Справа № 9101/133571/2012
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

01 липня 2014 рокусправа № 1170/2а-4116/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Добродняк І.Ю

суддів:
Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Новошицька О.О.

за участю представників:

позивача: - ОСОБА_1 (дов. від
04.11.2011 р.)

відповідача: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Знам'янської
об'єднаної державної податкової
інспекції Кіровоградської області
Державної Податкової Служби

на постанову Кіровоградського
окружного адміністративного суду від 30
липня 2012 року

у справі № 1170/2а-4116/11

за позовом ОСОБА_2

до Знам'янської об'єднаної державної
податкової інспекції Кіровоградської
області Державної Податкової Служби

про скасування податкового
повідомлення-рішення,-

встановиВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до
Знам'янської об'єднаної державної
податкової інспекції Кіровоградської
області Державної Податкової Служби, в
якому просила визнати нечинним і
скасувати податкові
повідомлення-рішення № , №
від 07.06.2013, № від 12.08.2013, згідно
яких позивач повинна сплатити штраф у
сумі 1003840,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в
акті перевірки відсутні посилання
податкового органу про порушення
позивачем п.2.6 Положення про ведення
касових операцій в національній валюті
України, що свідчить про відсутність
такого порушення з боку позивача.
Позивач зазначає, що податкове
повідомлення-рішення, яким застосовано
до позивача штрафні санкції у розмірі
1000000,00 грн., є незаконним, оскільки
прийнято після строків, встановлених
ст.250 Господарського кодексу України та
за порушення вимог податкового
законодавства, якого позивач не
здійснювала. Також позивач зазначає, що
протягом 2009-2010 років податковому
органу подані декларації про доходи, в
яких помилково задекларований валовий
дохід за 2009 та 2010 роки в сумі 200000,00 грн.,
хоча такий дохід не перевищував
встановлене обмеження у розмірі 119000,00
грн., передбачене статтею 14 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян», а
відтак застосування штрафних санкцій є
неправомірним.

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 30.07.2012 позов
задоволено частково: визнано нечинним
та скасовано податкове
повідомлення-рішення від 12.08.2011, яким до
позивача застосовано штрафну санкцію у
сумі 500000 грн.; визнано нечинним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення від 07.06.2011 в
частині, в якій до позивача застосовано
штрафну санкцію у сумі 250000 грн.

Не погодившись із постановою суду,
відповідач подав апеляційну скаргу (а.
с. 159), в якій, посилаючись на
незаконність та необґрунтованість
постанови суду першої інстанції,
просить скасувати постанову суду та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
під час проведення перевірки
встановлено перевищення позивачем
граничного розміру валового доходу у
2009 році, що законодавчо встановлений
для правомірності застосування
спрощеної системи оподаткування та
звітності суб'єктами господарювання,
які здійснюють оподаткування своїх
доходів за фіксованим розміром.
Відповідач зазначає, що у зв'язку з
вказаним позивач мала перейти на
загальну систему оподаткування та
здійснювати розрахунки з покупцями за
готівку за допомогою реєстраторів
розрахункових операцій. Відповідач
зазначає, що готівкові кошти,
задекларовані позивачем за 2010 рік у
розмірі 200000,00 грн., є не
оприбуткованими, у зв'язку з чим до
позивача правомірно застосовані
штрафні санкції. До того ж, відповідач
наголошує, що застосовані до позивача
штрафні санкції не є
адміністративно-господарськими
санкціями у розумінні Господарського
кодексу України, а тому відсутні
підстави для застосування до спірних
правовідносин строків застосування
санкцій, передбачених ст.250
Господарського кодексу України.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений судом
належним чином.

Представник позивача проти
апеляційної скарги заперечує, просить
постанову суду першої інстанції
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Як встановлено судом, підтверджено
матеріалами справи, відповідачем
проведено планову виїзну
документальну перевірку дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства позивача за період з
01.04.2008 по 31.12.2010, за результатами якої
складено акт №106/2/1710/1 від 30.05.2011.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем абз.2 ч.4 п.1 ст.14 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок громадян» від
29.12.1992 №13-92, п.п.4.2.8 п.4.2 ст.4 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» №889-ІV від 22.05.2003, а саме:
перевищення граничного розміру
валового доходу і не включення в
оподатковуваний валовий дохід суми
валового доходу за грудень 2009 року і 2010
рік, у зв'язку з чим позивачу
донараховано податок з доходів
фізичних осіб від підприємницької
діяльності у сумі 22297,00 грн.; п.1 ст.3
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» №1776-ІІІ від
01.06.2000, а саме: реалізація товару в 2010
році за готівкові кошти на суму 200000,00
грн. без використання реєстраторів
розрахункових операцій; пункту 2.6
Положення про ведення касових операцій
в Національній валюті України №637 від
15.12.2004, а саме: не оприбуткування
готівкових коштів на суму 200000,00 грн.

На підставі акту перевірки відповідач
прийняв податкове
повідомлення-рішення № від 07.06.2011,
яким до позивача застосовано суму
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
500000,00 грн.

Позивач оскаржив в адміністративному
порядку податкове
повідомлення-рішення, за результатами
якого скарга залишена без задоволення,
збільшено суму грошового зобов'язання
на 500000,00 грн. та винесено податкове
повідомлення-рішення № від 12.08.2011,
яким до позивача застосовано суму
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
500000,00 грн.

З огляду на фактичні обставини справи,
норми законодавства, що регулюють
спірні правовідносини, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції.

Спірним є питання правомірності
притягнення позивача до
відповідальності за порушення п.2.6
Положення про ведення касових операцій
у національній валюті в Україні,
затвердженого постановою Правління
Національного Банку України №637 від
15.12.2004.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 13
розділу ІV Декрету Кабінету Міністрів
України №13-92 від 26.12.1992 «Про
прибутковий податок з громадян»
оподаткуванню підлягають доходи
громадян, одержані протягом
календарного року від здійснення
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи.

Оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу.

Згідно з пунктом 7.1 статті 7 Закону
України №889-ІV від 22.05.2003 «Про податок з
доходів фізичних осіб» ставка податку
становить 15 відсотків від об'єкта
оподаткування, крім випадків,
визначених у пунктах 7.2 - 7.3 цієї статті.

Підпунктом 9.12.1 пункту 9.12 статті 9
Закону №889-ІV визначено, що
оподаткування доходів, отриманих
фізичною особою від продажу нею
товарів (надання послуг, виконання
робіт) у межах її підприємницької
діяльності без створення юридичної
особи, а також фізичною особою, яка
сплачує ринковий збір, здійснюється за
правилами, встановленими спеціальним
законодавством з цих питань, з
урахуванням норм цього пункту.

При цьому, підпунктом 9.12.2 пункту 9.12
статті 9 Закону №889-ІV зазначено, що якщо
фізична особа-суб'єкт підприємницької
діяльності отримує інші доходи, ніж
визначені у підпункті 9.12.1 цього пункту,
то такі доходи оподатковуються за
загальними правилами, встановленими
цим Законом.

Положеннями розділу ІV Декрету №13-92
встановлено, що фізична особа - суб'єкт
підприємницької діяльності, яка
здійснює підприємницьку діяльність з
продажу товарів i надання супутніх
такому продажу послуг на ринках та є
платником ринкового збору, може
самостійно за власним бажанням обрати
спосіб оподаткування доходів,
одержаних від такої діяльності, за
фіксованим розміром податку шляхом
придбання патенту при дотриманні
встановлених зазначеним Декретом умов.

Однією з таких умов є неперевищення
валового доходу такого громадянина від
самостійного здійснення
підприємницької діяльності або з
використанням найманої праці за
останні 12 календарних місяців, що
передують місяцю придбання патенту,
тобто семи тисяч неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян (119 000 грн.).

Доходи громадянина, одержані від
здійснення підприємницької
діяльності, що оподатковуються
фіксованим податком, не включаються до
складу його сукупного
оподатковуваного доходу за підсумками
звітного року, а сплачена сума
фіксованого податку є остаточною і не
включається до перерахунку загальних
податкових зобов'язань такого платника
податку або осіб, які перебувають з ним
у трудових відносинах, чи членів його
сім'ї, які беруть участь у
підприємницькій діяльності.

У разі сплати фіксованого податку
платник такого податку звільняється
від ведення обов'язкового обліку
доходів і витрат.

Оподаткування доходів громадян
податковими органами здійснюється,
зокрема, на підставі декларацій
громадян про очікуваний (оціночний) у
поточному році або про фактично
одержані ними протягом року доходи.

Громадяни, які займаються
підприємницькою діяльністю, надають
податковому органу декларації за
наслідками кожного звітного кварталу,
а також звітного року у строки,
визначені законом. В декларації
зазначаються загальні суми одержаного
доходу, витрат i сплаченого податку за
звітний рiк або інший період, за який
здійснюється оподаткування
(оподатковуваний період).

Отже, платник фіксованого податку
звільняється від сплати податку з
доходів фізичних осіб, ведення
обов'язкового обліку доходів i витрат
та застосування реєстраторів
розрахункових операцій та
розрахункових книжок (п. 8 ст. 9 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг») у разі
дотримання вимог, визначених ст.14
Декрету №13-92.

Матеріалами справи підтверджено, що у
період з 01 квітня 2008 року по 31 грудня 2010
року позивач здійснювала
підприємницьку діяльність за
фіксованим розміром податку.

12.01.2010 позивачем подано декларацію про
доходи, одержані з 01 січня по 31 грудня
2009 року або інший період звітного року,
відповідно до якої сума одержаного
валового доходу становить 200000,00 грн.
(річна декларація). Квартальних
декларацій протягом 2009 року позивач не
подавала.

11.05.2010 позивачем подано декларацію за
перший квартал 2010 року, відповідно до
якої сума доходу становить 50000 грн.;
13.07.2010 - подано декларацію за перший і
другий квартал 2010 року, відповідно до
якої сума доходу становить 100000 грн.;
19.10.2010 - подано декларацію декларацію за
три квартали становить 150000 грн.; 11.01.2011 -
подано декларацію про доходи, одержані
з 01 січня по 31 грудня 2010 року або інший
період звітного року, відповідно до
якої сума одержаного валового доходу
також становить 200000,00 грн. (річна
декларація).

Отже, наявними в матеріалах справи
доказами підтверджено факт
перевищення позивачем у 2009 та 2010 роках
законодавчо встановленого розміру
валового доходу для фізичної особи -
суб'єкта підприємницької діяльності
платника фіксованого податку,
наслідком чого є здійснення
оподаткування із застосуванням правил
загальної системи оподаткування у
відповідності до положень Закону
№889-ІV, ведення обліку доходів та витрат
та застосування реєстраторів
розрахункових операцій.

Згідно з п.1 ст.3 Закону України №265/95-ВР
від 06.07.1995 «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій в
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» суб'єкти
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані
проводити розрахункові операції на
повну суму покупки (надання послуги)
через зареєстровані, опломбовані у
встановленому порядку та переведені у
фіскальний режим роботи реєстратори
розрахункових операцій з
роздрукуванням відповідних
розрахункових документів, що
підтверджують виконання розрахункових
операцій, або у випадках, передбачених
цим Законом, із застосуванням
зареєстрованих у встановленому
порядку розрахункових книжок.

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону
№265/95-ВР за порушення вимог цього
Закону до суб'єктів підприємницької
діяльності, які здійснюють
розрахункові операції за товари
(послуги), за рішенням відповідних
органів державної податкової служби
України застосовуються фінансові
санкції у п'ятикратному розмірі
вартості проданих товарів (наданих
послуг), на які виявлено
невідповідність, - у разі проведення
розрахункових операцій на неповну суму
вартості проданих товарів (наданих -
послуг), у разі непроведення
розрахункових операцій через
реєстратори розрахункових операцій, у
разі нероздрукування відповідного
розрахункового документа, що
підтверджує виконання розрахункової
операції, або проведення її без
використання розрахункової книжки.

Таким чином, починаючи з жовтня 2010 року,
позивач зобов'язана застосовувати
реєстратор розрахункових операцій під
час проведення розрахунків зі
споживачами.

Відповідно до 2.6 наведеного вище
Положення про ведення касових операцій
у національній валюті в Україні вся
готівка, що надходить до кас, має
своєчасно (у день одержання готівкових
коштів) та в повній сумі
оприбутковуватися.

У разі проведення готівкових
розрахунків із застосуванням РРО або
використанням РК оприбуткуванням
готівки є здійснення обліку зазначених
готівкових коштів у повній сумі їх
фактичних надходжень у книзі обліку
розрахункових операцій на підставі
фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Суми готівки, що оприбутковуються,
мають відповідати сумам, визначеним у
відповідних касових (розрахункових)
документах.

Відповідно до абз. 3 ст. 1 Указу
Президента України «Про застосування
штрафних санкцій за порушення норм з
регулювання обігу готівки» №436/95 від
12.06.1995 за неоприбуткування, неповне
та/або несвоєчасне оприбуткування у
касах готівки передбачено штраф у
п'ятикратному розмірі
неоприбуткованої суми.

За наведених обставин справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
наявними в матеріалах справи доказами
підтверджується неоприбуткування
позивачем готівки у четвертому
кварталі 2010 року у сумі 50000,00 грн., а отже
застосування до позивача штрафних
санкцій в цій частині є законним.

В той же час, колегія суддів зазначає,
що застосування податковим органом
штрафних санкцій за перевищення
позивачем валового доходу за 2009 рік і 3
квартали 2010 року є неправомірним, з
огляду на наступне.

Відповідно до статті 238 Господарського
кодексу України за порушення
встановлених законодавчими актами
правил здійснення господарської
діяльності до суб'єктів господарювання
можуть бути застосовані
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідації його
наслідків.

Види адміністративно-господарських
санкцій, умови та порядок їх
застосування визначаються статтею 239
Господарського кодексу України, іншими
законодавчими актами.
Адміністративно-господарські санкції
можуть бути встановлені виключно
законами.

Одним із видів
адміністративно-господарських
санкцій, відповідно до статті 239
Господарського кодексу України є
штраф.

Адміністративно-господарський штраф -
це грошова сума, що сплачується
суб'єктом господарювання до
відповідного бюджету у разі порушення
ним встановлених правил здійснення
господарської діяльності (ч.1 ст.241
Господарського кодексу України).

Як вбачається з спірних податкових
повідомлень-рішень, штрафні (фінансові)
санкції, що нараховані позивачу, є
санкціями за порушення норм
регулювання обігу готівки, а відтак за
своєю правовою природою є
адміністративно-господарськими
санкціями, застосування яких
здійснюється в межах строків,
визначених статтею 250 Господарського
кодексу України.

Згідно зі статтею 250 Господарського
кодексу України
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців
з дня виявлення порушення, але не
пізніш як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності,
крім випадків, передбачених законом.

Отже, адміністративно-господарські
санкції можуть бути застосовані до
суб'єкта господарювання не пізніше як
через один рік з дня порушення цим
суб'єктом встановлених законодавчими
актами правил здійснення
господарської діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи,
правопорушення вчинено позивачем у
третьому кварталі 2009 року, а податкове
повідомлення рішення № прйнято
12.08.2011, що свідчить, що штрафні санкції
застосовані поза межами встановлених
строків.

Таким чином, застосування до позивача
адміністративно-господарських санкцій
у вигляді штрафу за порушення норм
регулювання обігу готівки після
закінчення одного року з дня його
вчинення є неправомірним, внаслідок
чого оспорюване податкове
повідомлення-рішення № від 12.08.2013
правомірно скасовано судом першої
інстанції у повному обсязі, а
податкове повідомлення-рішення №
від 07.06.2011 скасовано в частині
застосування штрафних санкцій у
розмірі 250000 грн.

Посилання позивача на помилковість
зазначення нею сум отриманого валового
доходу у 2009 та 2010 роках в розмірі 200 000,00
грн. не приймається колегією суддів до
уваги, зважаючи на відсутність доказів
надання уточнюючих декларацій щодо
виправлення сум задекларованих у
річних податкових деклараціях сум
валового доходу у розмірі 200 000,00 грн. та
зазначення інших сум одержаного
валового доходу.

Відповідно до пп.4.1.1 п.4.1 ст.4 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», який діяв на час подання
позивачем податкових декларацій,
платник податків самостійно обчислює
суму податкового зобов'язання, яку
зазначає у податковій декларації, крім
випадків, передбачених підпунктом "г"
підпункту 4.2.2 пункту 4.2, а також пунктом
4.3 цієї статті.

За правилами п.5.1 ст.5 цього ж Закону
податкове зобов'язання, самостійно
визначене платником податків у
податковій декларації, вважається
узгодженим з дня подання такої
податкової декларації.

Зазначене податкове зобов'язання не
може бути оскаржене платником податків
в адміністративному або судовому
порядку. Якщо у майбутніх податкових
періодах (з урахуванням строків
давності, визначених статтею 15 цього
Закону) платник податків самостійно
виявляє помилки у показниках раніше
поданої податкової декларації, такий
платник податків має право надати
уточнюючий розрахунок.

Аналогічні правові норми містяться в
Податковому кодексі України, який
набав чинності з 01.01.2011 (ст..ст50, 54 ПК
України).

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції під час
розгляду даної справи дослідив
обставини, які мають значення для
справи, ухвалив законне та
обґрунтоване рішення про часткове
задоволення позовних вимог.

Наведені в апеляційній скарзі
податковим органом доводи, висновків
суду не спростовують, не можуть бути
підставою для скасування рішення суду
в частині задоволених позовних вимог.

Передбачених статтею 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підстав для скасування постанови суду
першої інстанції та ухвалення нового
судового рішення не вбачається, у
зв'язку з чим колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу залишити
без задоволення, а постанову суду
першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Знам'янської
об'єднаної державної податкової
інспекції Кіровоградської області
Державної Податкової Служби залишити
без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 30.07.2012 у
справі № 1170/2а-4116/11 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку, встановленому ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України..

Головуючий:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
Я.В. Семененко