Справа № 819/1640/14-а
Суддя: Чепенюк О.В.
Дата ухвалення: 2014-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/1640/14-a

"27" серпня 2014 р.
м. Тернопіль

Тернопільський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Чепенюк О.В.,

при секретарі судового засідання
Калиняк О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представників відповідачів Ділай О.І.,
Яцків І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Тернополі
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до відділу Держземагентства у
Теребовлянському районі, Головного
управління Держземагентства у
Тернопільській області, управління
Пенсійного фонду України у
Теребовлянському районі
Тернопільської області про визнання
дій протиправними та зобов'язання
вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
адміністративним позовом до відділу
Держземагентства у Теребовлянському
районі (відповідач 1), треті особи, які
не заявляють самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідача
Головне управління Держземагентства у
Тернопільській області, управління
Пенсійного фонду України у
Теребовлянському районі
Тернопільської області, у якому просив:

- визнати дії відділу Держземагентства
у Теребовлянському районі
протиправними;

- визнати стаж державної служби строком
8 років 4 місяці 3 дні;

- зобов'язати відділ Держземагентства у
Теребовлянському районі зарахувати
стаж державної служби 8 років 4 місяці 3
дні;

- зобов'язати відділ бухгалтерського
обліку Головного управління
Держземагентства у Тернопільській
області провести донарахування
заробітної плати з виплатою втрат
частини доходів, компенсацій
заробітної плати за період з 03 грудня
2007 року;

- зобов'язати управління Пенсійного
фонду України у Теребовлянському
районі Тернопільської області
провести обрахунок та зарахувати
страховий стаж з внесенням відомостей
у систему персоніфікованого обліку
відомостей про застрахованих осіб
Державного реєстру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Ухвалою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 19 серпня 2014
року залучено до участі у справі
належних відповідачів Головне
управління Держземагентства у
Тернопільській області (ГУ
Держземагентства у Тернопільській
області, відповідач 2), управління
Пенсійного фонду України у
Теребовлянському районі
Тернопільської області (УПФУ у
Теребовлянському районі, відповідач 3),
змінивши їх процесуальний статус з
третіх осіб.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивач протягом своєї трудової
діяльності працював у державних
структурах, зокрема, у прокуратурі
Гусятинського району Тернопільської
області, відділі Держземагентства у
Теребовлянському районі. Вважає, що за
останнім місцем роботи йому
неправомірно не зараховано до стажу
державної служби період навчання у
Чернівецькому національному
університеті імені Юрія Федьковича з 01
вересня 1998 року по 30 червня 2003 року,
військова служба з 02 серпня 2000 року по 20
червня 2003 року та робота в
Тернопільській обласній державній
лабораторії ветеринарної медицини з 01
березня 2005 року по 21 жовтня 2005 року. При
цьому позивач посилається на положення
Законів України «Про пенсійне
забезпечення», «Про загальний
військовий обов'язок і військову
службу», «Про ветеринарну медицину»,
«Про правонаступництво України» та
Порядок обчислення стажу державної
служби, затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 03
травня 1994 року.

У судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав з підстав, наведених
у позовній заяві, просив позовні вимоги
задовольнити.

Представник відповідача 1 у судовому
засіданні позовні вимоги не визнала та
зазначила, що стаж державної служби
ОСОБА_1 обчислювався відповідно до
вимог Порядку обчислення стажу
державної служби, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 03 травня 1994 року, яким не
передбачено включення до стажу
державної служби періоду навчання у
вищому навчальному закладі, час
навчання зараховується лише до
загального стажу. Також позивач не
проходив військову службу, а лише
військову підготовку за програмою
підготовки офіцерів запасу (про що
свідчать записи військового квитка),
яка не відноситься до військової
служби в розумінні статті 2 Закону
України «Про військовий обов'язок та
військову службу», а тому й не
зараховується до стажу державної
служби. Такі ж роз'яснення з даного
питання надавались на запит
відповідача 1 Управлінням державної
служби Головного управління державної
служби у Тернопільській області. Крім
того, не передбачає чинне
законодавство зарахування до стажу
державної служби і роботу в
лабораторіях ветеринарної медицини.
Відтак, представник відділу
Держземагентства у Теребовлянському
районі вважає вимоги безпідставними та
просила відмовити в позові.

Представник відповідача 2 у судовому
засіданні позовні вимоги не визнала з
підстав, викладених у письмових
поясненнях від 19 серпня 2014 року.
Додатково зазначила, що відповідно до
статті 17 Закону України «Про державну
службу» громадяни України, які вперше
зараховуються на державну службу,
приймають Присягу державного
службовця, позивач прийняв Присягу
державного службовця 03 грудня 2007 року,
тобто після періоду роботи у
Тернопільській облдержлабораторії
ветмедицини, тобто на час роботи в цій
установі до категорії державних
службовців не відносився. Представник
ГУ Держземагентства у Тернопільській
області просила у задоволенні
адміністративного позову відмовити.

Представник УПФУ в Теребовлянському
районі у судовому засіданні 19 серпня 2014
року позовні вимоги не визнала з
підстав, наведених у запереченні проти
позову від 12 серпня 2014 року, вказала, що
ОСОБА_1 не є пенсіонером, до відповідача
3 не звертався, а тому будь-які вимоги
щодо перерахування страхового стажу є
передчасними. В подальшому представник
відповідача 3 у судове засідання не
прибула, проте УПФУ в Теребовлянському
районі подало клопотання про розгляд
справи за відсутності його
представника. Враховуючи положення
статей 122, 128 Кодексу адміністративного
судочинства України (КАС України),
розгляд справи продовжено за
відсутності представника відповідача
3.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши письмові
докази, суд приходить до висновку, що в
задоволенні адміністративного позову
слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 наказом по
Чернівецькому національному
університеті імені Юрія Федьковича від
28 вересня 1998 року № 290-СТ був
зарахований студентом першого курсу
юридичного факультету, спеціальність
«Правознавство» заочної форми
навчання. Наказом по університету від 22
лютого 1999 року № 66-СТ позивач був
переведений з 18 лютого 1999 року на денну
форму навчання цього ж факультету.
Наказом по університету від 02 серпня 2000
року № 234-СТ студента ОСОБА_1 зараховано
для навчання на кафедрі військової
підготовки за програмою підготовки
офіцерів запасу, 25 липня 2002 року ОСОБА_1
склав державний іспит з військової
підготовки, а з 30 червня 2003 року
відрахований з університету у зв'язку з
закінченням навчання. Такі відомості
щодо позивача підтверджуються листом
Чернівецького національного
університету імені Юрія Федьковича від
24 квітня 2013 року № 38-40/1398 (а. с. 52), а також
військовим квитком серії НОМЕР_1 (а. с.
16). Після проходження підготовки на
військовій кафедрі позивач не
призивався на строкову військову
службу, про що внесено відповідний
запис до військового квитка ОСОБА_1 (а.
с. 61).

Відповідно до трудової книжки,
оригінал якої оглянуто у судовому
засіданні, а копія долучена до
матеріалів справи, ОСОБА_1 у період з 22
січня 2004 року по 02 серпня 2004 року
працював в органах прокуратури
Тернопільської області, у період з 01
березня 2005 року по 21 жовтня 2005 року
обіймав посаду провідного
юрисконсульта Тернопільської
облдержлабораторії ветмедицини. З 03
грудня 2007 року по 18 липня 2014 року
позивач працював на посаді головного
спеціаліста юрисконсульта управління
земельних ресурсів у Теребовлянському
районі, реорганізованого в подальшому
у відділ Держземагентства у
Теребовлянському районі, 03 грудня 2007
року прийняв Присягу державного
службовця (а. с. 13-15).

Як вбачається з довідки відділу
Держземагентства у Теребовлянському
районі № 1163/02/5 від 22 серпня 2014 року стаж
державної служби ОСОБА_1 на час
звільнення з роботи складав 7 років 1
місяць 27 днів, до якого зараховано 6
місяців 11 днів - роботу (службу) на
посадах в органах прокуратури та 6
років 7 місяців 16 днів - роботу в
органах земельних ресурсів (а. с. 46).

До спірних правовідносин суд
застосовує такі правові норми.

Порядок обчислення стажу державної
служби затверджений постановою
Кабінету Міністрів України № 283 від 03
травня 1994 року (далі - Порядок № 283).
Даний Порядок визначає посади і органи,
час роботи в яких зараховується до
стажу державної служби. В даному
переліку посад та періодів, робота
(служба) на яких зараховуються до стажу
державної служби (пункти 2, 3 Порядку),
відсутня вказівка про зарахування часу
навчання у вищому навчальному закладі
за заочною чи денною формами навчання
до стажу державної служби.

Відтак, вимога позивача про
зарахування часу навчання у
Чернівецькому національному
університеті імені Юрія Федьковича з 01
вересня 1998 року по 30 червня 2003 року до
стажу державної служби є
безпідставною.

Щодо зарахування до стажу державної
служби часу навчання на кафедрі
військової підготовки Чернівецького
національному університеті імені Юрія
Федьковича за програмою підготовки
офіцерів запасу, то суд враховує таке.

Відповідно до абзацу п'ятого пункту 3
Порядку № 283 до стажу державної служби
включається час військової служби у
Збройних Силах та інших військових
формуваннях.

Статтею 2 Закону України «Про
військовий обов'язок і військову
службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII
визначено, що військова служба є
державною службою особливого
характеру, яка полягає у професійній
діяльності придатних до неї за станом
здоров'я і віком громадян України,
пов'язаній із захистом Вітчизни. Час
проходження військової служби
зараховується громадянам України до їх
страхового стажу, стажу роботи, стажу
роботи за спеціальністю, а також до
стажу державної служби. Видом
військової служби, серед іншого, є
військова служба (навчання) курсантів
вищих військових навчальних закладів,
а також вищих навчальних закладів, які
мають у своєму складі військові
інститути, факультети військової
підготовки, кафедри військової
підготовки, відділення військової
підготовки.

Згідно з частиною першою статті 11
Закону України «Про військовий
обов'язок і військову службу»
військова підготовка громадян України
за програмою підготовки офіцерів
запасу проводиться у вищих військових
навчальних закладах та у військових
навчальних підрозділах вищих
навчальних закладів.

Військову підготовку за програмою
підготовки офіцерів запасу на
добровільних засадах проходять
студенти вищих навчальних закладів III
або IV рівня акредитації з денною формою
навчання, придатні до військової
служби за станом здоров'я та
морально-діловими якостями. Військова
підготовка за програмою підготовки
офіцерів запасу включається до
навчальних планів вищого навчального
закладу як окрема навчальна
дисципліна. Програми військової
підготовки розробляються згідно з
вимогами кваліфікаційних
характеристик офіцерів запасу за
відповідною військово-обліковою
спеціальністю (частина друга статті 11
Закону).

Тобто закон розрізняє категорії
«військової підготовки громадян
України за програмою підготовки
офіцерів запасу у вищих військових
навчальних закладах та у військових
навчальних підрозділах вищих
навчальних закладів» та «військової
підготовки за програмою підготовки
офіцерів запасу на добровільних
засадах студентів вищих навчальних
закладів III або IV рівня акредитації з
денною формою навчання».

Крім того, суд звертає увагу на те, що
відповідно до статті 2 Закону України
«Про військовий обов'язок і військову
службу» видом військової служби є
військова служба (навчання) саме
курсантів, а не студентів. Закон
України «Про вищу освіту» від 17 січня
2002 року № 2984-III розмежовує поняття
студент та курсант. Так, відповідно до
статті 53 даного Закону студент (слухач)
- це особа, яка в установленому порядку
зарахована до вищого навчального
закладу і навчається за денною (очною),
вечірньою або заочною, дистанційною
формами навчання з метою здобуття
певних освітнього та
освітньо-кваліфікаційного рівнів;
курсант - особа, яка в установленому
порядку зарахована до військового
вищого навчального закладу і
навчається з метою здобуття певних
освітнього та
освітньо-кваліфікаційного рівнів.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_1 проходив військову підготовку
при Чернівецькому національному
університеті імені Юрія Федьковича за
військово-обліковою спеціальністю 021000
«Бойове застосування механізованих
підрозділів, частин і з'єднань» (а. с. 16),
проходження такої військової
підготовки студентом ОСОБА_1 у вищому
навчальному закладі IV рівня
акредитації з денною формою навчання
за програмою підготовки офіцерів
запасу є отриманням ним військової
освіти, а не проходженням військової
служби у Збройних Силах України, тому
правових підстав для включення до
стажу державної служби періоду
проходження позивачем підготовки на
військовій кафедрі Чернівецького
національного університету імені Юрія
Федьковича не вбачається.

Зазначена позиція викладена також в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 04 червня 2013 року №
К/9991/177572/11.

Щодо зарахування до стажу державної
служби періоду роботи юрисконсультом у
Тернопільській облдержлабораторії
ветмедицини, то суд бере до уваги
наступне.

Відповідно до визначень, наведених у
статті 2 Закону України «Про
ветеринарну медицину» від 25 червня 1992
року № 2498-XII, лабораторія ветеринарної
медицини - це належним чином обладнана
та акредитована Національною агенцією
з акредитації або відповідним органом
з акредитації іноземної країни
лабораторія, укомплектована
спеціально підготовленим персоналом,
компетентним здійснювати відповідні
технічні процедури, та очолювана
лікарем ветеринарної медицини.

Відповідно до Положення про обласну
державну лабораторію ветеринарної
медицини, затвердженого Державним
департаментом ветеринарної медицини
від 17 червня 2003 року № 47, яке діяло в 2005
році (період, коли позивач працював в
Тернопільській облдержлабораторії
ветмедицини), обласна державна
лабораторія ветеринарної медицини
(далі - лабораторія) створена
відповідно до Закону України «Про
ветеринарну медицину» і
підпорядковується Управлінню
ветеринарної медицини в області;
лабораторія є державною установою
ветеринарної медицини з питань
лабораторної діагностики хвороб
тварин, оцінки якості та безпеки
продукції тваринного, а на ринках і
рослинного походження, у тому числі
сировини, продуктів та харчових
продуктів, кормів тваринного і
рослинного походження, кормових
добавок, а також організації
ветеринарної лабораторної справи в
області. Ні діюча протягом 2005 року
редакція Закону України «Про
ветеринарну медицину», ні дане
Положення не передбачали поширення на
її працівників дії Закону України «Про
державну службу».

Чинна на даний час редакція Закону
України «Про ветеринарну медицину»,
зокрема, стаття 7, передбачає поширення
дії Закону України «Про державну
службу» лише на начальників
регіональних служб та їх заступників,
вказуючи, що начальники територіальних
органів Автономної Республіки Крим,
областей, міст Києва та Севастополя,
міст, районів та регіональних служб, їх
заступники одночасно є за посадою
відповідно головними державними
інспекторами ветеринарної медицини та
заступниками головних державних
інспекторів ветеринарної медицини
зазначених регіонів, а державні лікарі
ветеринарної медицини державної
служби ветеринарної медицини та
регіональних служб одночасно є за
посадою відповідно державними
інспекторами ветеринарної медицини.

Відтак, суд погоджується з позицією
відповідачів про те, що період роботи
ОСОБА_1 з 01 березня 2005 року по 21 жовтня
2005 року провідним юрисконсультом
Тернопільської облдержлабораторії
ветмедицини не підлягає включенню до
стажу державної служби. До матеріалів
справи долучено також відповідь
Тернопільської регіональної державної
лабораторії ветеринарної медицини, яка
є правонаступником Тернопільської
облдержлабораторії ветмедицини, від 26
серпня 2014 року за № 146 про те, що у
період з 01 березня 2005 року по 21 жовтня
2005 року на працівників установи не
поширювалась дія Закону України «Про
державну службу» і на даний час не
поширюється (а. с. 59). Порядок обчислення
стажу державної служби, затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
№ 283 від 03 травня 1994 року, також не
містить такої посади в переліку посад,
робота (служба) на яких зараховуються
до стажу державної служби.

При цьому, суд не бере до уваги
посилання позивача як на підставу для
зарахування стажу роботи в обласній
державній лабораторії ветеринарної
медицини до стажу державної служби те,
що він в цьому випадку обіймав посаду
спеціаліста в апараті організацій,
створених на базі ліквідованих
міністерств, яким делеговані функції
управління майном організацій і
підприємств, заснованих на
загальнодержавній власності, що, на
думку позивача, випливає з аналізу
положень Законів України «Про
правонаступництво України», «Про
ветеринарну медицину» та постанов
Кабінету Міністрів України від 03
листопада 2000 року № 1648 «Про
реорганізацію Державного департаменту
ветеринарної медицини в урядовий орган
державного управління» та від 30 серпня
2007 року № 1075 «Питання Державного
департаменту ветеринарної медицини» у
зв'язку з їх безпідставністю. Діючі
положення законодавства, що наведені
вище, та норми, чинні в період
виникнення спірних правовідносин,
чітко передбачали структуру та
компетенцію обласних державних
лабораторій ветеринарної медицини та
не визначали статусу її працівників як
державних службовців.

Статтею 11 КАС України встановлено
принцип змагальності сторін,
відповідно до якого розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюються на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до статті 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи встановлені судом
обставини у справі, аналізуючи
наведені положення чинного
законодавства, суд приходить до
висновку, що відділ Держземагентства у
Теребовлянському районі довів
правомірність своїх дій, підстави для
зарахування ОСОБА_1 до стажу державної
служби інших періодів навчання та
роботи, ніж ті, що визначив відповідач 1
(довідка № 1163/02/5 від 22 серпня 2014 року)
відсутні, вимоги в цій частині до
задоволення не підлягають, а також не
вбачається підстав для задоволення
похідних вимог до ГУ Держземагентства
у Тернопільській області та УПФУ у
Теребовлянському районі про
донарахування заробітної плати та
перерахунок страхового стажу.

Таким чином, з наведених вище підстав в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
відділу Держземагентства у
Теребовлянському районі, ГУ
Держземагентства у Тернопільській
області, УПФУ у Теребовлянському
районі про визнання дій протиправними
та зобов'язання вчинити дії слід
відмовити.

Керуючись статтями 2, 11, 86, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до відділу
Держземагентства у Теребовлянському
районі, Головного управління
Держземагентства у Тернопільській
області, управління Пенсійного фонду
України у Теребовлянському районі
Тернопільської області про визнання
дій протиправними та зобов'язання
вчинити дії відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Тернопільський окружний
адміністративний суд. Апеляційна
скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України (оголошення
вступної та резолютивної частини
постанови), а також прийняття постанови
у письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У повному обсязі постанова виготовлена
01 вересня 2014 року.

Головуючий суддя
Чепенюк О.В.

копія вірна:

Суддя
Чепенюк
О.В.