязі були надані
як до перевірки так і до суду. При цьому
відповідна сторона жодних зауважень до
них не мала. А від так, суд не має
підстав піддавати сумніву реальність
вчинення позивачем господарських
операцій в періоді, що перевірявся, у
зв"язку з чим твердження податкового
органу щодо порушення позивачем п.п.
139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу
України є не доведеним.

Також, суд вважає безпідставним
посилання відповідача на акт від 03.03.2014
р. № 71/20-34-22-03/38385243 стосовно контрагента
позивача, який не може бути взятий
судом до уваги, оскільки нормами
діючого законодавства України не
передбачено можливість посилання ДПІ в
ході проведення перевірки одного
суб'єкта господарювання на акти
перевірок інших суб'єктів
господарювання.

Також, суд звертає увагу, що чинним
законодавством України на сторону
цивільно-правової угоди, яка є
платником податків, не покладено
обов'язку перевірки відповідності
законодавству установчих документів
постачальників товару та дотримання
ними вимог податкового законодавства.

Навіть якщо контрагент позивача не
виконав своїх зобов'язань по сплаті
податку, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи.

Чинне податкове законодавство не
ставить в залежність право позивача на
формування податкового кредиту від
податкового обліку (стану) інших осіб і
фактичної сплати контрагентами
податку до бюджету. Питання
податкового кредиту поширюється
тільки на окремо взятого платника
податків і не ставить цей факт у
залежність від розрахунку з бюджетом
третіх осіб.

А від так, суд не може погодитися, що
оскаржувані рішення є законними та
обгрунтованими.

Виходячи з приписів ст. 19 ч. 2
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно ч. 1 статті 9 КАСУ суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого: суд
вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. Суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах та у спосіб, передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 ч. 1 КАСУ завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Таким чином, в даному випадку
відповідна сторона не дотримала вимоги
закону про захист охороняємих прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин, на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, а тому її оскаржувані
рішення, як суб'єкта владних
повноважень, є неправомірними, що дає
суду підстави для задоволення
адміністративного позову.

Відповідно до вимог ст. 94 КАСУ позивачу
підлягають поверненню судові витрати
зі сплати судового збору в розмірі 487,20
грн.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 11, 94, 159, 160, 162 КАСУ,
суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Скасувати податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області 15.04.2014
р. № , № , прийняте щодо
публічного акціонерного товариства
"Гіпротракторосільгоспмаш".

Стягнути з Державного бюджету України
(УДКСУ в Червонозаводському районі м.
Харкова, код: 37999628, р/р 4011, МФО 851011)
на користь публічного акціонерного
товариства "Гіпротракторосільгоспмаш"
(61166, м. Харків, пр. Леніна, 40, ) судові витрати зі сплати судового
збору в розмірі 487,20 ( чотириста
вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Харківський окружний адміністративний
суд протягом 10 днів з дня її
проголошення, а в разі складання
постанови у повному обсязі відповідно
до ст. 160 КАСУ - з дня отримання копії
постанови, шляхом подачі апеляційної
скарги, з направленням її копії до
апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено
15.09.2014 року.

Суддя
Самойлова В.В.