Справа № 806/1648/14
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2014-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2014 року
Житомир справа № 806/1648/14

час прийняття: 13 год. 05 хв.
категорія 3.5

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Романченка Є.Ю.,

за участі секретаря Длугаш О.В.,

за участі представників позивача
Грабовського Ю.В., Прокопенко С.П.,

за участі представника відповідача
Ковальчук І.В., Денисевича О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Державного підприємства
"Житомирський експертно-технічний
центр Держгірпромнагляду України" до
Територіальної державної інспекції
праці у Житомирській області про
визнання незаконними (протиправними)
дій щодо проведення перевірки,
скасування припису №06-03-028/0181-0176 від
10.02.2014 р.,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним
позовом, у якому просив визнати
незаконними (протиправними) дії
Територіальної державної інспекції
праці у Житомирській області щодо
проведення позапланової перевірки ДП
"Житомирський експертно-технічний
центр Держгірпромнагляду України", за
результатами якої складено акт №
06-03-028/0143 без дати складання, припис №
06-03-028/0181-0176 від 10.02.2014 року, протокол №
06-03-028/0143 від 10.02.2014 р.; скасувати припис
№ 06-03-028/0181-0176 від 10.02.2014 року, виданий за
результатами оскаржуваної перевірки. В
обґрунтування своїх позовних вимог
Державне підприємство "Житомирський
експертно-технічний центр
Держгірпромнагляду України" зазначало,
що 04.03.2014 року під час ознайомлення із
судовою справою № 296/1602/14-п, а не під час
безпосереднього складання акту,
припису та протоколу, стало відомо про
те, що за результатами проведеної з
07.02.2014 року по 10.02.2014 року складено акт №
06-03-028/0181, який суперечить усім
попереднім перевіркам Територіальної
державної інспекції праці у
Житомирській області. На виконання
даного незаконного, на думку позивача,
акта винесено припис № 06-03-028/0181-0176, а
відносно начальника ДП "Житомирський
ЕТЦ" складено протокол про порушення
законодавства про працю. Зазначені дії
відповідача позивач вважає
протиправними, акт - незаконним, а
припис таким, що підлягає скасуванню.
Так як в порушення вимог ст. 6 Закону
України "Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності", наказу
Міністерства соціальної політики
України № 390 від 02.07.2012 року, ст. 256
Кодексу України про адміністративні
правопорушення, керівнику ДП
"Житомирський ЕТЦ" на його вимогу крім
направлень жодних інших документів (у
тому числі й згоди центрального органу
виконавчої влади на проведення
позапланової перевірки) надано не було;
позапланова перевірка державними
інспекторами праці не розпочиналася; в
направленнях на перевірку, яка мала б
тривати з 30.01.2014 р. по 08.02.2014 року
присутні численні помилки, що
дезорієнтували керівництво ДП
"Житомирський ЕТЦ"; припис та акт
складено не у присутності позивача та
не під час проведення позапланової
перевірки; не вказаного в чому саме
полягає порушення норм законодавства
про працю; акт та припис не підписаний
уповноваженими особами позивача і не
давався для ознайомлення, не надано
можливості скористатися правом подати
пояснення та зауваження щодо змісту
акту і припису; жодна обставина,
зазначена у акті, не підтверджена
доказами.

Окрім цього, позивач вказав на те, що з
боку Територіальної державної
інспекції праці у Житомирській області
здійснено велику кількість
позапланових перевірок за численними
заявами ОСОБА_5, які предметно між собою
не відрізняються. Обставини щодо
нарахування та виплати ОСОБА_5 всіх сум,
що належать їй від ДП "Житомирський ЕТЦ"
в день звільнення неодноразово
перевірялося відповідачем, про що
складені відповідні акти, якими
порушень чинного законодавства про
працю при звільненні ОСОБА_5 та при
проведенні остаточного розрахунку із
нею (у тому числі й виплата компенсації
за невикористані відпустки) не
встановлено.

Представники позивача у засіданні суду
позовні вимоги підтримали у повному
обсязі та просили їх задовольнити, на
підставі доводів викладених у позовній
заяві та письмових поясненнях по
справі. Пояснили, що виявлені
відповідачем порушення законодавства
відсутні. Натомість відповідачем було
порушено вимоги Закону України "Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності", зокрема, відповідно до
реєстру, що додається до листа
Державної інспекції України з питань
праці від 21.01.2014 року за № 12/22-04/02-13
позапланова перевірка в ДП
"Житомирський ЕТЦ" мала б проводитися
лише за заявою ОСОБА_5 від 20.01.2014 року №
К-45 щодо виплати компенсації за
невикористану відпустку. В акті
перевірки зазначено, що вона проведена
по зверненням від 25.12.2013 р., 31.12.2013 р.,
13.01.2014 р. та 20.01.2014 року, номери яких не
зазначені.

Представники відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнали,
просили відмовити у задоволенні
позову, на підставі доводів викладених
у письмових запереченнях проти позову.
Зазначили, що порушень норм
матеріального та процесуального права
при здійсненні функцій державного
нагляду та контролю з боку державного
інспектора праці Територіальної
державної інспекції з питань праці у
Житомирській області не було.
Перевірку проведено з дотриманням
Закону України "Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності", Порядку
проведення перевірок посадовими
особами Державної інспекції України з
питань праці та її територіальних
органів, затвердженого наказом
Міністерства соціальної політики
України від 02.07.2012 року № 390.

Заслухавши пояснення представників
сторін, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5,
дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини справи, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
встановив наступне.

У період з 07 по 10 лютого 2014 року
Територіальною державною інспекцією
праці у Житомирській області проведено
позапланову перевірку ДП "Житомирський
експертно - технічний центр
Держгірпромнагляду України", якою
виявлені порушення ст. 116 КЗпП України,
ст. 24 Закону України "Про відпустки", п. 2
р. ІІ Постанови КМУ № 100, п.2.5 наказу
Мінпраці № 58.

За результатами перевірки складено акт
додержання суб'єктами господарювання
законодавства про працю та
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування № 06-03-028/0181.

10 лютого 2014 року Територіальною
державною інспекцією праці у
Житомирській області, на підставі
вказаного акту, винесено припис №
06-03-028/0181-0176, яким ДП "Житомирський
експертно - технічний центр
Держгірпромнагляду України" приписано:

1. Усунути порушення вимог ст. 24 Закону
України "Про відпустки" та ст. 116 КЗпП
України в частині проведення
остаточного розрахунку при звільненні
з обов'язковою виплатою всіх належних
сум, з урахуванням вимог п. 2 розділу ІІ
Постанови КМУ № 100 в частині обчислення
середньої заробітної плати для оплати
часу щорічної відпустки, додаткової
відпустки працівникам, які мають дітей,
або для виплати компенсації за
невикористані відпустки за період з 2003
року по 2013 року;

2. Усунути порушення вимог п. 2.5 наказу
Мінпраці України, Мін'юсту України,
Мінсозахисту України від 29.06.1993 р. № 58
(із змінами та доповненнями) "Про
затвердження Інструкції про порядок
ведення трудових книжок працівників" в
частині ознайомлення з кожним записом,
що заноситься до трудової книжки на
підставі наказу (розпорядження) про
призначення на роботу, переведення і
звільнення, всіх працівників установи.

Акт і припис було направлено позивачу
поштою та отримано останнім 11 березня
2014 року.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції
України визначено, що органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно із частиною 1 статті 257 Кодексу
законів про працю України, нагляд і
контроль за додержанням законодавства
про працю здійснюють уповноважені
органи, які не залежать у своїй
діяльності від власника або
уповноваженого ним органу.

Пунктом 1 Положення про Державну
інспекцію України з питань праці,
затвердженого указом Президента
України від 06.04.2011 року № 386/2011 (надалі -
Положення) визначено, що Державна
інспекція України з питань праці
(Держпраці України) є центральним
органом виконавчої влади, діяльність
якого спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Віце-прем'єр-міністра України -
Міністра соціальної політики України
(далі - Міністр).

Відповідно до пункту 3 Положення,
основними завданнями Держпраці
України є, зокрема: реалізація
державної політики з питань державного
нагляду та контролю за дотриманням
законодавства про працю; реалізація
державної політики з питань контролю
за додержанням законодавства про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в частині
призначення, нарахування та виплати
допомоги, компенсацій, надання
соціальних послуг та інших видів
матеріального забезпечення з метою
дотримання прав і гарантій
застрахованих осіб.

У підпункті 3 пункту 4 наведеного
Положення закріплено, що Держпраці
України відповідно до покладених на
неї завдань здійснює державний нагляд
та контроль за додержанням вимог
законодавства про зайнятість
населення з питань дотримання прав
громадян під час прийому на роботу та
працівників під час звільнення з
роботи; використання праці іноземців
та осіб без громадянства; наймання
працівників для подальшого виконання
ними роботи в Україні в іншого
роботодавця; дотримання прав і
гарантій стосовно працевлаштування
громадян, що мають додаткові гарантії у
сприянні працевлаштуванню.

Держпраці України здійснює свої
повноваження безпосередньо та через
свої територіальні органи в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі (п. 7 Положення).

Процедуру проведення Державною
інспекцією України з питань праці (далі
- Держпраці України) та її
територіальними органами перевірок
додержання законодавства з питань
праці у межах повноважень, визначених
Конвенціями Міжнародної організації
праці N 81 1947 року про інспекцію праці у
промисловості й торгівлі,
ратифікованою Законом України від 08
вересня 2004 року N 1985-IV, та N 129 1969 року про
інспекцію праці в сільському
господарстві, ратифікованою Законом
України від 08 вересня 2004 року N 1986-IV,
Законом України "Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності", постановою
Кабінету Міністрів України від 17
листопада 2010 року N 1059 "Про затвердження
критеріїв, за якими оцінюється ступінь
ризику від провадження господарської
діяльності суб'єктами господарювання у
частині додержання вимог
законодавства про працю та
визначається періодичність здійснення
планових заходів державного нагляду
(контролю)", Положенням про Державну
інспекцію України з питань праці,
затвердженим Указом Президента
України від 06 квітня 2011 року N 386
встановлює Порядок проведення
перевірок посадовими особами
Державної інспекції України з питань
праці та її територіальних органів,
затверджений наказом Міністерства
соціальної політики України від 02.07.2012
року № 390 та зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 30 липня
2012 р. за N 1291/21603 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 2, 3 Порядку, право
проведення перевірок мають посадові
особи Держпраці України та її
територіальних органів, які відповідно
до своїх посадових обов'язків мають
повноваження державного інспектора з
питань праці (далі - Інспектор).
Інспектор може проводити планові та
позапланові перевірки, які можуть
здійснюватися за місцем провадження
господарської діяльності суб'єкта
господарювання або його відокремлених
підрозділів або у приміщенні органу
державного нагляду (контролю) у
випадках, передбачених Законом України
"Про основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності". Позапланова перевірка
проводиться незалежно від кількості
раніше проведених перевірок за
наявності підстав, визначених Законом
України "Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності". Позапланові
перевірки за зверненнями фізичних та
юридичних осіб про порушення
суб'єктами господарювання вимог
законодавства про працю та
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування здійснюються за
наявності згоди Держпраці України на
їх проведення. Інспекторам
забороняється виступати
посередниками, арбітрами чи експертами
під час розгляду трудових спорів.

Пунктом 4 Порядку визначено, що
інспектор має право на проведення
перевірки за наявності у нього
службового посвідчення та направлення
на перевірку.

Згідно із частиною 2 статті 6 Закону
України "Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності" від 05.04.2007
року № 877-V (зі змінами та доповненнями,
далі - Закон № 877-V), під час проведення
позапланового заходу з'ясовуються лише
ті питання, необхідність перевірки
яких стала підставою для здійснення
цього заходу, з обов'язковим
зазначенням цих питань у посвідченні
(направленні) на проведення державного
нагляду (контролю).

В силу приписів ч. 1, 2, 4 ст. 7 Закону № 877-V,
для здійснення планового або
позапланового заходу орган державного
нагляду (контролю) видає наказ, який має
містити найменування суб'єкта
господарювання, щодо якого буде
здійснюватися захід, та предмет
перевірки. На підставі наказу
оформляється посвідчення (направлення)
на проведення заходу, яке підписується
керівником або заступником керівника
органу державного нагляду (контролю)
(із зазначенням прізвища, ім'я та по
батькові) і засвідчується печаткою.
Посвідчення (направлення) є чинним лише
протягом зазначеного в ньому строку
здійснення заходу.

Перед початком здійснення заходу
посадові особи органу державного
нагляду (контролю) зобов'язані
пред'явити керівнику суб'єкта
господарювання або уповноваженій ним
особі посвідчення (направлення) та
службове посвідчення, що засвідчує
посадову особу органу державного
нагляду (контролю), і надати суб'єкту
господарювання копію посвідчення
(направлення). Посадова особа органу
державного нагляду (контролю) без
посвідчення (направлення) на
здійснення заходу та службового
посвідчення не має права здійснювати
державний нагляд (контроль) суб'єкта
господарювання. Суб'єкт господарювання
має право не допускати посадових осіб
органу державного нагляду (контролю) до
здійснення заходу, якщо вони не
пред'явили документів, передбачених
цією статтею (ч. 5 ст. 7 Закону № 877-V).

Разом з цим суд зазначає, що відповідно
до статті 9 Конституції України, чинні
міжнародні договори, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, є частиною
національного законодавства України.

Частиною 1 статті 12 Конвенції 81 про
інспекцію праці у промисловості й
торгівлі, ратифікованої Законом
України від 08 вересня 2004 року № 1985-IV,
передбачено, що інспектори праці,
забезпечені відповідними документами,
що засвідчують їхні повноваження,
мають право:

a) безперешкодно, без попереднього
повідомлення і в будь-яку годину доби
проходити на будь-яке підприємство, яке
підлягає інспекції;

b) проходити у денний час до будь-яких
приміщень, які вони мають достатні
підстави вважати такими, що підлягають
інспекції; та

c) здійснювати будь-який огляд,
перевірку чи розслідування, які вони
можуть вважати необхідними для того,
щоб переконатися у тому, що правові
норми суворо дотримуються.

Аналізуючи зазначені норми Конвенцій N
81, Порядку, суд приходить до висновку,
що посадові особи відповідача мають
право безперешкодно, без попереднього
повідомлення відвідувати для
перевірки додержання законодавства
про працю адміністративні і виробничі
приміщення роботодавців.

Встановлено, що 13 січня 2014 року ОСОБА_5
звернулася до начальника
територіальної інспекції з питань
праці у Житомирській області з заявою,
в якій просила провести перевірку щодо
додержання законодавства про працю
керівництвом ДП "Житомирський
експертно - технічний центр", яким було
порушено її трудові права. При цьому в
заяві заявниця зазначала, що
керівництвом не виплачено їй вчасно
розрахунок за невикористані нею за
весь період її роботи на підприємстві
додаткові відпустки як одинокій матері
та матері, яка виховує дитину інваліда.
Також при звільнені їй не було письмово
повідомлено про нараховані належні їй
суми.

20 січня 2014 року ОСОБА_5 на ім'я
начальника територіальної державної
інспекції з питань праці у
Житомирській області було подано
додаток до заяви від 13.01.2014 року щодо
нарахування та виплатити компенсації
за невикористані додаткову відпустку
за період з 2003 року по 2013 рік, вхідний №
К-45 від 20.01.2014 року. У цій заяві ОСОБА_5
просила провести відповідну перевірку
за її участі та додатково перевірити
особові рахунки її заробітної плати та
співвідношення її отримання за період
2003-2013 роки.

21 січня 2014 року за вих. № 147 начальником
територіальної державної інспекції з
питань праці у Житомирській області
було направлено звернення ОСОБА_5 до
Державної інспекції України з питань
праці для одержання погодження на
проведення перевірок суб'єктів
господарювання, у тому числі позивача в
орієнтовний термін 22.01.14-20.02.14, що
підтверджується матеріалами справи (т.
1 а.с. 232-233).

Цього ж дня Державною інспекцією
України з питань праці за вих. №
12/22-04/02-13 (т. 1 а.с. 99) надано згоду на
проведення перевірок додержання
законодавства про працю за зверненнями
фізичних та юридичних осіб, зокрема, за
заявою ОСОБА_5 від 20.01.2014 року № К-45 щодо
проведення перевірки у Державному
підприємстві "Житомирський
експертно-технічний центр
Держгірпромнагляду України".

На підставі вказаної згоди
відповідачем 27 січня 2014 року винесено
наказ № 11 про призначення планових та
позапланових перевірок та виписано
направлення на проведення перевірки
суб'єкта господарювання № 108-КП. У
вказаному направленні Територіальна
державна інспекція з питань праці у
Житомирській області доручила
заступнику начальника відділу -
державному інспектору праці Шемчук А.С.
проведення позапланової перевірки на
предмет додержання законодавства про
нарахування та виплату при звільненні
грошової компенсації за додаткові і
щорічні відпустки за період 2003-2013 р.р.
та нарахування та виплату заробітної
плати за період 2003-2013 р.р. ОСОБА_5 у
Державному підприємстві "Житомирський
експертно-технічний центр
Держгірпромнагляду України".
Направлення було дійсне з 30 січня по 05
лютого 2014 року та вручено позивачу.

Заступника начальника відділу -
державного інспектора праці Шемчук А.С.
було звільнено, а тому у зв'язку з
службовою необхідністю наказом
Територіальної державної інспекція з
питань праці у Житомирській області
від 05.02.2014 р. № 15 наказано головному
державну інспектору праці Денисевичу
О. забезпечити всебічний та повний
розгляд звернень гр. ОСОБА_5, які
перебували на розгляді заступника
начальника відділу - державного
інспектора праці Шемчук А.С., з
використанням попередньо наданих
матеріалів ЖЕТЦ. Розгляд звернень
завершити до 10.02.2014 року з наданням
відповіді заявниці.

Також 05.02.2014 року відповідачем винесено
наказ № 16, яким наказано здійснити
позапланову перевірку дотримання
законодавства про працю з питань, які
стали підставою для проведення
перевірок та викладені у зверненнях
фізичних осіб у Державному
підприємстві "Житомирський
експертно-технічний центр
Держгірпромнагляду України" 06.02.2014 -
08.02.2014, а також скасовано направлення на
проведення позапланової перевірки у
зв'язку із звільненням головного
державного інспектора праці, яким вона
була розпочата у Державному
підприємстві "Житомирський
експертно-технічний центр
Держгірпромнагляду України".

На виконання зазначених наказів, 05
лютого 2014 року Територіальною
державною інспекцією з питань праці у
Житомирській області видано
направлення на проведення перевірки
суб'єкта господарювання № 156-НП.
Відповідно до вказаного направлення
необхідно було здійснити позапланову
перевірку на предмет додержання вимог
законодавства про нарахування та
виплату при звільненні грошової
компенсації за додаткові і щорічні
відпустки за період 2003-2013 роки та
нарахування та виплату заробітної
плати за період 2003 - 2013 роки в
Державному підприємстві "Житомирський
експертно-технічний центр
Держгірпромнагляду України". Підставою
здійснення перевірки визначено
звернення гр. ОСОБА_5

Аналіз змісту наведених документів
свідчить на користь висновку, що наказ
і направлення від 05.02.2014 року видані на
виконання дозволу Державної інспекції
України з питань праці від 21.01.2014 року №
12/22-04/02-13 на проведення позапланової
перевірки позивача, про проведення
якої останньому було повідомлено ще
27.01.2014 року, тобто з дотриманням
вищенаведених приписів Закону № 877-V та
Порядку.

Частиною 6 статті 7 Закону № 877-V
встановлено, що за результатами
здійснення планового або
позапланового заходу посадова особа
органу державного нагляду (контролю), у
разі виявлення порушень вимог
законодавства, складає акт.

На підставі акта, який складено за
результатами здійснення планового
заходу, в ході якого виявлено порушення
вимог законодавства, протягом п'яти
робочих днів з дня завершення заходу
складається припис, розпорядження або
інший розпорядчий документ про
усунення порушень, виявлених під час
здійснення заходу (ч. 7 ст. 7 Закону №
877-V).

Так, за наслідками проведеної у
позивача перевірки головним державним
інспектором праці Денисевич О.В. був
складений акт перевірки додержання
суб'єктами господарювання
законодавства про працю та
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування № 06-03-028/0181, а
10.02.2014 року винесено припис №
06-03-028/0181-0176.

Суд критично оцінює посилання позивача
на допущені посадовими особами
відповідача орфографічні помилки та
неточності у написанні адреси
позивача, його виду господарювання,
прізвища заявниці, оскільки такі
недоліки не вплинули і не спростовують
зафіксованих у акті перевірки
порушень, виявлених у Державному
підприємстві "Житомирський
експертно-технічний центр
Держгірпромнагляду України".

Враховуючи відповідність дій
Територіальної державної інспекції
праці у Житомирській області
вищезазначеним принципам-критеріям
діяльності суб'єкта владних
повноважень, суд дійшов до висновку про
безпідставність твердження позивача
щодо порушення відповідачем вимог
Закону України "Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності", а тому для
визнання незаконними (протиправними)
дій відповідача щодо проведення
позапланової перевірки немає підстав.

Щодо порушень, встановлених під час
перевірки, які слугували підставою для
прийняття спірного припису від 10.02.2014
року № 06-03-028/0181-0176, то суд вважає за
необхідне зазначити наступне.

Пункт 1 припису № 06-03-028/0181-0176 від 10.02.2014
року, згідно із актом перевірки №
06-03-028/0181, обґрунтовано тим, що позивачем
в порушення вимог ст. 24 Закону України
"Про відпустки" та ст. 116 КЗпП України не
проводився остаточний розрахунок із
звільненими працівниками в день їх
звільнення з обов'язковою виплатою
належних їм сум, а саме ОСОБА_5 в період
з 16.04.2003 року по 15.04.2006 року не було
виплачено компенсацію за
невикористану додаткову відпустку, як
одинокій матері, в кількості 7
календарних днів. А також тим, що
заявниці не донараховані відпускні за
2004 і 2007 рік у сумі 129,04 грн., чим порушено
пункт 2 розділу ІІ постанови Кабінету
міністрів України № 100.

Не погоджуючись із таким висновком
представники позивача зазначали, що на
підприємстві відсутні документи, що
підтверджують право ОСОБА_5 на
отримання компенсаційних коштів. На
момент звільнення ОСОБА_5 повністю
виплачені належні нараховані суми (без
вирахування утримань) та проведено
повний та остаточний розрахунок за
щорічні, додаткові та соціальні
відпустки. Порушення постанови КМУ № 100
пояснюється арифметичною помилкою й
неправильним тлумаченням вказаної
постанови інспектором.

У засіданні суду беззаперечно
встановлено, що у період з 16.04.2003 року по
07.08.2013 року ОСОБА_5 працювала на
державному підприємстві "Житомирський
експертно - технічний центр".

ОСОБА_5 під час працевлаштування до
позивача була розлучена, на її
утриманні та вихованні був син,
ІНФОРМАЦІЯ_1, якого вона виховувала без
батька. Вказане, зокрема, підтверджено
довідкою міського відділу реєстрації
актів громадського стану від 03.09.2002 р. №
1355/3.23.

Отже, ОСОБА_5 на час працевлаштування до
позивача підпадала під категорію
одинока мати.

Додатково це також підтверджено
довідкою директора Житомирської
загальноосвітньої приватної школи
І-ІІІ ст. "Сяйво" від 26.08.2014 року № 135, в
якій вказано, що ОСОБА_5 працюючи
вчителем географії з 1 вересня 2000 року
по 14 квітня 2003 року користувалася
пільгами як мати, що сама виховує
дитину.

Згідно із ст. 19 Закону України "Про
відпустки" від 15.11.1996 року № 504/96-ВР, яка
кореспондується із положеннями ст. 182 - 1
Кодексу законів про працю України,
жінці, яка працює і має двох або більше
дітей віком до 15 років, або
дитину-інваліда, або яка усиновила
дитину, одинокій матері, батьку, який
виховує дитину без матері (у тому числі
й у разі тривалого перебування матері в
лікувальному закладі), а також особі,
яка взяла дитину під опіку, чи одному із
прийомних батьків надається щорічно
додаткова оплачувана відпустка
тривалістю 10 календарних днів без
урахування святкових і неробочих днів
(стаття 73 Кодексу законів про працю
України). За наявності декількох
підстав для надання цієї відпустки її
загальна тривалість не може
перевищувати 17 календарних днів.

При цьому варто зазначити, що
тривалість додаткової оплачуваної
відпустки наведеним категоріям
працівників до 01 січня 2010 року складала
7 календарних днів без урахування
святкових і неробочих днів. Відповідні
зміни були внесені Законом України "Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України з питань соціального
захисту багатодітних сімей" від 19.05.2009
року № 1343-VI, який набрав чинності з
01.01.2010 року.

Відповідно до наказів начальника ЖЕТЦ
від 15.04.2005 р. № 15-к, від 07.08.2006 р. № 58-к, від
25.11.2008 р. № 88-к, від 10.02.2009 р. № 4-к, від
10.11.2010 р. № 111-к, від 29.04.2011 р. № 44-к, ОСОБА_5
- одинокій матері, яка має дитину віком
до 18 років та виховує без батька було
надано та оплачено додаткову відпустку
за 2005-2010 роки (до повноліття її дитини).

Як видно із бухгалтерської довідки ДП
"Житомирський експертно - технічний
центр Держгірпромнагляду України",
наданої під час судового розгляду
даної справи, ОСОБА_5 додаткова
оплачувана відпустка як одинокій
матерів надавалася лише за 2005-2010 роки.
Додаткова відпустка як одинокій матері
за 2004 рік їй надана не була, при
звільнені їй не компенсована.

В засіданні суду представники позивача
наголошували на тому, що про факт
віднесення ОСОБА_5 до категорії одинока
мати Підприємству стало відомо лише 2005
році, після надання нею довідки
міського відділу реєстрації актів
громадського стану від 03.09.2002 р. № 1355/3.23,
а тому вона мала право на таку
відпустку лише з 2005 року.

Суд не погоджується із такими
твердженнями позивача, оскільки під
час звільнення ОСОБА_5 з роботи у 2013
році позивачу були відомі усі
обставини щодо її прав на отримання
додаткової оплачуваної відпустки як
одинокій матері і період з якого
повинна надаватися така відпустка.

Приписами частини 1 статті 83 Кодексу
Законів про працю України визначено, що
у разі звільнення працівника йому
виплачується грошова компенсація за
всі не використані ним дні щорічної
відпустки, а також додаткової
відпустки працівникам, які мають дітей.

При звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум (ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю
України).

Отже, не здійснивши при звільненні
ОСОБА_5 компенсації за не використану
додаткову оплачувану відпустку
тривалістю 7 календарних днів позивач
допустив порушення ст. 116 Кодексу
законів про працю України.

Щодо виявлених порушень нарахування
відпускних та матеріальної допомоги за
2004 та 2007 роки.

Не погоджуючись із виявленим
порушенням представник позивача
зазначала, що при визначенні
матеріальної допомоги працівникам
Підприємство керувалося колективним
договором на відповідний рік. Зокрема,
у Положенні про оплату праці
працівників ЖЕТЦ з 01.01.2004 року, яке є
невід'ємним додатком до колективного
договору, було визначено, що виплату
матеріальної допомоги на оздоровлення
в зв'язку з наданням чергової відпустки
проводити у розмірі 1-го
середньомісячного заробітку, виходячи
із розрахунку заробітної плати за рік.
Норми постанови КМУ № 100, на думку
позивача, застосуванню не підлягали.

Такі твердження позивача були
спростовані під час судового розгляду
справи.

Так, постановою Кабінету Міністрів
України від 08.02.1995 року № 100 затверджено
Порядок обчислення середньої
заробітної плати.

Пунктом 2 цієї Постанови установлено,
що її чинність поширюється на
підприємства, установи і організації
усіх форм власності. Роз'яснення з
питань обчислення середньої
заробітної плати в усіх випадках її
збереження надаються Міністерством
праці, а у разі коли виплати за
середньою заробітною платою
провадяться з бюджету або громадських
фондів споживання, - за участю
Міністерства фінансів і відповідних
фондів.

У відповідності до пункту 2 Порядку
обчислення середньої заробітної плати
(у редакції, чинній станом на 2004 і 2007
рік), обчислення середньої заробітної
плати для оплати часу щорічної
відпустки, додаткових відпусток у
зв'язку з навчанням, творчої відпустки,
додаткової відпустки працівникам, які
мають дітей, або для виплати
компенсації за невикористані
відпустки провадиться виходячи з
виплат за останні 12 календарних
місяців роботи, що передують місяцю
надання відпустки або виплати
компенсації за невикористані
відпустки.

Працівникові, який пропрацював на
підприємстві, в установі, організації
менше року, середня заробітна плата
обчислюється виходячи з виплат за
фактичний час роботи, тобто з першого
числа місяця після оформлення на
роботу до першого числа місяця, в якому
надається відпустка або виплачується
компенсація за невикористану
відпустку.

У всіх інших випадках збереження
середньої заробітної плати
середньомісячна заробітна плата
обчислюється виходячи з виплат за
останні 2 календарні місяці роботи, що
передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата. Працівникам, які
пропрацювали на підприємстві, в
установі, організації менше двох
календарних місяців, середня заробітна
плата обчислюється виходячи з виплат
за фактично відпрацьований час.

Отже, у випадку виплати працівнику
матеріальної допомоги в спірний період
застосуванню підлягав абзац 3
наведеного пункту Порядку обчислення
середньої заробітної плати, тобто
позивач повинен був розраховувати
матеріальну допомогу ОСОБА_5 у 2004 і 2007
роках виходячи з виплат за останні 2
календарні місяці роботи, що передують
події, з якою пов'язана відповідна
виплата, а не із розрахунку заробітної
плати за рік.

Невірне застосування розрахунку
середньої заробітної плати призвело до
не нарахування ОСОБА_5 відпускних за ці
роки в розмірі 129,04 грн.

Враховуючи наведене вище, суд підстав
для скасування спірного пункту припису
не вбачає.

Стосовно пункту 2 спірно припису суд
зважає на таке.

У акті перевірки № 06-03-028/0181
зафіксовано, що в порушення вимог п. 2.5
наказу Мінпраці України, Мін'юсту
України, Мінсоцзахисту України від
29.07.2013 року № 58 "Про затвердження
Інструкції про порядок ведення
трудових книжок працівників" з кожним
записом, що заноситься до трудової
книжки на підставі наказу
(розпорядження) про призначення на
роботу, переведення і звільнення, під
розписку в особистій картці (типова
відомча форма № П-2) працівників та
спеціалістів установи не ознайомлено,
а саме гр. ОСОБА_5

Згідно із п. 1.1. Інструкції про порядок
ведення трудових книжок працівників,
затвердженої наказом Міністерства
праці України, Міністерства юстиції
України, Міністерства соціального
захисту населення України від 29 липня
1993 р. N 58 та зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 17 серпня
1993 р. за N 110 (далі - Інструкція), трудова
книжка є основним документом про
трудову діяльність працівника. Трудові
книжки ведуться на всіх працівників,
які працюють на підприємстві, в
установі, організації (далі -
підприємство) усіх форм власності або у
фізичної особи понад п'ять днів, у тому
числі осіб, які є співвласниками
(власниками) підприємств, селянських
(фермерських) господарств, сезонних і
тимчасових працівників, а також
позаштатних працівників за умови, якщо
вони підлягають державному
соціальному страхуванню.

Пунктом 2.4. Інструкції визначено, що усі
записи в трудовій книжці про прийняття
на роботу, переведення на іншу постійну
роботу або звільнення, а також про
нагороди та заохочення вносяться
власником або уповноваженим ним
органом після видання наказу
(розпорядження), але не пізніше
тижневого строку, а в разі звільнення -
у день звільнення і повинні точно
відповідати тексту наказу
(розпорядження).

З кожним записом, що заноситься до
трудової книжки на підставі наказу
(розпорядження) про призначення на
роботу, переведення і звільнення,
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний ознайомити працівника під
розписку в особистій картці (типова
відомча форма N П-2, затверджена наказом
Мінстату України від 27 жовтня 1995 р. N 277),
в якій має повторюватися відповідний
запис з трудової книжки (вкладиша) (п. 2.5
Інструкції).

Встановлено, що наказом державного
підприємства "Житомирський експертно -
технічний центр Держгірпромнагляду
України" від 14 червня 2013 року № 90-к
ОСОБА_5, фахівця із зв'язків з
громадськістю та пресою відділу
прес-служби, переведено з 14 червня 2013
року в управління центру фахівцем із
зв'язків з громадськістю та пресою з
посадовим окладом 2400 грн. на місяць.

Оглянута в засіданні суду трудова
книжка ОСОБА_5 запису про переведення
на іншу посаду в управління не містить.

В особовій картці № 48 (типова форма №
П-2), копія якої наявна у матеріалах
справи (т. 1, а.с. 174), до якої внесено
запис про переведення на підставі
наказу № 90-к від 14.06.2013 року, підпис
власника трудової книжки про
ознайомлення із таким записом також
відсутній.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що позивачем було допущено
порушення наведених вище положень
Інструкції.

При цьому суд погоджується із
твердження представника позивача, що
ОСОБА_5 звертаючись до відповідача з
заявами про проведення перевірки не
порушувала питання щодо правильності
ведення та заповнення її трудової
книжки і ознайомлення її з особовою
карткою.

Однак, суд зазначає, що недодержання
вимог правових норм, які регулюють
порядок формування рішення, може бути
підставою для визнання його недійсним
лише у тому разі, коли відповідне
порушення спричинило прийняття
неправильного рішення. Якщо ж рішення в
цілому узгоджується з положеннями
чинного законодавства і прийняте
відповідно до обставин, що склалися,
тобто є вірним по суті, то окремі
порушення встановленої процедури його
прийняття не можуть бути підставою для
визнання рішення недійсним, якщо інше
не передбачено законодавством.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 13 лютого 2007 року по справі
К-21949/06.

Зважаючи, що встановлені факти не
ознайомлення працівника із
переведення на іншу посаду є
порушенням чинного законодавства, суд,
з метою захисту прав працівника,
відмовляє у скасуванні пункт 2
оскаржуваного припису.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач по справі, як суб'єкт
владних повноважень, повністю виконав
покладений на нього обов'язок щодо
доказування правомірності прийнятого
ним припису.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги є
необґрунтованими, відтак у задоволенні
позов слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись статтями 86, 158 - 163, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України,

постановив:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Є.Ю. Романченко

Повний текст постанови виготовлено: 09
вересня 2014 р.