Справа № 754/10260/14-а
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2014-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
у 1-й інстанції: Буша Н. Д.
Суддя-доповідач: Бєлова Л.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Бєлової
Л.В.

суддів: Вівдиченко Т.
Р.,

Міщука М. С.

при секретарі: Корінець Ю. О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві, в порядку ч. 1 ст. 41
КАС України справу за апеляційною
скаргою позивача - ОСОБА_3 на постанову
Деснянського районного суду міста
Києва від 10 липня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Управління Пенсійного фонду України у
Деснянському районі м. Києва про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В
И В:

У жовтні 2014 року позивач - ОСОБА_3
звернувся до Деснянського районного
суду міста Києва з адміністративним
позовом до управління Пенсійного фонду
України у Деснянському районі м. Києва,
в якому просила:

- визнати дії управління Пенсійного
фонду України у Деснянському районі м.
Києва щодо відмови в проведені
перерахунку та виплати пенсій в
розмірах, передбачених ст. ст. 50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в редакції Закону України
№ 230/96-ВР - неправомірними;

- зобов'язати управління Пенсійного
фонду України у Деснянському районі м.
Києва здійснити нарахування,
перерахунок та виплату пенсій
відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в редакції
Закону України 230/96-вр за період з 01
січня 2009 року і до моменту ухвалення
рішення по цій справі, а також
перераховувати у вказаних розмірах
пенсії Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» № 230/96-ВР в подальшому.

Ухвалою Деснянського районного суду
міста Києва від 19 червня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_3 до Управління
Пенсійного фонду України у
Деснянському районі м. Києва про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії за
період з 2009 року по 17.12.2013 року -
залишено без розгляду.

Постановою Деснянського районного
суду міста Києва від 10 липня 2014 року у
задоволені позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним
рішенням суду першої інстанції від 10
липня 2014 року, позивачем подано
апеляційну скаргу, в якій апелянт
просить оскаржувану постанову
скасувати та прийняти по справі нову
постанову, якою задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі, у зв?язку з
порушенням судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити розгляд апеляційної скарги
за відсутності представників сторін.

Згідно з ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
задовольнити частково, з наступних
підстав.

Згідно ст. 202 КАС України, суд
апеляційної інстанції скасовує
постанову суду першої інстанції та
приймає нову постанову, якщо судом не
доведені обставини, що мають значення
для справи, які суд першої інстанції
вважає встановленими, судом неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи, порушено норми
матеріального права, а висновки суду не
відповідають обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач є інвалідом ІІ групи і має
категорію 1 як особа, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
що підтверджується копією посвідчення
серії НОМЕР_1 та копією довідки до акта
огляду МСЕК серії КБ-1 № 011246 (а. с. 15, 17).

18 лютого 2014 року представник позивача
за довіреністю звернувся до управління
Пенсійного фонду України у
Деснянському районі м. Києва із заявою
про перерахунок пенсій відповідно до
ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в редакції Закону України
230/96-ВР за період з 01 січня 2005 року по час
повного розрахунку по заборгованості
перед заявником.

За результатами розгляду даної заяви,
управління Пенсійного фонду України у
Деснянському районі м. Києва вказало,
що позивач отримує пенсію по
інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання, і пенсію у
зв'язку з втратою годувальника
Чорнобильської катастрофи відповідно,
розмір яких розрахований з
урахуванням вимог чинного
законодавства, тобто постанов Кабінету
Міністрів України.

При ухваленні Деснянського районного
суду міста Києва від 10 липня 2014 року
постанови, суд першої інстанції
виходив з того, що Законом України «Про
внесення змін до Закону України «Про
державний бюджет України на 2011 рік» від
14.06.2011 року було зазначено, що у 2011 році
норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» застосовуються у порядку
та у розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України, виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Колегія суддів, враховуючи доводи
апеляційної скарги, не погоджується з
висновком суду першої інстанції, з
наступних підстав.

Виходячи із змісту ст. 50 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» особам,
віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірах: - інвалідам II групи - 75
процентів мінімальної пенсії за
віком.

Також, ч. 4 ст. 54 вказаного вище Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
передбачено, що в усіх випадках розміри
пенсій для інвалідів, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчими: по
II групі інвалідності - 8 мінімальних
пенсій за віком.

Відповідно до п. 17 ч. 1 с. 87 Бюджетного
кодексу України до видатків, що
здійснюються з Державного бюджету
України (з урахуванням особливостей,
визначених пунктом 5 частини другої
статті 67-1 цього Кодексу), належать
видатки на державні програми з
ліквідації наслідків Чорнобильської
катастрофи, охорони навколишнього
природного середовища та ядерної
безпеки, запобігання виникненню та
ліквідації надзвичайних ситуацій та
наслідків стихійного лиха.

Відповідно до абз. 8 п. 4 мотивувальної
частини Рішення Конституційного Суду
України від 25.01.2012 року № 3-рп/2012
нормативно-правові акти Кабінету
Міністрів України, якими регулюються
бюджетні відносини, зокрема питання
соціального захисту за рахунок коштів
Державного бюджету України, є
складовою бюджетного законодавства
відповідно до пункту 5 частини першої
статті 4 Бюджетного кодексу України.
Отже, суди загальної юрисдикції
України під час вирішення справ щодо
соціального захисту прав громадян
повинні застосовувати
нормативно-правові акти Кабінету
Міністрів України, прийняті на
підставі і на виконання Бюджетного
кодексу України, інших законів України,
в тому числі закону про Державний
бюджет України на відповідний рік.

Статтею 63 Закону України «Про статусі і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачено, що
фінансування витрат, пов'язаних з
реалізацією цього Закону, здійснюється
за рахунок коштів державного бюджету,
коштів, які враховуються при
визначенні міжбюджетних трансфертів,
та інших джерел, не заборонених
законодавством.

Починаючи з 01.01.2014 р., Закон України «Про
державний бюджет України на 2014 рік» від
16.01.2014 р. в редакції Закону України від
06.07.2014 р. № 1534-18 не містить жодної норми,
яка б обмежувала у 2014 р. пряме
застосування Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», зокрема
ст. 50, 54 вказаного Закону.

Проте, Законом України «Про державний
бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014 р. в
редакції Закону України від 03.08.2014 р. №
1622-18, встановлено, що норми і положення
статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України, виходячи з наявних
фінансових ресурсів бюджетів усіх
рівнів, бюджету Пенсійного фонду
України та бюджетів інших фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на 2014 рік.

Колегія суддів вважає за необхідне
зверти увагу, що вказана норма діє з
16.08.2014 року.

Таким чином, з 16.08.2014 року, розміри
пенсій передбачених ст. ст. 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
обмежується вимогами Закону України
«Про державний бюджет України на 2014
рік» від 16.01.2014 р. в редакції Закону
України від 03.08.2014 р. № 1622-18.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

З огляду на зазначене, колегія суддів
дійшла висновку, що, виходячи з
пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначенні
розміру пенсій, позивачу з 01.01.2014 року
по 15.08.2014 року застосуванню підлягають
норми ст. ст 50, 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в редакції
Закону України 230/96-вр, а не постанова
Кабінету Міністрів України «Про
підвищення рівня соціального захисту
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» № 1210.

Проаналізувавши норми законодавства,
апеляційний суд вважає, що позовна
вимога позивача - ОСОБА_3 про
зобов'язання управління Пенсійного
фонду України у Деснянському районі м.
Києва здійснити нарахування,
перерахунок та виплату пенсій
відповідно до ст. 50, 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в редакції
Закону України 230/96-вр за період з 01.01.2014
року по 15.08.2014 року - підлягає
задоволенню.

Як раніше вказувалось, відповідно до ч.
2 ст. 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Отже, проаналізувавши відповідні норми
законодавства України, Київський
апеляційний адміністративний суд
дійшов висновку, що позовна вимога про
визнання дій управління Пенсійного
фонду України у Деснянському районі м.
Києва щодо відмови в проведені
перерахунку та виплати пенсій в
розмірах, передбачених ст. ст.50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в редакції Закону України
№ 230/96-ВР - є правомірною за період з
01.01.2014 року по 15.08.2014 року.

Проте колегія суддів вважає, що позовна
вимога про визнання дій неправомірними
та зобов'язання управління Пенсійного
фонду України у Деснянському районі м.
Києва здійснити нарахування,
перерахунок та виплату пенсій
відповідно до ст. 50, 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в редакції
Закону України № 230/96-вр за період з 18
грудня 2013 року по 31 грудня 2013 року, не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Частиною 4 «Прикінцевих положень»
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2013 рік» встановлено, що у 2013
р. норми і положення статей деяких
Законів України, зокрема ст. ст. 50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», застосовуються в порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України, виходячи з наявних
фінансових ресурсів Державного
бюджету України та бюджету Пенсійного
фонду України на 2013 рік.

Відповідно до абз. 8 п. 4 мотивувальної
частини Рішення Конституційного Суду
України від 25.01.2012 року № 3-рп/2012
нормативно-правові акти Кабінету
Міністрів України, якими регулюються
бюджетні відносини, зокрема питання
соціального захисту за рахунок коштів
Державного бюджету України, є
складовою бюджетного законодавства
відповідно до пункту 5 частини першої
статті 4 Бюджетного кодексу України.
Отже, суди загальної юрисдикції
України під час вирішення справ щодо
соціального захисту прав громадян
повинні застосовувати
нормативно-правові акти Кабінету
Міністрів України, прийняті на
підставі і на виконання Бюджетного
кодексу України, інших законів України,
в тому числі закону про Державний
бюджет України на відповідний рік.

З огляду на вказане, колегією суддів
встановлено, що на 2013 р. дія ст. ст. 50,54
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
обмежується нормами Закону України
«Про Державний бюджет України на 2013
рік», а тому позивач має право на
зазначені пенсії з урахуванням вимог
відповідних постанов Кабінету
Міністрів України.

Таким чином, проаналізувавши норми
законодавства України, колегія суддів
вважає, що за період з 18 грудня 2013 року
по 31 грудня 2013 року позовні вимоги про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання управління Пенсійного
фонду України у Деснянському районі м.
Києва здійснити нарахування,
перерахунок та виплату пенсій
відповідно до ст. 50, 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в редакції
Закону України № 230/96-вр є
необґрунтованими та таким, що не
підлягають задоволенню.

Також, колегія суддів звертає увагу, що
позивачем зазначена в
адміністративному позові вимога
ОСОБА_3 про зобов'язання відповідача
перераховувати в подальшому пенсії у
вказаних розмірах відповідно до ст. ст.
50, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в редакції Закону України
230/96-вр, - не може бути задоволена в
судовому порядку, так як КАС України не
передбачено можливості захисту прав та
інтересів осіб, які станом на момент
звернення до суду не порушені, а тому
така вимога не підлягає задоволенню.

Таким чином, виходячи з
вищезазначеного, проаналізувавши
норми законодавства та фактичні
обставини справи, колегія суддів
дійшла висновку, що постанову
Деснянського районного суду міста
Києва від 10 липня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Управління Пенсійного фонду України у
Деснянському районі м. Києва про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії-
необхідно скасувати та ухвалити нову
постанову, якою адміністративний позов
ОСОБА_3 задовольнити частково:

Визнати дії управління Пенсійного
фонду України у Деснянському районі м.
Києва щодо відмови в проведені
перерахунку та виплати пенсій в
розмірах, передбачених ст. ст. 50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в редакції Закону України
№ 230/96-ВР - неправомірними за період з
01.01.2014 року по 15.08.2014 року;

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України у Деснянському районі м.
Києва здійснити нарахування,
перерахунок та виплату пенсії
відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в редакції
Закону України 230/96-вр за період з 01.01.2014
року по 15.08.2014 року.

В решті позовних вимог - відмовити.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право скасувати її та прийняти нову
постанову суду.

Статтею 202 КАС України передбачено, що
підстави для скасування судового
рішення та ухвалення нового рішення є,
зокрема, порушення норм матеріального
або процесуального права, що призвело
до неправильного вирішення справи або
питання.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 202, 205, 207 КАС
України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу позивача - ОСОБА_3 на
постанову Деснянського районного суду
міста Києва від 10 липня 2014 року -
задовольнити частково.

Постанову Деснянського районного суду
міста Києва від 10 липня 2014 року
скасувати та прийняти нову постанову,
якою адміністративний позов ОСОБА_3
задовольнити частково:

Визнати дії управління Пенсійного
фонду України у Деснянському районі м.
Києва щодо відмови в проведені
перерахунку та виплати пенсій в
розмірах, передбачених ст. ст. 50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в редакції Закону України
№ 230/96-ВР - неправомірними за період з
01.01.2014 року по 15.08.2014 року.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України у Деснянському районі м.
Києва здійснити нарахування,
перерахунок та виплату пенсії
відповідно до ст. 50, 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в редакції
Закону України 230/96-вр за період з 01.01.2014
року по 15.08.2014 року.

В решті позовних вимог ОСОБА_3 -
відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту постановлення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
її складання в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
Л.В. Бєлова

Судді:
Т. Р.
Вівдиченко,

М. С. Міщук

Головуючий суддя

Бєлова Л.В.

Судді:

Вівдиченко Т.Р.

Міщук М.С.