Справа № 826/2373/14
Суддя: Коротких А. Ю.
Дата ухвалення: 2014-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/2373/14
Головуючий у 1-й інстанції: Гарник К.Ю.
Суддя-доповідач: Коротких А.
У Х В А Л А

Іменем України

04 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Коротких А.Ю.,

суддів:
Ганечко О.М.,

Літвіної Н.М.,

при секретарі
Некрасовій М.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Головного
управління МВС України в Київській
області на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
07 квітня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Головного управління МВС України в
Київській області про визнання
протиправним та скасування наказу,
поновлення на службі, -

В С Т А Н
О В И В :

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
07 квітня 2014 року позов задоволено
частково. Визнано протиправним та
скасовано наказ ГУ МВС України в
Київській області від 30 листопада 2012
року № 835 «Про притягнення до
дисциплінарної відповідальності
працівників ГУМВС» в частині
звільнення старшого слідчого в ОВС
відділу розслідувань особливо
важливих справ та злочинів, вчинених
організованими групами і злочинними
організаціями слідчого управління
ГУМВС України в Київській області
майора міліції ОСОБА_3 з органів
внутрішніх справ за статтею 64 «є» (за
порушення дисципліни) Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ. Визнано протиправним
та скасовано наказ начальника ГУ МВС
України в Київській області від 29
грудня 2012 року № 1143 о/с "По особовому
складу". Поновлено ОСОБА_3 на посаді
старшого слідчого в ОВС відділу
розслідувань особливо важливих справ
та злочинів, вчинених організованими
групами і злочинними організаціями
слідчого управління ГУМВС України в
Київській області з 29 грудня 2012 року. В
іншій частині позовних вимог -
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Головне управління МВС України в
Київській області подало апеляційну
скаргу, в якій просить суд апеляційної
інстанції скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нову, якою
в задоволенні позову відмовити
повністю. Свої вимоги апелянт
аргументує тим, що судом першої
інстанції були неповно з'ясовані всі
обставини, що мали суттєве значення для
вирішення справи та допущені порушення
норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу, які з'явились у судове
засідання, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 працював в органах внутрішніх
справ з 1997 року, а з серпня 2011 року - на
посаді старшого слідчого в ОВС відділу
розслідувань особливо важливих справ
та злочинів, вчинених організованими
групами та злочинними організаціями .

Наказом Головного управління МВС
України в Київській області від 30
листопада 2012 року № 835 «Про притягнення
до дисциплінарної відповідальності
працівників ГУМВС» за порушення
службової дисципліни, статті 7
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України, що виявилось
у грубому ігноруванні Закону України
«Про міліцію»,
кримінально-процесуального
законодавства, КК України, Присяги
працівника міліції, старшого слідчого
в ОВС відділу розслідувань особливо
важливих справ та злочинів, вчинених
організованими групами і злочинними
організаціями слідчого управління
ГУМВС України в Київській області
майора міліції ОСОБА_3 звільнено з
органів внутрішніх справ за статтею 64
«є» Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ.

Наказом Головного управління МВС
України в Київській області від 29
грудня 2012 року № 1143 о/с «По особовому
складу» ОСОБА_3 звільнено з органів
внутрішніх справ.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, колегія суддів зазначає
наступне.

Згідно з частиною 6 статті 21 Закону
України "Про міліцію" «...звільнення
працівника міліції зі служби у зв'язку
з обвинуваченням у вчиненні злочину
допускається тільки після набуття
звинувачувальним вироком законної
сили...».

Пунктом 67 Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України від 29
липня 1991 року № 114 особи рядового або
начальницького складу, засуджені за
вчинення злочину або притягнуті до
адміністративної відповідальності за
адміністративне корупційне
правопорушення, підлягають звільненню
із служби в органах внутрішніх справ у
триденний строк з дня отримання
органом внутрішніх справ копії
відповідного судового рішення, яке
набрало законної сили.

Відповідно до статті 62 Конституції
України особа вважається невинуватою у
вчиненні злочину і не може бути піддана
кримінальному покаранню, доки її вину
не буде доведено в законному порядку і
встановлено обвинувальним вироком
суду.

Відповідно до Інструкції про порядок
проведення службових розслідувань в
органах внутрішніх справ від 06 грудня
1991 року № 552 (далі - Інструкція № 552), яка
була чинна на момент виникнення
спірних правовідносин, підставою для
проведення службового розслідування є
належним чином письмово оформлений
наказ уповноваженого на те начальника.

Матеріали справи не містять копії
наказу про призначення службового
розслідування, висновки службового
розслідування за фактом порушення
службової дисципліни окремими
працівниками СУ ГУМВС України в
Київській області, затверджені
начальником ГУМВС України в Київській
області. Також матеріали справи не
містять інформації про підстави
призначення службового розслідування,
що, в свою чергу, унеможливлює
встановлення тривалості службового
розслідування, оскільки початок
службового розслідування визначається
датою видання наказу про його
призначення.

Інструкцією № 552, зокрема пунктом 15,
передбачено, що особа, стосовно якої
проводиться службове розслідування,
має право: знайомитися після
закінчення службового розслідування
із затвердженим висновком, а з дозволу
керівника, який призначив службове
розслідування, з матеріалами перевірки
в частині, що його стосуються, якщо це
не суперечить вимогам про збереження
державної і службової таємниці (п.15.3);
оскаржувати затверджений висновок
службового розслідування у порядку,
встановленому Дисциплінарним статутом
органів внутрішніх справ України (п.
15.4).

На момент проведення службового
розслідування та складання висновків,
позивач перебував під вартою у зв'язку
з обранням міри запобіжного заходу
відносно нього у вигляді тримання під
вартою в Київському СІЗО, тобто був
позбавлений можливості ознайомлення
та оскарження висновків службового
розслідування.

Колегія суддів звертає увагу, що особа,
щодо якої проводиться службове
розслідування, порушено кримінальну
справ, може бути відсторонена від
виконання службових обов'язків за
займаною посадою зі збереженням
посадового окладу, окладу за
спеціальне звання, надбавок за вислугу
років та безперервну службу, інших
надбавок і виплат.

Однак, замість відсторонення позивача
від виконання службових обов'язків на
час проведення службового
розслідування та вирішення
кримінальної справи по суті, позивача
було звільнено.

Статтею 14 Дисциплінарного статуту
визначено, що з метою з'ясування всіх
обставин дисциплінарного проступку,
вчиненого особою рядового або
начальницького складу, начальник
призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути
завершене протягом одного місяця з дня
його призначення начальником. У разі
необхідності цей термін може бути
продовжено начальником, який призначив
службове розслідування, або старшим
прямим начальником, але не більш як на
один місяць.

Порядок проведення службового
розслідування встановлюється
Міністром внутрішніх справ України.

Перед накладенням дисциплінарного
стягнення начальник або особа, яка
проводить службове розслідування,
повинні зажадати від порушника надання
письмового пояснення. Небажання
порушника надавати пояснення не
перешкоджає накладенню
дисциплінарного стягнення.

Дана норма встановлює, що небажання
порушника надавати пояснення не
перешкоджає накладенню
дисциплінарного стягнення, водночас
зазначена норма встановлює обов'язок
начальника, який проводить службове
розслідування, зажадати такі пояснення
від порушника.

Матеріали справи не містять ні доказів
відмови позивача від надання пояснення
з приводу службового розслідування, ні
спроб начальника або особи, яка
проводила службове розслідування,
отримати такі пояснення від позивача.

Стаття 14 Дисциплінарного статуту
встановлює, що про накладення
дисциплінарного стягнення видається
наказ, зміст якого оголошується
особовому складу органу внутрішніх
справ.

Зміст наказу доводиться до відома
особі рядового або начальницького
складу, яку притягнуто до
дисциплінарної відповідальності під
підпис. У разі звільнення з посади або
звільнення з органів внутрішніх справ
особі рядового або начальницького
складу видається витяг з наказу. За
кожне порушення службової дисципліни
накладається лише одне дисциплінарне
стягнення. У разі порушення службової
дисципліни кількома особами
дисциплінарне стягнення накладається
на кожного окремо. При визначенні виду
дисциплінарного стягнення мають
враховуватися тяжкість проступку,
обставини, за яких його скоєно,
заподіяна шкода, попередня поведінка
особи та визнання нею своєї вини, її
ставлення до виконання службових
обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

В обґрунтування правомірності підстав
звільнення позивача з органів
внутрішніх справ, відповідач
посилається на неодноразове
притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної
відповідальності, зокрема наказом
Головного управління МВС України в
Київській області від 13 вересня 2012 року
№ 634 за порушення службової дисципліни,
яке виявилось у порушенні вимог статті
7 Дисциплінарного статуту ОВС і ст.ст.
120, 156, 223, 224, 227, 233 КПК України при
провадженні досудового слідства у
кримінальній справі № 57-1943.

Проте такі доводи можуть бути
враховані при визначення виду
дисциплінарного стягнення в разі
порушення службової дисципліни, а не
бути підставою для звільнення особи.
Колегія суддів наголошує, що за
загальним правилом будь-яке звільнення
особи (як у відносинах публічної
служби, так і у звичайних трудових
відносинах) має бути обґрунтованим,
тобто мати чітко вказану підставу для
звільнення, передбачену або Кодексом
законів про працю України, або
спеціальним Законом, в даному випадку
Дисциплінарним статутом органів
внутрішніх справ.

Відтак, звільнення позивача з органів
внутрішніх справ є неправомірним та
проведено із порушенням порядку
проведення службових розслідувань в
органах внутрішніх справ та накладання
дисциплінарних стягнень.

Вирішуючи питання про стягнення
грошового забезпечення за час
вимушеного прогулу, колегія суддів
звертає увагу на наступне.

Порядок проходження служби особами
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ, їх права і
обов'язки визначаються Положенням про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів
Української РСР від 29 липня 1991 р. № 114
(далі - Положення).

Відповідно до пункту 24 Положення у разі
незаконного звільнення або
переведення на іншу посаду особи
рядового, начальницького складу
органів внутрішніх справ підлягають
поновленню на попередній посаді з
виплатою грошового забезпечення за час
вимушеного прогулу або різниці в
грошовому забезпеченні за час
виконання службових обов'язків, але не
більш як за один рік.

Як свідчать матеріали справи, 25 жовтня
2013 року позивача звільнено під заставу,
тобто обрано інший запобіжний захід, а
тому з дня прибуття до органу
(підрозділу) внутрішніх справ і до дня
отримання повідомлення суду про
набрання вироком законної сили про
засудження особи рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ до позбавлення волі
грошове забезпечення повинно
виплачуватись в порядку, передбаченому
підпунктом 3.5.3 пункту 3.5 Положення,
тобто оклад за спеціальним званням та
надбавка за вислугу років.

Враховуючи, що в даному провадженні
предметом розгляду є виплата грошового
забезпечення за час вимушеного
прогулу, то стягненню підлягає грошове
забезпечення за час з 25 жовтня 2013 року
по день фактичного поновлення позивача
на посаді.

Згідно з даними довідки управління
фінансового забезпечення та
бухгалтерського обліку ГУ МВС України
в Київській області від 27 березня 2014
року № 104 грошове забезпечення ОСОБА_3
на момент звільнення складало 3775,26 грн.
(всього на руки - 3657,10 грн.).

Грошове забезпечення з 25 жовтня 2013 року
по день фактичного поновлення позивача
на посаді повинно бути виплачено
позивачу із розрахунку суми грошового
забезпечення, що на момент звільнення
складало 3775,26 грн.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем по справі не доведено
правомірність вищезазначених
оскаржуваних наказів, доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують, а
тому колегія суддів вважає висновки
суду першої інстанції обґрунтованими.

Судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи та
ухвалено рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому, у відповідності до ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС
України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного
управління МВС України в Київській
області залишити без задоволення, а
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 07 квітня 2014 року -
без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку,
визначеному ст. 254 КАС України, але може
бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України в
порядок і строки, визначені ст.212 КАС
України.

Головуючий суддя:
Коротких А.Ю.

Судді:
Ганечко О.М.

Літвіна Н.М.

Повний текст виготовлено: 09.09.2014 року.

.

Головуючий суддя
Коротких А. Ю.

Судді:
Ганечко О.М.

Літвіна Н. М.