Справа № 826/4961/14
Суддя: Грибан І.О.
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/4961/14
Головуючий у 1-й інстанції: Маруліна
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

11 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючий-суддя Грибан
І.О.

судді
Беспалов О.О., Парінов А.Б.

за участі :

секретар с/з
Печенюк Р.В.

розглянув у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у м. Києві на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
13 червня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Комплектсервіс-2017» до Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у м. Києві про визнання недійсним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 03.12.2013 року
№ -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Комплектсервіс-2017»
звернулося в суд з позовом, в якому
просило скасувати податкове
повідомлення-рішення від 03.12.2013 року
№.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
13 червня 2014 року позовні вимоги
задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій зазначає про порушення
судом першої інстанції матеріального
та процесуального права, просить
оскаржуване рішення скасувати та
ухвалити нове про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Сторони, що були належним чином
повідомлені, в судове засідання на
апеляційний розгляд не з'явилися.
Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення клопотання,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.
Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю - доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги
та заперечень на неї, колегія суддів
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення, виходячи з
наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
посадовими особами Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку Товариства з обмеженою
відповідальністю «Комплектсервіс-2017»
з питань дотримання вимог податкового
законодавства в частині повноти
нарахування та сплати податку на
прибуток під час господарських
взаємовідносин з ТОВ «Бравіус» за
період з 05.02.2013 року по 30.09.2013 року.

За результатами перевірки складено Акт
від 18.11.2013 року №2330/26-58-22-08-11/38578491, в
якому зафіксовано порушення позивачем
п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України при здійсненні господарських
операцій з ТОВ «Бравіус», в результаті
чого занижено податок на додану
вартість у розмірі 411 413,83 грн., в тому
числі: за квітень 2013 року на суму 96 080,96
грн., за травень 2013 року на суму 145 749,20
грн., за червень 2013 року на 101 271, 60 грн.,
за липень 2013 на 68 312,13 грн.

Висновок податкового органу
ґрунтується на використаному під час
аналізу господарських правовідносин
позивача з ТОВ «Бравіус» протоколі
допиту свідка ОСОБА_4 у кримінальному
провадженні від 21.11.2012 року № 0000011.

03.12.2013 року відповідачем на підставі
акта перевірки прийнято оскаржуване
податкове повідомлення - рішення
№, яким позивачу збільшено
грошове зобов'язання з податку на
додану вартість на 514267,29 грн., в тому
числі, 411413,83 грн. за основним платежем
та 102853,46 грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами).

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з
правомірності віднесення позивачем до
податкового кредиту за квітень-липень
2013 року сплачених у складі вартості
придбаних у ТОВ «Бравіус»
товарів/послуг сум податку на додану
вартість.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів не може не
погодитися враховуючи наступні
обставини справи.

Згідно із п. 198.1 статті 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно із п. 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Згідно із п. 201.7 статті 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
виписується на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс).

Відповідно до п. 201.10 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Правові наслідки у вигляді виникнення
права платника податку на формування
витрат та податкового кредиту з ПДВ
наступають лише у разі реального
(фактичного) вчинення господарських
операцій з придбання
товарів/робіт/послуг, що пов'язані з
рухом активів, зміною зобов'язань чи
власного капіталу платника, та
відповідають економічному змісту,
відображеному в укладених платником
податку договорах, а не лише оформлення
відповідних документів або рух
грошових коштів на рахунках платників
податку.

При цьому, для формування податкового
кредиту мають значення податкові
накладні та інші первинні документи,
які, виходячи з наведеного, видаються
на підтвердження реально вчиненої
операції. Однак, наявність податкових
накладних є необхідною, але не
безумовною підставою для отримання
платником податку права на податковий
кредит з податку на додану вартість.

Отже, наявність законодавчо визначених
обставин для формування податкового
кредиту та валових витрат, зокрема
податкових накладних, виписаних
платником податку, є обов'язковою, для
визнання правомірності формування
таких за умови, якщо відомості в таких
документах відповідають дійсності, і
якщо господарські операції мали
реальний характер та придбані товари
(роботи, послуги) використовувалися в
господарській діяльності платника
податку.

З матеріалів справи вбачається, що між
позивачем та ТОВ «Бравіус» укладено
договори постачання товарів
(будівельні матеріали, інструменти,
комплектуючі, електроприлади,
канцелярське приладдя) та надання
послуг (субпідрядні роботи з монтажних
послуг, пусконалагоджувальні роботи).

Як встановлено судом першої інстанції,
факт виконання поставки та надання
послуг позивачу за зазначеним
зобов'язанням та оплати їх вартості
підтверджується документально;
господарські операції належним чином
відображено у бухгалтерському і
податковому обліку позивача та його
податковій звітності; право на
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість
підтверджується податковими
накладними. Податкові накладні за
своєю формою та змістом відповідають
вимогам ст. 201 Податкового кодексу
України, містять всі необхідні
реквізити.

Доказами господарської операції є
первинні документи, які складалися
відповідно до вимог діючого
законодавства, зокрема: податкові та
видаткові накладні, рахунки-фактури,
акти здачі-прийняття робіт (надання
послуг), акти надання послуг.

В рахунок оплати поставок та надання
послуг на виконання вищезазначених
зобов'язань позивач в безготівковій
формі здійснив перерахування грошових
коштів, що підтверджується
відповідними банківськими виписками.

Позивачем надано належні докази щодо
транспортування товару та документи
щодо підтвердження факту отримання
товару та його оприбуткування.

Позивачем надано докази використання
придбаного товару у подальшій
господарській діяльності. Зокрема,
придбані у ТОВ «Бравіус» товари у
подальшому були реалізовані третім
особам: ТОВ «Метал України», ТОВ
«Укрбудкомплект», ТОВ «Ролла
Електронік», ТОВ «СВ-Принт», ТОВ
«Київпрофметал», ПП «Аміра-Канц», ТОВ
«Графентех», ПП «Сітес», ТОВ
«Термоконт-Т», СП ТОВ «Інфоком», ТОВ
«Будівельно-монтажне управління 77» та
надавалися послуги з проведення
монтажних робіт ЗАТ «Реланж», ТОВ
«Геоцентр-Сервіс», ПП «БВК-Сервіс» , що
підтверджується видатковими та
податковими накладними,
рахунками-фактурами, актами виконаних
робіт.

Таким чином, позивачем надано первинні
документи, які підтверджують факт
здійснення господарських операцій з
метою подальшого використання у
власній господарській діяльності.

Також, судом першої інстанції
встановлено, що на час здійснення
господарських операцій з позивачем,
ТОВ «Бравіус» було правоздатною та
дієздатною юридичною особою, створеною
та зареєстрованою у відповідності до
чинного законодавства України, доказів
того, що позивач знав або міг знати про
недостовірність відомостей Єдиного
державного реєстру Юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців щодо
вказаних юридичних осіб суду не дано.

Відповідачем не надано будь-яких
доводів та не подано жодних доказів,
які б ставили під сумнів реальність
виконання вказаних операцій,
невідповідність цих операцій дійсному
економічному змісту, або засвідчили б
наявність інших обставин, що
підтверджують недобросовісність
позивача як платника податків, не
надано доказів на підтвердження
доводів щодо відсутності у контрагента
позивача можливостей (технічних,
матеріальних, людських ресурсів) на
виконання зобов'язань за укладеним
договором.

Зазначене свідчить, що відповідачем не
проводилася перевірка щодо реальності
здійснених господарських операцій, а
лише використовувалася наявна
інформація в матеріалах акта
неможливості проведення зустрічної
звірки контрагента позивача.

Колегія суддів погоджується з позицією
суду першої інстанції щодо відхилення
як належного доказу вироку
Шевченківського районного суду міста
Києва від 24.09.2013 в кримінальній справі
№761/22932/13-к, оскільки з вказаного
судового рішення не вбачається, що в
межах даної справи досліджувалась
дійсність угод, укладених між
позивачем та його контрагентом.

Отже, висновки суду першої інстанції
щодо правомірності віднесення
позивачем до складу податкового
кредиту суми сплаченого податку на
додану вартість у складі ціни
придбаних товарів та отриманих послуг
за податковими накладними, отриманими
від контрагента, та включення
відповідних витрат до складу валових
витрат підприємства є обґрунтованими.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до переконання, що висновки
суду першої інстанції є
обґрунтованими, а доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду
першої інстанції.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
на підставі повно і всебічно з'ясованих
обставин в справі, підтверджених
доказами, колегія суддів апеляційної
інстанції підстав для його скасування
не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у м. Києві - залишити без задоволення, а
постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
13 червня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий-суддя І.О.Грибан

Суддя
О.О.Беспалов

Суддя
А.Б.Парінов

Повний текст виготовлено - 15.09.2014 р.

.

Головуючий суддя
Грибан І.О.

Судді:
Беспалов О.О.

Парінов А.Б.