Справа № 461/361/14
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2014-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2014 року
К/800/40946/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Ємельянової В.І.,

Малиніна В.В., Олендера І.Я.,

розглянувши у порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Львова на
постанову Галицького районного суду м.
Львова від 3 лютого 2014 року та ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 19 червня 2014
року по справі № 461/361/14

за позовом ОСОБА_4

до Управління Пенсійного фонду
України в Шевченківському районі

м. Львова (далі - Управління)

про визнання дій
неправомірними, зобов'язання провести
перерахунок та

виплату пенсії,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернулась
до суду з позовом до Управління про
визнання дій неправомірними,
зобов'язання провести перерахунок та
виплату пенсії.

Постановою Галицького районного
суду м. Львова від 3 лютого 2014 року,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 19 червня 2014 року позов задоволено
повністю.

Визнано неправомірними дії
Управління Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Львова.

Зобов'язано відповідача
здійснити перерахунок та виплату
ОСОБА_4 пенсії з урахуванням
матеріальної допомоги на оздоровлення
та матеріальної допомоги для вирішення
соціально-побутових питань з 22 березня
2008 року, з урахуванням фактично
проведених виплат.

Не погоджуючись із зазначеними
рішеннями, Управління подало касаційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати судові рішення першої та
апеляційної інстанцій та ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, доводи касаційної скарги, суд
касаційної інстанції вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 з 22
березня 2008 року перебуває на обліку в
Управлінні та отримує пенсію
відповідно до Закону України від 16
грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну
службу» (далі - Закон № 3723-XII).

ОСОБА_4 звернулась до відповідача
із заявою про перерахунок та виплату
пенсії відповідно до Закону № 3723-ХІІ з
урахуванням довідки від 8 серпня 2013
року № 05-032-280.

Управління листом від 13 грудня 2013 року
№ 9387/03-20 відмовило позивачу у
здійсненні перерахунку пенсії,
посилаючись на те, що матеріальна
допомога не є складовою заробітної
плати державного службовця.

Статтею 37 Закону № 3723-ХІІ передбачено,
що на одержання пенсії державних
службовців мають право особи, які
досягли встановленого законодавством
пенсійного віку, за наявності
страхового стажу для чоловіків - не
менше 25 років, для жінок - не менше 20
років, у тому числі стажу державної
служби - не менше 10 років, та які на час
досягнення пенсійного віку працювали
на посадах державних службовців, а
також особи, які мають не менше 20 років
стажу роботи на посадах, віднесених до
категорій посад державних службовців, -
незалежно від місця роботи на час
досягнення пенсійного віку. Пенсія
державним службовцям призначається в
розмірі 80 відсотків від сум їх
заробітної плати, на які нараховуються
страхові внески на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування, без
обмеження граничного розміру пенсії, а
особам, які на час звернення за
призначенням пенсії не є державними
службовцями, - у розмірі 80 відсотків
заробітної плати працюючого
державного службовця відповідної
посади та рангу за останнім місцем
роботи на державній службі.

Відповідно до статті 37-1 вказаного
Закону у разі підвищення розміру
заробітної плати працюючим державним
службовцям, а також у зв'язку із
набуттям особою права на пенсійне
забезпечення державного службовця за
цим Законом відповідно здійснюється
перерахунок раніше призначених пенсій.
Перерахунок пенсії здійснюється
виходячи із сум заробітної плати, на
які нараховуються страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування працюючого державного
службовця відповідної посади та рангу
на момент виникнення права на
перерахунок пенсії.

Стаття 33 Закону № 3723-ХІІ визначає умови
оплати праці державних службовців, а не
умови їх пенсійного забезпечення, а
тому, якщо державний службовець під час
перебування на державній службі
отримував грошову винагороду, то
зазначений розмір цієї винагороди
(надбавки) повинен бути врахований і
при обчисленні пенсії державного
службовця.

Задовольняючи позов про зобов'язання
відповідача здійснити перерахунок
призначеної позивачу пенсії з
урахуванням матеріальної допомоги на
оздоровлення та матеріальної допомоги
для вирішення соціально-побутових
питань, суди першої та апеляційної
інстанцій обґрунтовано виходили з
наступного.

За змістом статті 37 Закону № 3723-XII
пенсія державним службовцям
призначається в розмірі 80 відсотків
від сум їх заробітної плати, на які
нараховується збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування.

Частиною 1 статті 1 Закону України від 24
березня 1995 року № 108/95 ВР «Про оплату
праці» (далі - Закон № 108/95-ВР) визначено,
що заробітна плата - це винагорода,
обчислена, як правило, у грошовому
виразі, яку за трудовим договором
власник або уповноважений ним орган
виплачує працівникові за виконану ним
роботу.

Статтею 2 вказаного Закону визначено
структуру заробітної плати, до якої
входить: основна та додаткова
заробітна плата, а також заохочувальні
та компенсаційні виплати.

Частиною 2 статті 33 Закону № 3723-XII
передбачено, що заробітна плата
державних службовців складається з
посадових окладів, премій, доплати за
ранги, надбавки за вислугу років на
державній службі та інших надбавок.

Аналіз наведених норм чинного
законодавства дає підстави для
висновку, що матеріальна допомога на
оздоровлення та матеріальна допомога
вирішення соціально-побутових
питань входили до системи оплати праці
державного службовця.

Статтею 66 Закону України від 5
листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне
забезпечення» врегульовано види
оплати праці, що враховуються при
обчисленні пенсій.

Відповідно до частини 1 статті 66
вказаного Закону до заробітку для
обчислення пенсії включаються всі види
оплати праці (виплат, доходу), на які
відповідно до Закону України «Про збір
на обов'язкове державне пенсійне
страхування» нараховується збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, в межах максимальної
величини фактичних витрат на оплату
праці найманих працівників,
оподатковуваного доходу (прибутку),
сукупного оподатковуваного доходу
(граничної суми заробітної плати
(доходу), з яких справляються страхові
внески (збори) до соціальних фондів, що
діяла на день одержання зазначеного
заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України від 9 липня 2003
року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
визначає виплати (доходи), що
враховуються в заробітну плату (дохід)
застрахованої особи для обчислення
пенсії. Так, зокрема до такого доходу
(заробітної плати) враховуються: суми
виплат, отримуваних застрахованою
особою після набрання чинності цим
Законом, з яких згідно з цим Законом
були фактично нараховані (обчислені) та
сплачені страхові внески; суми виплат,
отримуваних застрахованою особою до
набрання чинності цим Законом, у межах
сум, на які відповідно до
законодавства, що діяло раніше,
нараховувалися внески на державне
соціальне страхування або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування.

За змістом наведених норм отримувані
застрахованою особою суми виплат, з
яких були фактично нараховані та
сплачені страхові внески або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, враховуються в заробіток
(дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії, незалежно від того,
чи входять вони до структури
заробітної плати.

Таким чином, суди першої та апеляційної
інстанцій, встановивши фактичні
обставини та аналізуючи зазначені
норми чинного законодавства, дійшли
висновку щодо наявності підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_4

При цьому суд касаційної інстанції не
може погодитись з висновками судів в
частині дати, з якої відповідачу
необхідно здійснити перерахунок та
виплату пенсії ОСОБА_4

Статтями 99 та 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) регламентовано та
встановлено правила щодо строків
звернення до суду та наслідків їх
пропуску в адміністративному
судочинстві.

Відповідно до частини 1 статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України адміністративний позов може
бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Згідно частини 2 статті 99 вказаного
Кодексу для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Враховуючи наведене, строк на
звернення до суду з позовом пропущено,
оскільки позовна заява подана поза
межами строку звернення до суду,
регламентованого Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Отже, враховуючи дату звернення
позивача до суду, шестимісячний строк
на звернення до суду з позовом та
період, за який позивач просить суд
захистити його права, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що права
позивача підлягають захисту з 8 липня
2013 року, а позовні вимоги про
зобов'язання Управління здійснити
перерахунок та виплату позивачу пенсії
з 8 липня 2013 року є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Враховуючи те, що у справі немає
необхідності досліджувати нові докази
або встановлювати обставини, а рішення
суду є помилковим тільки в частині
зазначення дати, з якої відповідачу
необхідно здійснити перерахунок та
виплату позивачу пенсії, то відповідно
до статті 225 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд касаційної
інстанції вважає за необхідне змінити
судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 225, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Львова
задовольнити частково.

Ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 19 червня 2014
року скасувати.

Постанову Галицького районного суду м.
Львова від 3 лютого 2014 року змінити в
частині дати, з якої необхідно провести
перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_4,
та замість з 22 березня 2008 року,
зазначити з 8 липня 2013 року.

Позовні вимоги ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Львова про
визнання дій неправомірними,
зобов'язання провести перерахунок та
виплату пенсії за період з 22 березня 2008
року по 7 липня 2013 року залишити без
розгляду.

В іншій частині постанову Галицького
районного суду м. Львова від 3 лютого 2014
року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили
протягом п'яти днів після направлення
її копії особам, які беруть участь у
справі, та може бути переглянута з
підстав, встановлених статтею 237
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Ємельянова
В.І.

Судді

Малинін В.В.

Олендер І.Я.