Справа № 817/890/14
Суддя: Хаюк С.М.
Дата ухвалення: 2014-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Хаюк С.М.
УХВАЛА

іменем України

"27" серпня 2014 р.
Справа № 817/890/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Хаюка С.М.

суддів:
Бондарчука І.Ф.

Моніча Б.С.,

при секретарі
Степанській А.В. ,

за участю представників сторін:
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Житомирі апеляційну
скаргу Здолбунівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області на постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від "21" травня
2014 р. у справі за позовом Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_5 до
Здолбунівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області про визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення - рішення ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до
Здолбунівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області про визнання протиправним та
скасування податкових
повідомлень-рішень № від 17.03.2014
року, № від 17.03.2014 року, № від
17.03.2014 року.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 21.05.2014 року
позов задоволено повністю.

Визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення
Здолбунівської ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області №, № та № від 17
березня 2014 року. Присуджено на користь
позивача із Державного бюджету судовий
збір у розмірі 182,70 грн.

Не погоджуючись з даною постановою
Здолбунівська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області звернулась з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову постанову, якою у позові
відмовити повністю.

Представник відповідача підтримав
апеляційну скаргу.

Представник позивача не визнав
апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах, визначених
ст. 195 КАС України, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення
представників, перевіривши доводи
апеляційної скарги, матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 28.02.2014 року, за
результатами документальної планової
виїзної перевірки позивача щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів за період з 01.01.2012 року по 31.12.2013
року дотримання законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування,
виконання вимог валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011 року по
31.12.2013 року, складено акт №188/17- (т.1,
а.с.7-29).

17.03.2014 року, на підставі вказаного акту,
винесені податкові
повідомлення-рішення:

- № про збільшення грошового
зобов'язання за платежем податок на
доходи фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування на суму 3791,28 грн.
в тому числі за основним платежем 3033,02
грн. та штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) у сумі 758,26 грн. (т.1,
а.с.30);

- № про збільшення грошового
зобов'язання за платежем для фізичних
осіб-підприємців, у т.ч. які обрали
спрощену систему оподаткування та
осіб, які проводять незалежну
професійну діяльність на суму 7367,21 грн.
в тому числі за основним платежем 7016,39
грн. та штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) у сумі 350,82 грн. (т.1,
а.с.31);

- № про збільшення грошового
зобов'язання за платежем податок на
доходи найманих працівників на суму 510
грн. в тому числі штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) у
сумі 510 грн. (т.1, а.с.32).

Скасовуючи зазначені податкові
повідомлення-рішення, суд першої
інстанції вважає, що висновки
відповідача з приводу неправомірності
включення до валових витрат позивачем
в 2012 році витрат за неоплачені послуги
по оренді динамічних установок на суму
13580,59грн. та в 2013 році на суму 5072грн.
неоплачених придбаних товарів, наданих
послугах не відповідають вимогам
законодавства, а факт заниження
оподатковуваного доходу на суму
1567,57грн. в 2012 році спростовано
долученими до матеріалів судової
справи доказами.

Враховуючи висновки суду першої
інстанції, зроблені під час
дослідження обставин прийняття
податкового повідомлення-рішення
№ від 17.03.2014 року, щодо
правомірності формування позивачем
доходів і витрат за 2012 рік у сумі 15148,16
грн. та за 2013 рік у сумі 1759,98 грн. та
вимог п. 6.2, 6.3, 7.2 Інструкції, суд прийшов
до висновку , що податкове
повідомлення-рішення № від 17.03.2014
року за донарахування територіальним
органом доходів і зборів своєчасно не
нарахованого єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та застосування
штрафних санкцій Здолбунівської ОДПІ
ГУ Міндоходів у Рівненській області
підлягає визнанню протиправним та
скасуванню.

Так, як ФОП ОСОБА_6 та ОСОБА_7
зареєстровані як фізичні
особи-підприємці , то позивач в силу
вимог п.177.8 ст.177 ПК України не повинен
був відображати нараховані їм доходи у
податкових розрахунках сум доходу ,
нарахованого(сплаченого) на користь
платників податку, і сум утриманого з
них податку за формою1 ДФ за 1-1У
квартали 2012 року, 1-11 квартали 2013 року, а
отже штрафні санкції за не подання
таких розрахунків до нього
застосовуватись не можуть.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції ,
враховуючи наступне.

В основу прийняття податкового
повідомлення-рішення № від 17.03.2014
року покладено висновки про порушення
ФОП ОСОБА_5 вимог п.164.3 ст.163, п.167.1 ст.167,
п.177.1, п.177.2, п.177.4, ст.177 Податкового
кодексу України та донарахування за
результатами перевірки суми податку на
доходи фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю в розмірі
3033,02 грн. в т.ч. за 2012 року - 2272,22 грн. (15148,16
*15%) та за 2013 р. - 760,80грн. (5072*15%). У період з
01.01.2012 року по 31.12.2013 року фізична
особа-підприємець ФОП ОСОБА_5 перебував
на загальній системі оподаткування,
обліку та звітності.

Пунктом 177.2 статті 177 Податкового
кодексу України передбачено, що
об'єктом оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та не грошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи
-підприємця.

Згідно з п.177.4 ст.177 Податкового кодексу
України до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу.

У відповідності до п.138.1 ст.138 розділу III
Податкового кодексу України, витрати,
які враховуються при обчисленні
об'єкта оподаткування, складаються із
витрат операційної діяльності, інших
витрат, крім витрат, визначених у
пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139
цього Кодексу.

Витрати операційної діяльності
включають собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку та витрати
банківських установ (пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138
розділу III Податкового кодексу
України).

Пунктом 138.2 статті 138 розділу III
Податкового кодексу України
встановлено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

В силу вимог пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 розділу
III Податкового кодексу України до
складу витрат не включаються витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Судом першої інстанції вірно
зазначено, що на даний час,
законодавством, яке регулює порядок
формування фізичною особою витрат,
пов'язаних з господарською діяльністю
та визначення чистого
оподатковуваного доходу від
здійснення підприємницької діяльності
є стаття 177 Податкового кодексу
України, з урахуванням положень
розділу III цього Кодексу.

Відповідно до абз. 1-2 п. 44.1 ст. 44 розділу
ІІ Податкового кодексу України, для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на доходи фізичних осіб, мають
бути фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування даних
податкового обліку платника податків.

У декларації про доходи, одержані з
01.01.2012 року по 31.12.2012 року, позивачем
відображено доходи від здійснення
господарської діяльності на рівні
511465,53 грн., витрати - на рівні 472200,59 грн.

Розбіжність у визначенні виручки від
реалізації товарів, робіт, послуг за 2012
рік виникла за рахунок не врахування
перевіркою повернення помилково
зарахованих коштів в сумі 4200,01 грн.
(меморіальний ордер №112 від 20.03.2012 року,
лист РФ ПАТ "Укрінбанк" №162/03 від 27.03.2012
року). Відтак, сума надходжень з ПДВ
складає 611439,72 грн. (615639,73 грн. - 4200,01 грн.),
а сума виручки без ПДВ складає 509533,10
грн. (сума виручки 611439,72 грн. - сума ПДВ
101906,62 грн.), що відповідає записам у
книзі обліку доходів витрат.

Витрати по оренді динамічних установок
згідно договору від 20.02.2012 року,
включені до собівартості наданих
послуг в періоді (березень-грудень 2012
року) в якому визнано доходи від
наданих послуг, що підтверджено
банківською випискою Укргазбанку по
рахунку №, даними книги обліку
доходів і витрат, розшифровкою доходу і
витрат за 2012 рік в розрізі періодів та
контрагентів, належним чином
складеними первинними документами,
копії яких містяться в матеріалах
судової справи.

У декларації про доходи, одержані з
01.01.2013 року по 31.12.2013 року, позивачем
відображено доходи від здійснення
господарської діяльності на рівні 147684
грн., витрати - на рівні 133 575 грн.

Пунктом 138.1 статті 138 Податкового
кодексу України передбачено, що
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами
138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті; інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

У відповідності до пп.138.1.1 п.138.1 ст. 138
Податкового кодексу України
передбачено, що витрати операційної
діяльності включають собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Згідно з п.138.8 ст.138 Податкового кодексу
України собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, а саме: прямих матеріальних
витрат; прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну).

Витрати, які формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, крім не розподільних
постійних загальновиробничих витрат,
які включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг (п.138.4
ст.138 Податкового кодексу України).

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
податкове повідомлення-рішення №
від 17.03.2014 року про збільшення
грошового зобов'язання за платежем
податок на доходи фізичних осіб, що
сплачується фізичними особами за
результатами річного декларування на
суму 3791,28 грн. в тому числі за основним
платежем 3033,02 грн. та штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) у
сумі 758,26 грн. є протиправним.

Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
страхування" передбачено, що
платниками єдиного внеску є фізичні
особи-підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.7 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
страхування", єдиний внесок для
платників, зазначених у пункті 4 (крім
фізичних осіб-підприємців, які обрали
спрощену систему оподаткування) та 5
частини першої статті 4 цього Закону
нараховується на суму доходу
(прибутку), отриманого від їх
діяльності, що підлягає обкладенню
податком на доходи фізичних осіб, та на
суму доходу, що розподіляється між
членами сім'ї фізичних осіб -
підприємців, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності. При цьому сума єдиного
внеску не може бути меншою за розмір
мінімального страхового внеску за
кожну особу за місяць, у якому отримано
дохід (прибуток).

Згідно з ч.11 ст.8 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
страхування" єдиний внесок для
платників, зазначених у пунктах 4 та 5
частини першої статті 4 цього Закону,
встановлюється у розмірі 34,7 відсотка
визначеної пунктами 2 та 3 частини
першої статті 7 цього Закону бази
нарахування єдиного внеску.

Пунктом 3 частини 11 статті 25 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
страхування" визначено, що орган
доходів і зборів застосовує до
платника єдиного внеску такі штрафні
санкції - за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску
накладається штраф у розмірі 5
відсотків зазначеної суми за кожний
повний або неповний звітний період, за
який донараховано таку суму, але не
більш як 50 відсотків суми
донарахованого єдиного внеску.

Питання порядку нарахування і сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
врегульовано відповідною Інструкцію,
яка затверджена наказом Міндоходів
від 09.09.2013 за № 455 (далі - Інструкція) і
передбачає прийняття територіальним
органами доходів і зборів рішень щодо
донарахування єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за результатами
документальної перевірки.

Так сума єдиного внеску, своєчасно не
нарахована та/або не сплачена
платниками у строки, визначені
відповідно до Закону підпунктом 6
пункту 4.3, абзацом другим підпункту 2,
підпунктом 3 пункту 4.5 та підпунктом 2
пункту 4.6 розділу IV цієї Інструкції,
обчислена органами доходів і зборів у
випадках, передбачених Законом, є
недоїмкою. Суми недоїмки стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
штрафів.

Згідно з п. 6.3 Інструкції органи доходів
і зборів надсилають платникам вимогу
про сплату недоїмки в таких випадках:
якщо дані документальних перевірок
результатів діяльності платника про
суми доходу (прибутку) фізичних осіб -
підприємців чи осіб, які забезпечують
себе роботою самостійно, свідчать про
донарахування сум єдиного внеску
органами доходів і зборів у
повідомленнях-розрахунках, де
визначено суми єдиного внеску, які
підлягають доплаті;

Вимога надсилається одночасно з актом
документальної перевірки платника
єдиного внеску або актом про суми
розбіжностей щодо сум доходу
(прибутку), заявлених у звітності до
органу доходів і зборів та
задекларованих у річній податковій
декларації фізичними особами -
підприємцями чи особами, які
забезпечують себе роботою самостійно,
або повідомленням - розрахунком на всю
суму донарахованого єдиного внеску.

На підставі п. 6.4 Інструкції вимога про
сплату боргу формується на підставі
актів документальних перевірок, звітів
платника про нарахування єдиного
внеску та облікових даних з карток
особових рахунків платників за формою
згідно з додатком 4 до цієї Інструкції
(для платника - юридичної особи) або за
формою згідно з додатком 5 до цієї
Інструкції (для платника - фізичної
особи).

При формуванні вимоги їй присвоюється
порядковий номер, який складається з
трьох частин: 1 частина - літера "Ю"
(вимога до юридичної особи) або "Ф"
(вимога до фізичної особи), 2 частина -
порядковий номер, 3 частина - літера "У"
(узгоджена вимога).

Вимога формується під одним
порядковим номером до повного
погашення сум боргу.

Після формування вимоги та внесення
даних до відповідного реєстру вимога
передається працівнику, на якого
покладено обов'язок з ведення
діловодства та архівного зберігання
документів, для надіслання (вручення)
її платнику. При цьому корінець вимоги
залишається у органі доходів і зборів

Пунктом 7.2 Інструкції визначено, що
рішення про застосування штрафних
санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску за формою
згідно з додатком 10 до цієї Інструкції.

Підставою для донарахування
позивачеві єдиного внеску на
загальнообов"язкове державне
страхування на суму 7016,39 грн. стало
збільшення ФОП ОСОБА_5 значеня чистого
оподаткованого доходу за 2012 рік на
суму 15148,16 грн. та за 2013 рік на суму 1759,98
грн., що відображено в акті перевірки
від 28.02.2014 року за №18/17-.

Колегія суддів вважає, що суд прийшов
до обґрунтованого висновку про
протиправність податкового
повідомлення-рішення № від 17.03.2014
року за донарахування територіальним
органом доходів і зборів своєчасно не
нарахованого єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та застосування
штрафних санкцій , так як судом визнано
правомірність формування позивачем
доходів і витрат за 2012 рік у сумі 15148,16
грн. та за 2013 рік у сумі 1759,98 грн.

Відповідно до пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України,
податковий агент щодо податку на
доходи фізичних осіб - юридична особа
(її філія, відділення, інший
відокремлений підрозділ), само зайнята
особа, представництво нерезидента -
юридичної особи, інвестор (оператор) за
угодою про розподіл продукції, які
незалежно від організаційно-правового
статусу та способу оподаткування
іншими податками та/або форми
нарахування (виплати, надання) доходу (у
грошовій або не грошовій формі)
зобов'язані нараховувати, утримувати
та сплачувати податок, передбачений
розділом IV цього Кодексу, до бюджету
від імені та за рахунок фізичної особи
з доходів, що виплачуються такій особі,
вести податковий облік, подавати
податкову звітність контролюючим
органам та нести відповідальність за
порушення його норм в порядку,
передбаченому статтею 18 та розділом IV
цього Кодексу.

Згідно зі ст. 18 Податкового кодексу
України, податковим агентом визнається
особа, на яку цим Кодексом покладається
обов'язок з обчислення, утримання з
доходів, що нараховуються
(виплачуються, надаються) платнику, та
перерахування податків до
відповідного бюджету від імені та за
рахунок коштів платника податків.
Податкові агенти прирівнюються до
платників податку і мають права та
виконують обов'язки, встановлені цим
Кодексом для платників податків.

Пунктом 51.1 статті 51 Податкового
кодексу України передбачено, що
податковий агент зобов'язаний подавати
у строки, встановлені цим Кодексом для
податкового кварталу, податковий
розрахунок сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податків, а також сум нарахованого та
утриманого з них податку контролюючому
органу за місцем свого обліку.

Підпунктом "б" пункту 176.2 статті 176
Податкового кодексу України
встановлено, що особи, які відповідно
до цього Кодексу мають статус
податкових агентів, зобов'язані
подавати у строки, встановлені цим
Кодексом для податкового кварталу
податковий розрахунок суми доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, а також суми
утриманого з них податку до
контролюючого органу за місцем свого
розташування. Такий розрахунок
подається лише у разі нарахування сум
зазначених доходів платнику податку
податковим агентом протягом звітного
періоду.

Водночас, пунктом 177.8 статті 178
Податкового кодексу України визначено,
що під час нарахування (виплати)
фізичній особі - підприємцю доходу від
здійснення нею підприємницької
діяльності, суб'єкт господарювання
та/або само зайнята особа, які
нараховують (виплачують) такий дохід,
не утримують податок на доходи у
джерела виплати, якщо фізичною особою -
підприємцем, яка отримує такий дохід,
надано копію документу, що підтверджує
її державну реєстрацію відповідно до
закону як суб'єкта підприємницької
діяльності. Це правило не
застосовується в разі нарахування
(виплати) доходу за виконання певної
роботи та/або надання послуги згідно з
цивільно-правовим договором, коли буде
встановлено, що відносини за таким
договором фактично є трудовими, а
сторони договору можуть бути
прирівняні до працівника чи
роботодавця відповідно до
підпунктів14.1.195 та 14.1.222 пункту 14.1
статті 14 цього Кодексу.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що так
як ФОП ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_7
зареєстровані як фізичні
особи-підприємці , то позивач в силу
вимог п.177.8 ст.177 ПК України не повинен
був відображати нараховані їм доходи у
податкових розрахунках сум доходу ,
нарахованого(сплаченого) на користь
платників податку, і сум утриманого з
них податку за формою1 ДФ за 1-1У
квартали 2012 року, 1-11 квартали 2013 року, а
отже штрафні санкції за не подання
таких розрахунків до нього
застосовуватись не можуть.

Отже, судом першої інстанції вірно
визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Здолбунівської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Рівненській області № від 17.03.2014
року про збільшення грошового
зобов'язання за платежем податок на
доходи найманих працівників на суму 510
грн. в тому числі штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) у
сумі 510 грн.

Колегія суддів прийшла до висновку, що
суд першої інстанції, дослідивши в
судовому засіданні надані сторонами
по справі докази, обґрунтовано
задовольнив позовні вимоги.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Оскільки постанову судом першої
інстанції винесено відповідно до
позовних вимог з правильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права і суд дав
правильну оцінку обставинам справи, то
колегія суддів апеляційної інстанції
не знаходить підстав, які могли б
призвести до зміни чи скасування
рішення суду першої інстанції у даній
справі.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому її
потрібно залишити без задоволення, а
постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Здолбунівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
залишити без задоволення, а постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від "21" травня
2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
С.М.Хаюк

судді:
І.Ф.Бондарчук

Б.С. Моніч

Повний текст cудового рішення
виготовлено 01.09.2014 року

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ С.М.Хаюк

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу Фізична особа -
підприємець ОСОБА_5 АДРЕСА_1

3- відповідачу Здолбунівська об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області вул.
Приходька,1а,м. Здолбунів,Рівненська
область,35705

4 - представнику позивача - ОСОБА_8,
АДРЕСА_2

- ,