Справа № 819/888/14-а
Суддя: Ільчишин Н.В.
Дата ухвалення: 2014-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2014 р.
Справа № 876/6013/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Ільчишин Н.В.,

суддів
Пліша М.А., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання
Федак С.Р.,

представника позивача
Мартинюка Т.Б.,

представника відповідача
Лапунько М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Бучацької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Тернопільській області на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 28.05.2014 року
у справі за позовом Фермерського
господарства «Степ» до Бучацької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Тернопільській області
про скасування податкового
повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ :

Фермерське господарство «Степ» (далі -
ФГ «Степ») 29.04.2014 року звернулося в суд з
адміністративним позовом до Бучацької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Тернопільській області
(далі - Бучацька ОДПІ) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від 07
квітня 2014 року №.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 28.05.2014 року
позов задоволено повністю.

Не погодившись із зазначеним рішенням
відповідач оскаржив його в
апеляційному порядку. Просить
зазначену постанову скасувати та
прийняти нову, якою в задоволенні
позову відмовити, покликаючись на
невірне застосування судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права. В обґрунтування
своїх доводів стверджує, що порушення
податкового законодавства допущено
позивачем у зв'язку з тим, що позивач,
перейшовши на спеціальний режим
оподаткування податком на додану
вартість, повинен був провести
коригування податкового кредиту в
декларації з ПДВ за березень 2013 року,
просить відмовити в задоволенні
позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до висновку,
що подана скарга не підлягає
задоволенню з наступних мотивів.

Судом встановлено і підтверджується
матеріалами справи, Бучацькою ОДПІ
проведено невиїзну позапланову
документальну перевірку ФГ «Степ» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства з ПДВ за період з 17.01.2013
року по 31.03.2013 року. За результатами
перевірки складено Акт від 18.03.2014р.
№136/22/21144275 (надалі по тексту - Акт
перевірки).

На підставі висновків зроблених в акті
перевірки відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення від
07.04.2014 року №, яким господарству
визначено грошове зобов'язання з
податку на додану вартість в сумі 163075,5
грн., в тому числі: 108717 грн. - основний
платіж та 54358,5 грн. штрафні санкції.

ФГ «Степ» з 17 січня 2013 року перебував на
загальній системі оподаткування з
податку на додану вартість, платником
подавалась загальна декларація з
податку на додану вартість.

У лютому 2013 року позивачем подано заяву
про реєстрацію сільськогосподарського
підприємства як суб'єкта спеціального
режиму оподаткування податком на
додану вартість, про що податковим
органом прийнято рішення про
реєстрацію позивача, як суб'єкта
спеціального режиму оподаткування
діяльності у сфері сільського
господарства та видано Свідоцтво про
реєстрацію сільськогосподарського
підприємства, як суб'єкта спеціального
режиму оподаткування податком на
додану вартість від 01.03.2013 р. № 200107447.

Бучацька ОДПІ у зв'язку таким
переходом, та враховуючи приписи п. 4.5
Розділу V Порядку заповнення і подання
податкової звітності з податку на
додану вартість, прийшла висновку, що
позивач, у декларації з податку на
додану вартість за березень 2013 року
(перший звітний період підприємства, як
суб'єкта спеціального режиму
оподаткування), повинен був здійснити
коригування податкового кредиту з ПДВ,
виходячи із залишкової вартості станом
на 01.03.2013 р. необоротних активів,
вартості залишків товарів, інших
виробничих факторів відповідно до
питомої ваги вартості
сільськогосподарських товарів/послуг,
розрахованої відповідно до вимог п.209.6
ст. 209 розд. V цього ж Кодексу.

Податковим органом, зокрема зазначено,
що у податковій декларації з податку на
додану вартість за березень 2013 року
фермерському господарству «Степ»
необхідно було провести коригування
податкового кредиту за лютий 2013 р. в
сторону зменшення на 108716,67 грн., в тому
числі 25000,00 грн. ПДВ за отриману сівалку,
60983,34 грн. ПДВ в попередній оплаті за
селітру аміачну, 15583,33 грн. ПДВ за
одержаний карбамід, 7150,00 грн. ПДВ за
отримане насіння сої.

Згідно п. 209.1 статті 209 Податкового
кодексу України визначено, що резидент,
який провадить підприємницьку
діяльність у сфері сільського і
лісового господарства та рибальства та
відповідає критеріям, встановленим у
пункті 209.6 цієї статті (далі -
сільськогосподарське підприємство),
може обрати спеціальний режим
оподаткування. Сільськогосподарським
вважається підприємство, основною
діяльністю якого є постачання
вироблених (наданих) ним
сільськогосподарських товарів (послуг)
на власних або орендованих основних
фондах, а також на давальницьких
умовах, в якій питома вага вартості
сільськогосподарських товарів/послуг
становить не менш як 75 відсотків
вартості всіх товарів/послуг,
поставлених протягом попередніх 12
послідовних звітних податкових
періодів сукупно.

Відповідно до пп. «а» пп.209.15.1 п.209.1 ст.209
Податкового кодексу України, у разі
якщо товари/послуги, основні фонди,
виготовлені та/або придбані,
використовуються
сільськогосподарським підприємством
частково для виготовлення
сільськогосподарських товарів
(послуг), а частково для інших
товарів/послуг, то сума сплаченого
(нарахованого) податкового кредиту
розподіляється виходячи з питомої ваги
вартості сільськогосподарських
товарів/послуг у загальній вартості
усіх товарів/послуг, поставлених за 12
попередніх послідовних звітних
(податкових) періодів.

У разі зміни напряму використання
товарів/робіт, основних фондів платник
податку проводить коригування
податкового кредиту виходячи з
вартості придбання товарів/послуг,
балансової (залишкової) вартості
основних фондів, що склалася станом на
початок звітного (податкового) періоду,
протягом якого здійснено зміну напряму
використання.

Отже, вказаною нормою визначено
обов'язок сільськогосподарського
підприємства здійснювати розподілу
податкового кредиту з податку на
додану вартість у процесі виробництва
сільськогосподарської і
несільськогосподарської продукції. У
той же час, перехід підприємства на
спеціальний режим оподаткування, про
який йдеться у даній справі, не має
жодного відношення до способу
використання позивачем його
матеріальних ресурсів.

Вказана норма, як і будь-яка інша, якою
регламентовано спеціальний режим
оподаткування діяльності у сфері
сільського господарства, не зобов'язує
платника податку проводити
коригування правильно відображеного
податкового кредиту, пов'язаного з
виробництвом сільськогосподарської
продукції у періоді перебування
підприємства на загальній системі
оподаткування у зв'язку з переходом на
спеціальний режим, тобто податкового
кредиту, який виник до моменту такого
переходу. А тому, що визначений ним
спеціальний режим оподаткування
поширюється виключно на ті
господарські операції, які
здійснюються платником податків після
переходу на спеціальний режим
оподаткування, а відтак і на той
податковий кредит, який виник за їх
результатами.

У той же час, в акті перевірки позивача
йдеться про розподіл сум податкового
кредиту, сформованого у попередньому
податковому періоді, які передували
даті переходу на спеціальний
податковий режим, при цьому відповідач
посилається на приписи п. 4.5 Розділу V
Порядку заповнення і подання
податкової звітності з податку на
додану вартість, затвердженим наказом
Міністерства фінансів України від
25.11.2011 р. №1492, відповідно до якого при
реєстрації сільськогосподарського
підприємства, як суб'єкта спеціального
режиму оподаткування, коригування
податкового кредиту відображається у
рядку 16.2 декларації (загальної) з
податку на додану вартість та
проводиться виходячи із залишкової
вартості необоротних активів та
вартості залишків товарів, що
використовуються чи підлягають
використанню в сільськогосподарському
або переробному виробництві
відповідно до частки використання
таких товарів/послуг, необоротних
активів в операціях
сільськогосподарського або
переробного виробництва та в інших
операціях (для сільськогосподарських
підприємств не нижче питомої ваги
вартості сільськогосподарських
товарів/послуг, розрахованої
відповідно до вимог п. 209.6 ст. 209 розділу
V Кодексу).

Проте, в акті перевірки від 18.03.2014 року
№136/22/21144275 йдеться про розподіл сум
податкового кредиту, сформованого у
попередніх податкових періодах, які
передували даті переходу на
спеціальний податковий режим і
подавати скорочену декларацію за
попередні періоди з розподілом
податкового кредиту, визначеного у
періодах виготовлення/придбання
товарів/послуг чи необоротних активів
платник не може. Відповідно, реалізація
пп. 209.15.1 п. 209.15. ст. 209 ПК України в
умовах, які описані в акті перевірки, є
неможливою, а посилання на цю норму в
акті є безпідставним.

Судом встановлено, що висновок
ревізорів, що проводили перевірку про
необхідність коригування податкового
кредиту і відповідно нарахування
податкових зобов'язань у загальні
декларації з податку на додану
вартість на дату переходу із загальної
системи оподаткування на спрощений
режим ґрунтується в п.4.5. Розділу V
«Порядку заповнення і подання
податкової звітності з податку на
додану вартість».

Відповідно до цього положення «У рядку
16.2 відображається коригування,
пов'язане з використанням раніше
придбаних товарів/послуг, необоротних
активів частково для виготовлення
сільськогосподарськими
підприємствами сільськогосподарських
товарів/послуг або переробними
підприємствами готової продукції, а
частково для виготовлення інших
товарів/послуг.

Таке коригування проводиться виходячи
із залишкової вартості необоротних
активів та вартості залишків товарів,
що використовуються чи підлягають
використанню в сільськогосподарському
або переробному виробництві
відповідно до частки використання
таких товарів/послуг, необоротних
активів в операціях
сільськогосподарського або
переробного виробництва та в інших
операціях (для сільськогосподарських
підприємств не нижче питомої ваги
вартості сільськогосподарських
товарів/послуг, розрахованої
відповідно до вимог пункту 209.6 статті 209
розділу V Кодексу): а) у разі зміни
напряму використання товарів/послуг,
необоротних активів з іншої діяльності
на діяльність у сфері сільського і
лісового господарства та рибальства
або на діяльність з виготовлення
готової продукції переробним
підприємством; б) при реєстрації
сільськогосподарською підприємства як
суб'єкта спеціального режиму
оподаткування».

Однак, ні в пункті 209.2, ні в підпункті
209.15.1. ні в будь-якому іншому пункті
статті 209 ПК України, якою
регламентовано спеціальний режим
оподаткування діяльності у сфері
сільського господарства, немає норми,
яка б зобов'язувала платника податку
проводити коригування правильно
відображеного податкового кредиту,
пов'язаного з виробництвом
сільськогосподарської продукції у
періоді перебування
сільгосппідприємства на загальній
системі оподаткування у зв'язку з
переходом на спеціальний режим
оподаткування діяльності у сфері
сільського господарства.

Обов'язковість і процедуру коригування
податкових зобов'язань та податкового
кредиту визначено лише статтею 192 ПК
України. Даною нормою встановлено, що
коригування здійснюється при будь-якій
зміні компенсації вартості
товарів/послуг. Інших випадків
коригування сум податкового кредиту ПК
України не передбачає.

Таким чином суд приходить до висновку,
що чинним законодавством не визначено
обов'язку платника податку проводити
коригування правильно відображеного
податкового кредиту, пов'язаного з
виробництвом сільськогосподарської
продукції у період перебування
сільськогосподарського підприємства
на загальній системі оподаткування у
зв'язку з переходом на спеціальний
режим оподаткування діяльності у сфері
сільського господарства, а тому
висновок відповідача про необхідність
перенесення частки податкового
кредиту позивача із загальної
податкової декларації з податку на
додану вартість за березень 2013 року до
спеціальної є неправомірним та
безпідставним, оскільки такий
обов'язок може стосуватись тільки того
податкового кредиту, що виник під час
перебування платника податку на
спеціальному режимі.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо законності та
обґрунтованості заявлених позовних
вимог, з врахуванням аналізу поданої
апеляційної скарги сторонами у справі
та їхніми доводами, які спростовані
матеріалами справи, колегія суддів
вирішила, що постанова суду першої
інстанції ґрунтується на повно,
об'єктивно і всебічно з'ясованих
обставинах справи, а тому апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції без
змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Бучацької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Тернопільській області - залишити без
задоволення.

Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 28.05.2014 року
у справі № 819/888/14-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
нею законної сили, а в разі складення
такої в порядку ч.3 ст. 160 КАС України,
протягом того ж строку з часу складення
в повному обсязі.

Головуючий
Н.В. Ільчишин

Судді
М.А. Пліш

Т.І. Шинкар

Повний текст ухвали виготовлено 11.09.2014
року