Справа № 810/1792/14
Суддя: Ганечко О.М.
Дата ухвалення: 2014-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 810/1792/14
інстанції: Виноградова О.І.
Суддя-доповідач: Ганечко О.М.
У Х В А Л А

Іменем України

28 серпня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Ганечко О.М.,

суддів:
Коротких А.Ю., Хрімлі О.Г.,

при секретарі
Біднячук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Київторгфрукт» на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 23.04.2014 року
у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Київторгфрукт» до Київської митниці
Міністерства доходів і зборів України
про визнання протиправним та
скасування рішення та зобов'язання
вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до
Київської митниці Міністерства
доходів і зборів України про визнання
протиправним та скасування рішення та
зобов'язання вчинити дії.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 23.04.2014 року
в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, позивач подав апеляційну скаргу,
в якій просить скасувати постанову
суду першої інстанції та прийняти нову,
якою задовольнити позов в повному
обсязі, посилаючись на незаконність,
необ'єктивність, необґрунтованість
рішення, порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Представник апелянта підтримав
апеляційну скаргу в повному обсязі та
просив її задовольнити, постанову суду
першої інстанції скасувати та
постановити нову, якою задовольнити
позовну заяву в повному обсязі.

Представник відповідача заперечував
проти задоволення апеляційної скарги,
просив залишити постанову суду першої
інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу, дослідивши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС
України - за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції, суд апеляційної
інстанції має право залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін.

Як вбачається з матеріалів справи, 25
листопада 2010 р. позивач зареєстрований,
як юридична особа, Відділом державної
реєстрації юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців Оболонського району
реєстраційної служби Головного
управління юстиції у місті Києві, що
підтверджується копією витягу з
Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України.

1 листопада 2013р. між позивачем
(покупцем) та Bromton Trade LLP (United
Kingdom)(продавцем) було укладено контракт
на поставку товарів № 11/13 (далі -
контракт № 11/13).

На виконання умов названого контракту
позивач неодноразово ввозив на
територію України товар (свіжі фрукти).

6 березня 2014 р., під час чергового
ввезення позивачем на митну територію
України товарів - ананасів свіжих «Ananas
comosus», загальною вагою 17054,58 кг (урожай
2014 року, країна виробництва Гана,
виробник Jej River, постачальник Bronton Trade LLP),
та з метою їх митного оформлення, було
подано до відповідача вантажно-митну
декларацію №
125130012/2014/403721 та зазначені в графі 44 цієї
декларації інші документи.

Відповідачем, з метою перевірки
вартості імпортованих товарів, було
витребувано від позивача додаткові
документи, перелік яких наведено у
протоколі обробки електронного
документу.

Проте, позивачем було подано до
відповідача лише частину витребуваних
документів разом із заявою про видачу
рішення про коригування митної
вартості з метою здійснення митного
оформлення.

Після цього, 6 березня 2014 р.
відповідачем було прийнято рішення
№ 125130012/2014/110012/1, яким
визначено митну вартість імпортованих
позивачем товарів за шостим (резервним
методом) в сумі 1,49 долларів США за
кілограм та оформлено картку відмови у
митному оформленні № 125130012/2014/00012.

Відповідно до вимог ст. 40 Митного
кодекск України (далі - МК України),
митному контролю підлягають усі товари
і транспортні засоби, що переміщуються
через митний кордон України. Митний
контроль передбачає проведення
митними органами мінімуму митних
процедур, необхідних для забезпечення
додержання законодавства України з
питань митної справи.

Митними процедурами вважаються
операції, пов'язані із здійсненням
митного оформлення цих товарів і
транспортних засобів, а також із
справлянням передбачених законом
податків і зборів.

Згідно з вимогами ст. 42 МК України,
митні органи самостійно визначають
форму та обсяг митного контролю,
достатнього для забезпечення
додержання законодавства України з
питань митної справи при здійсненні
митного оформлення товарів.

Як убачається зі ст. 45 МК України, особи,
які переміщують товари і транспортні
засоби через митний кордон України чи
провадять діяльність, контроль за якою
цим Кодексом покладено на митні органи,
зобов'язані подавати митним органам
документи та відомості, необхідні для
здійснення митного контролю.

Відповідно до вимог ст. 54 МК України,
передбачено, що документи, необхідні
для здійснення митного контролю,
подаються митному органові при
декларуванні товарів і транспортних
засобів.

Згідно з вимогами ст. 70 МК України,
метою митного оформлення є засвідчення
відомостей, одержаних під час митного
контролю товарів і транспортних
засобів, що переміщуються через митний
кордон України, та оформлення
результатів такого контролю, а також
статистичного обліку ввезення на митну
територію України, вивезення за її межі
і транзиту через її територію товарів і
транспортних засобів.

Митне оформлення розпочинається після
подання митному органу митної
декларації, а також усіх необхідних для
здійснення митного контролю та митного
оформлення документів, відомостей щодо
товарів і транспортних засобів, які
підлягають митному оформленню (ст. 72 МК
України).

Як убачається зі ст. 81 МК України,
декларування здійснюється шляхом
заявлення за встановленою формою
(письмовою, усною, шляхом вчинення дій)
точних відомостей про товари і
транспортні засоби, мету їх
переміщення через митний кордон
України, а також відомостей, необхідних
для здійснення їх митного контролю та
митного оформлення. Умови та порядок
застосування форм декларування,
перелік відомостей, необхідних для
здійснення їх митного контролю та
митного оформлення, визначається
Кабінетом Міністрів України.

Декларування товарів і транспортних
засобів здійснюється декларантами
-юридичними чи фізичними особами, які в
силу частини другої ст. 88 МК України
зобов'язані здійснити декларування
товарів відповідно до порядку,
встановленого цим Кодексом; на вимогу
митного органу пред'явити товари і
транспортні засоби для митного
контролю і митного оформлення; надати
митному органу передбачені
законодавством документи і відомості,
необхідні для виконання митних
процедур; сплатити податки і збори.

Так, митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, в силу приписів ст. 259 МК
України є їх ціна, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, обчислена відповідно до
положень цього Кодексу.

Як убачається ч. 1 ст. 260 МК України,
митна вартість товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 262 МК України,
передбачено, що митна вартість товарів
і метод її визначення заявляються
(декларуються) митному органу
декларантом під час переміщення
товарів через митний кордон України
шляхом подання декларації митної
вартості.

Для цілей визначення митної вартості
використовується інформація,
підготовлена у спосіб, сумісний з
принципами бухгалтерського обліку,
прийнятими у відповідній країні і
доцільними для певного методу
визначення митної вартості (ч. 3 ст. 260 МК
України).

Відповідно до вимог ст. 264 МК України,
заявлена декларантом митна вартість
товарів і подані ним відомості про її
визначення повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що підлягають
обчисленню. У разі потреби у
підтвердженні заявленої декларантом
митної вартості товарів декларант
зобов'язаний на вимогу митного органу
надати йому необхідні для цього
відомості.

Митний орган, що проводить митне
оформлення товарів, здійснює контроль
за правильністю визначення
декларантом їх митної вартості, у тому
числі правильністю й можливістю
застосування обраного декларантом
методу визначення митної вартості,
повнотою (комплектністю) поданих
декларантом документів (обов'язкових і
додаткових) та їх відповідністю
встановленим вимогам.

Як убачається зі ст. 265 МК України,
митний орган має право упевнитися в
достовірності або точності будь-якої
заяви, документа чи декларації, поданої
для цілей визначення митної вартості
товарів.

Якщо митний орган вважає, що певні
конкретні елементи витрат, які
формують частину вартості для митних
цілей, понесені покупцем, але не
включені до ціни, що фактично сплачено
або підлягає сплаті за імпортовані
товари, то митний орган має право
відповідним чином коригувати заявлену
митну вартість товарів.

Як вбачається з ч. 1 ст. 266 МК України,
визначення митної вартості товарів,
які імпортуються в Україну,
здійснюються за такими методами: 1) за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість товарів); 2) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; 3) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних ) товарів; 4) на
основі віднімання вартості; 5) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); 6) резервного.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 266 МК України,
кожний наступний метод застосовується,
якщо митна вартість товарів не може
бути визначена шляхом застосування
попереднього методу.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Відповідно до вимог ст. 267 МК України,
метод визначення митної вартості за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартості операції),
використовується в разі, якщо: 1) немає
жодних обмежень щодо прав покупця
(імпортера) на використання оцінюваних
товарів, за винятком тих, що: а)
встановлюються законом чи
запроваджуються органами державної
влади в Україні; б) обмежують
географічний регіон, у якому товари
можуть бути перепродані (відчужені
повторно); в) не впливають значною мірою
на вартість товару; 2) стосовно продажу
оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, що унеможливлюють
визначення вартості цих товарів; 3)
жодна частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу, розпорядження
або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не може бути
зроблено відповідне коригування
відповідно до положень частини другої
цієї статті; 4) покупець і продавець не
є пов'язаними між собою особами або хоч
і є пов'язаними між собою особами, але
ці відносини не вплинули на ціну
товарів.

Як вбачається ч. 7 ст. 267 МК України,
передбачено, що при продажу товарів між
пов'язаними особами вартість операції
береться за основу для визначення
митної вартості оцінюваних товарів за
першим методом, якщо декларант доведе,
що така вартість є максимально
наближеною до вартості однієї з
нижченаведених операцій, яка
здійснювалася одночасно з оцінюваними
товарами або майже в той же час: 1)
вартості операції при продажу
непов'язаним покупцям ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів для
експорту в Україну; 2) митної вартості
ідентичних або подібних (аналогічних)
товарів, визначеної згідно з
положеннями статті 271 цього Кодексу; 3)
митної вартості ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів,
визначеної згідно з положеннями ст. 272
цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 265 МК України,
митний орган має право упевнитися в
достовірності або точності будь-якої
заяви, документа чи декларації, поданої
для цілей визначення митної вартості.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 266 МК
України, у разі, якщо митна вартість не
може бути визначена за методом 1 згідно
з положеннями ст. 267 Кодексу,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості
відповідно до вимог статей 268 (метод
визначення митної вартості за ціною
договору щодо ідентичних товарів) і 269
(метод визначення митної вартості за
ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів) цього Кодексу.

У ході таких консультацій митний орган
та декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

Відповідно до вимог ст. 267 МК України,
особи, одна з яких є одноосібним
агентом, одноосібним дистриб'ютором чи
одноосібним концесіонером іншої, як би
це не називалося, вважаються
пов'язаними для цілей цього Кодексу,
якщо вони підпадають хоча б під один з
критеріїв частини п'ятої цієї статті.

При продажу товарів між пов'язаними
особами вартість операції береться за
основу для визначення митної вартості
оцінюваних товарів за першим методом,
якщо декларант доведе, що така вартість
є максимально наближеною до вартості
однієї з нижченаведених операцій, яка
здійснювалася одночасно з оцінюваними
товарами або майже в той же час:

1) вартості операції при продажу
непов'язаним покупцям ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів для
експорту в Україну;

2) митної вартості ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів,
визначеної згідно з положеннями статті
271 цього Кодексу;

3) митної вартості ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів,
визначеної згідно з положеннями статті
272 цього Кодексу.

Як убачається зі ст. ст. 268 і 269 МК
України, за основу може братися або
ціна, за якою оцінювані ідентичні або
подібні (аналогічні) товари були
продані в Україні не пов'язаному з
продавцем покупцю відповідно до вимог
ст. 271 (метод визначення митної вартості
на основі віднімання вартості), або
обчислена відповідно до вимог ст. 272
(метод визначення митної вартості
товарів на основі додавання вартості
(обчислена вартість) цього Кодексу,
вартість товарів.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на розсуд
декларанта.

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
установлених ст. 273 МК України.

Згідно з вимогами п. 2 (а) ст. VII ГАТТ
оцінка ввезеного товару для митних
цілей повинна ґрунтуватися на дійсній
вартості ввезеного товару, який
обкладається митом, або аналогічного
товару.

Відповідно до вимог п. 2 (b) ст. VII ГАТТ під
"дійсною вартістю" повинна розумітися
ціна, за якою такий або аналогічний
товар продається або пропонується для
продажу при нормальному ході торгівлі
в умовах вільної конкуренції.

Якщо дійсна вартість не може бути
визначена відповідно до пункту (b),
оцінка для митних цілей повинна
ґрунтуватися на найближчому
еквіваленті, який може бути
встановлений.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
митний орган при здійсненні контролю
за правильністю визначення митної
вартості товару повинен впевнитися, що
заявлена декларантом митна вартість
товару ґрунтується на дійсній
вартості.

Як убачається зі ст. 17 ст. VII ГАТТ, ніщо
не повинно тлумачитись так, що обмежує
або ставить під сумнів право митних
адміністрацій упевнитися в істинності
або точності будь-якої заяви, документа
чи декларації, поданої для цілей
митного оцінювання. Слід також
зазначити, що відповідно до ст. VII ГАТТ
процедура консультацій не є
обов'язковою, а відбувається, як
правило, у разі необхідності.

Відповідно до вимог ст. 41 МК України,
однією з форм митного контролю є
перевірка митними органами системи
звітності та обліку товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, а також своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податків та зборів, які
відповідно до законів справляються при
переміщенні товарів через митний
кордон України.

Отже, доведення достовірності
заявленої митної вартості товарів, що
імпортуються на митну територію
України, є безпосереднім обов'язком
особи, уповноваженої на декларування
товарів, а перевірка наданих
декларантом відомостей є правом
митного органу.

У зв'язку з невиконанням вимог митниці
в наданні додаткових документів у
повному обсязі та подання до митного
органу зазначених неправдивих
відомостей, митний орган не мав право
застосувати метод за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються (метод 1)
згідно зі статтею 267 МК України.

Метод 2 (визначення митної вартості за
ціною договору щодо ідентичних
товарів) застосовується в разі
ввезення товарів у відповідний період
з однаковими ознаками, а саме: фізичні
характеристики; якість та репутація на
ринку; країна походження; виробник.

Оскільки інформація про фізичні
характеристики ідентичних товарів
відсутня, то використання даного
методу згідно зі статтею 268 МК України
було неможливим.

Метод 3 (визначення митної вартості за
ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів) застосовується в
разі ввезення товарів у відповідний
період, враховуючи такі ознаки: якість,
наявність торгової марки та їх
репутація на ринку; країна походження;
виробник.

Оскільки інформація, яка б відповідала
вищезазначеним ознакам, відсутня, то
використання даного методу згідно
статтею 269 МК України було неможливим.

Застосування методів 4, 5 згідно зі ст.
ст. 271-272 МК України, за відсутності
інформації про вартість матеріалів та
витрат, понесених виробником при
виробництві оцінюваних товарів, обсягу
прибутку, загальних витрат при продажу
в Україні також було неможливим.

Згідно з вимогами п. 4.2 Інструкції про
порядок здійснення контролю за
експортними, імпортними операціями,
затвердженої Постановою Національного
банку України від 24 березня 1999
р. № 338/3631 (далі - Інструкція), банки
зобов'язані у разі перерахування
резидентом коштів на користь
нерезидента, надходження від
нерезидента коштів на користь
резидента або, якщо резидент
зазначений у реєстрі вивізних ВМД,
вимагати від останнього (залежно від
виду операції), копії: договору з
нерезидентом, ВМД, актів та інших
документів, що підтверджують
здійснення експорту (імпорту)
продукції, виконання робіт (надання або
отримання послуг), здійснення експорту
прав інтелектуальної власності, та
інших документів, що необхідні банку
для здійснення контролю за
своєчасністю розрахунків за
експортними, імпортними операціями
його клієнтів. Копії цих документів
підлягають збереженню у справі клієнта
протягом строку, визначеного в
Переліку документів, що утворюються в
діяльності Національного банку
України та банків України, із
зазначенням строків зберігання,
затвердженому постановою Правління
Національного банку України від 8
грудня 2004 р. № 601.

Відповідно до вимог п. 14 Порядку
декларування митної вартості товарів,
що переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей про її
підтвердження, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 20 грудня 2006 р. № 1766 (далі - Порядок),
якщо декларантом не подано в
установлений строк додаткові
документи або якщо він відмовився від
їх подання, митну вартість товарів
визначає митний орган на підставі
наявних відомостей згідно із
законодавством.

Згідно з вимогами п. 5 Порядку, для
заявлення митної вартості товарів,
визначеної за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції), відповідно до ст. 267 МК
України подається декларація митної
вартості за формою згідно з додатком 1
(декларація форми ДМВ-1).

Відповідно до вимог п. 7 Порядку, для
підтвердження заявлених відомостей
про митну вартість товарів декларант
зобов'язаний подати
зовнішньоекономічний договір
(контракт) і додатки до нього;
рахунок-фактуру (інвойс) або
рахунок-проформу; банківські платіжні
документи (якщо рахунок сплачено), а
також інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
рішення митного органу про визначення
митної вартості раніше ввезених
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів, якщо воно
прийнято за одним договором
(контрактом); пакувальні листи; копію
ліцензії на ввезення (вивезення)
товарів, імпорт (експорт) яких підлягає
ліцензуванню.

Як убачається з п. 9 Порядку, для
підтвердження заявлених відомостей
про митну вартість товарів у разі, коли
продавець та покупець пов'язані між
собою, декларант подає за наявності
митному органові: бухгалтерські та
банківські документи покупця, що
стосуються відчуження оцінюваних
товарів, ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів на території
України; документи, що підтверджують
участь продавця у здійсненні розподілу
прибутку, одержаного від провадження
діяльності покупцем, якщо продавець є
власником акцій або частини статутного
капіталу покупця; довідку про
відсутність у покупця фінансових
зобов'язань перед продавцем, які прямо
чи опосередковано стосуються
купівлі-продажу оцінюваних товарів;
бухгалтерські документи виробника, що
підтверджують вартість товарів;
довідку про вартість у
країні-експортері товарів, що є
ідентичними та/або подібними
(аналогічними) оцінюваним товарам.

Відповідно до вимог п. 11 Порядку, для
підтвердження митної вартості товарів
на вимогу митного органу декларант
зобов'язаний подати додаткові
документи.

Посадова особа митного органу у графі
"Для відміток митниці" декларації
митної вартості робить запис про
необхідність подання додаткових
документів, що підтверджують митну
вартість товарів, із складенням
переліку, зазначає дату і прізвище та
ставить свій підпис. Декларант
ознайомлюється з таким записом,
зазначає під ним дату, прізвище та
ставить свій підпис.

Для підтвердження заявленої
декларантом митної вартості
оцінюваних товарів можуть подаватися:
договір з третіми особами, що
пов'язаний з договором (контрактом) про
поставку товарів, митна вартість яких
визначається; рахунки про здійснення
платежів третім особам на користь
продавця; рахунки про сплату
комісійних, брокерських
(посередницьких) послуг, пов'язаних з
виконанням умов договору (контракту);
відповідна бухгалтерська
документація; ліцензійний чи
авторський договір (контракт);
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) фірми - виробника товару;
калькуляція фірми - виробника товару;
копія вантажної митної декларації
країни відправлення, а в разі, коли в
такій країні товар розміщувався в
митному режимі, яким не передбачено
сплату податків і відповідно до якого
товар перебував під митним контролем, -
копія вантажної митної декларації,
оформленої в попередній експорту
митний режим; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, що мають
відповідні повноваження згідно із
законодавством; сертифікат про
походження товару; відомості про
якісні характеристики товару;
інформація зовнішньоторговельних та
біржових організацій про вартість
товару та/або сировини.

Згідно з вимогами п. 13 Порядку,
передбачено, що декларант зобов'язаний
подати додаткові документи, визначені
у п. 11 цього Порядку, протягом 10
календарних днів після ознайомлення із
записом митного органу про їх подання.
За вмотивованою заявою декларанта
такий строк продовжується.

У разі відмови подати додаткові
документи декларант робить
відповідний запис із зазначенням дати,
прізвища та проставлення свого підпису
на зворотному боці основного аркуша
декларації митної вартості.

Як убачається з п. 14 Порядку, у разі,
якщо декларантом не подано в
установлений строк додаткові
документи або якщо він відмовився від
їх подання, митну вартість товарів
визначає митний орган на підставі
наявних відомостей згідно із
законодавством.

Згідно з вимогами п. 2 цього Положення,
ВМД - письмова заява встановленої
форми, що подається митному органу і
містить відомості про товари та
транспортні засоби, які переміщуються
через митний кордон України, митний
режим, у який вони заявляються, а також
іншу інформацію, необхідну для
здійснення митного контролю, митного
оформлення, митної статистики,
нарахування податків, зборів та інших
платежів.

Як встановлено, позивачем до
відповідача була подана вантажна митна
декларація № 125130012/2014/403721 та
зазначені в графі 44 цієї декларації
документи:

- картка обліку особи, що здійснює
операції з товарами від 31 січня 2014 р.
№ 125/2012/0001364;

- міжнародна автомобільна накладна від
27 лютого 2014 р. FEB №106349592;

- виписка з бухгалтерської
документації від 27 лютого 2014 р. № б/н;

- прейскурант (прас-лист) виробника
товару від 13 лютого 2014 р. № б/н;

- висновок про вартісні характеристики
товару від 6 березня 2014 р. № ГО-986;

- рахунок-фактура (інвойс) від 13 лютого
2014 р. JRF-SS.029;

- рахунок-проформа від 13 лютого 2014 р.
JRF-SS.029.

Згідно з переліченими документами
митна вартість товарів була визначена
з урахуванням ціни, зазначеної у
контракті та інвойсі, тобто, за
основним (першим) методом, та складала
0,41 доллар США за кілограм товару.

У цей же день посадовою особою
відповідача (митного посту «Святошин»)
було опрацьовано подані позивачем
документи та наявну цінову інформацію
ЄАІС на аналогічні товари, що ввозились
на митну територію України у період
заявлення позивачем товарів до митного
оформлення, за результатами чого було
встановлено заниження митної вартості
товарів.

Так, встановлено, що заявлена позивачем
митна вартість товарів значною мірою
відрізнялася від вартості, за якою
позивач завозив аналогічні товари в
грудні 2013 р. - січні 2014 р., а також від
середньоконтрактної вартості таких
товарів, інформація стосовно як
містилась в ЄАІС.

Зокрема, безпосередньо позивачем
попередні поставки аналогічних
товарів здійснювались на підставі
рішень відповідача про коригування
вартості товарів з використанням
шостого (резервного) методу визначення
митної вартості, а саме про
встановлення вартості у сумі 1,49
долларів США за кілограмм товару, жодне
з яких позивачем оскаржено не було.

Дана обставина підтверджується п'ятьма
митними деклараціями позивача, зокрема
від 30 грудня 2013 р., 2 та 28 січня 2014 р.

Зазначена в даних митних деклараціях
інформація підтверджує те, що за цими
деклараціями позивачем ввозився
аналогічний товар на підставі
відповідних рішень відповідача про
коригування митної вартості товарів
(тобто за ціною 1,49 долларів США за
кілограм), жодне з яких позивачем
оскаржене не було.

Крім того, згідно з інформаційними
даними відповідача товари - ананаси
свіжі завозилися на митну територію
України рядом інших суб'єктів
господарювання за ціною 1,49 долларів
США за кілограмм товару.

Тобто, позивач та інші суб'єкти
господарювання у період до 6 березня 2014
р. регулярно здійснювали імпорт на
митну територію України товарів -
ананасів свіжих за ціною майже у 3 рази
вищою, ніж ціна, яку було заявлено
позивачем у митній декларації від №
125130012/2014/403721.

Наведене свідчить, що у посадової особи
відповідача були законні підстави для
витребування від позивача додаткових
документів для підтвердження вартості
імпортованих товарів.

Зокрема, 6 березня 2014 р. відповідачем
було витребувано у позивача додаткові
документи, а саме: договір (угоду,
контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором про поставку
товарів, митна вартість яких
визначається; рахунки про здійснення
платежів третім особам на користь
продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами визначеними
договором; виписку з бухгалтерської
документації; каталоги, специфікації,
прейскуранти виробника товару; копію
митної декларації країни відправлення;
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та інформація біржових
організацій про вартість товару обо
сировини (а.с. 138).

У відповідь позивачем до відповідача
було подано заяву про видачу йому
рішення про коригування митної
вартості "з метою випуску товару у
вільний обіг" та подано частину
витребуваних документів. Зокрема, було
подано: виписку з бухгалтерських
документів; видаткову накладну; прайс -
лист; висновок ТПП про вартісні
характеристики товарів; контракт із
третіми особами.

Наведене свідчить, що позивачем не було
подано до відповідача витребуваних
документів у повному обсязі, а саме:
рахунків про сплату платежів третім
особам на користь продавця,
відповідної бухгалтерську
документацію та довідок інформації
щодо вартості у країні-експортері
товарів, що є ідентичними та/або
подібними оцінюваним товарам, що
позбавило відповідача можливості
підтвердити заявлену митну вартість
товарів.

Враховуючи викладене вище, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що рішення
відповідача про застосування шостого
(резервного) методу є законним та
обгрунтованим, а картку відмови №
125130012/2014/00012 ним було винесено
правомірно.

За таких обставин, апеляційна скарга є
необґрунтованою, її доводи не знайшли
свого підтвердження під час судового
розгляду, не спростовують висновків
суду першої інстанції, а тому у її
задоволенні необхідно відмовити, а
рішення суду першої інстанції підлягає
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Київторгфрукт» - залишити без
задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 23.04.2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядок і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:
О.М. Ганечко

Судді:
А.Ю. Коротких

О.Г. Хрімлі

Повний текст ухвали виготовлений 29.08.2014
року.

.

Головуючий суддя
Ганечко О.М.

Судді:
Коротких А. Ю.

Хрімлі О.Г.