Справа № 802/1668/13-а
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2014 року
м. Київ К/800/44971/13

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючої: суддів: Блажівської Н.Є.,
Сіроша М.В., Юрченко В.П.,розглянувши у
попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Вінницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Вінницької області Державної
податкової служби на постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 19 червня 2013
року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 6 серпня 2013 року

у справі № 802/1668/13-а

за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Форум-Будсервіс»

до Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Вінницької

області Державної
податкової служби

про визнання
протиправним та скасування
податкового

повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Форум-Будсервіс»
(надалі також - позивач, ТОВ
«Форум-Будсервіс») звернулось до суду
із адміністративним позовом до
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Вінницької
області Державної податкової служби
(надалі також - відповідач, ДПІ) про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від 11
березня № .

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 19 червня 2013
року адміністративний позов
задоволено повністю. Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення від 11 березня №
.

Ухвалою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 6 серпня 2013
року апеляційну скаргу Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Вінницької області
Державної податкової служби залишено
без задоволення, а постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 19 червня 2013
року - без змін.

Відповідач в касаційній скарзі,
вказуючи на допущені судами першої та
апеляційної інстанцій порушення вимог
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
спору, просить скасувати постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 19 червня 2013
року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 6 серпня 2013 року і прийняти нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
Вищий адміністративний суд України
звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, які не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Фактичною підставою прийняття
податкового повідомлення-рішення від 11
березня № (збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість в загальній сумі
568014,00 грн., з них: за основним платежем -
458 762,00 грн., за штрафними санкціями - 109
252,00 грн.), з приводу правомірності якого
виник спір, стали висновки відповідача,
викладені в акті перевірки від 20 лютого
2013 року №543/2202/36392919, про порушення
позивачем вимог підпунктів 7.4.1, 7.4.4
пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість»(надалі
також - Закон; тут і надалі - в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) та пунктів 198.2, 198.3, 198.6
статті 198, пункту 200.1 статті 200
Податкового кодексу України (надалі
також - ПК України; тут і надалі - в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин), в результаті
чого занижено суму податку на додану
вартість за травень 2010 року в сумі 12830,00
грн., за липень 2010 року в сумі
8100,00 грн., за серпень 2010 року в сумі 20000,00
грн., за вересень 2010 року в сумі
31667,00 грн., за грудень 2010 року в сумі
7531,00 грн., за квітень 2011 року в
сумі 17223 грн., за травень 2011 року в сумі
4537,00 грн., за липень 2011 року в сумі 7674,00
грн., за серпень 2011 року в сумі 9803,00 грн.,
за жовтень 2011 року в сумі 220402,00 грн., за
грудень 2011 року в сумі 83524 грн., за
червень 2012 року в сумі 35471 грн.

Вказані висновки відповідача
ґрунтуються на тому, що позивачем
безпідставно включено до складу
податкового кредиту суми податку на
додану вартість, що виникли за
результатами відображення в
податковому обліку господарських
операцій з TOB
«Будівельна компанія «МІГ», TOB
«Багатопрофільна фірма
«Універсал-Консалт», TOB «СРМ
«Зодчий», TOB «БК «Стандарт плюс», TOB
«Експедиційна компанія «Транссервіс»,
TOB «Будтек», TOB «Лайкс», TOB «Ліга Груп»,
ТОВ «Совертекс», ТОВ
«Респект-2000», які вчинені без мети
реального настання правових наслідків.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

За змістом підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 Закону не підлягають включенню
до складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно з підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті
7 зазначеного Закону датою виникнення
права платника податку на податковий
кредит вважається: дата здійснення
першої з подій: або дата списання
коштів з банківського рахунку платника
податку в оплату товарів (робіт,
послуг), дата виписки відповідного
рахунку (товарного чека) - в разі
розрахунків з використанням кредитних
дебетових карток або комерційних
чеків; або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг). При цьому, право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

За змістом пункту 198.3 статті 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України
визначено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З наведених законодавчих положень
випливає, що обов'язковою умовою
виникнення у платника права на
податковий кредит є реальне здійснення
операцій з придбання товарів (робіт,
послуг) з метою використання у
господарській діяльності, а також
оформлення зазначених операцій
необхідними документами первинного
обліку.

Задовольняючи позов, суди попередніх
інстанцій виходили із того, що
фінансово-господарські операції між
позивачем та його контрагентами
підтверджені належними доказами, що
містяться в матеріалах справи, при
цьому встановили наступні обставини
справи.

Фактичне здійснення господарських
операцій щодо ремонтно-оздоблювальних
робіт ТОВ «Будівельна компанія «МІГ» з
метою виконання умов договору від 5
квітня 2010 року №05/04 підтверджується
актом приймання виконаних будівельних
робіт, податковою накладною, актом
здачі-прийняття робіт, довідкою про
вартість виконаних робіт.

Щодо господарських операцій з ТОВ
«Багатопрофільна фірма
«Універсал-Консалт», судами
встановлено, що між зазначеним
суб'єктом господарювання та позивачем
укладено договір на виконання
будівельних робіт від 5 липня 2010 року
№05/07. Фактичне здійснення
господарських операцій на виконання
умов вказаного договору
підтверджується актом здачі-приймання
робіт та податковою накладною.

Також позивачем віднесено до складу
податкового кредиту суму податку на
додану вартість в зв'язку з виконанням
ТОВ «СРМП «Зодчий» підрядних
будівельних робіт, відповідно до
договору від 10 серпня 2010 року №10/08,
укладеного між позивачем та ТОВ «СРМП
«Зодчий». Виконання ТОВ «СРМП «Зодчий»
вказаних робіт підтверджується
первинними документами, а саме: актом
приймання виконаних будівельних робіт
№ 1056, актом здачі - прийняття робіт,
податковими накладними.

Крім того, як встановлено попередніми
судовими інстанціями, ТОВ
«Форум-Будсервіс» віднесено до складу
податкового кредиту суми податку на
додану вартість в зв'язку з виконанням
ТОВ «БК Стандарт-Плюс» підрядних
ремонтних робіт пташників № 9, №11 в с.
Городище-Пустоварівське,
Володарського району Київської
області, відповідно до договору від 1
вересня 2010 року, укладеного між
позивачем та ТОВ «БК Стандарт-Плюс». На
підтвердження виконання вказаних
робіт позивачем надано акти приймання
виконаних будівельних робіт,
податковими накладними.

Щодо віднесення позивачем до складу
податкового кредиту суми податку на
додану вартість в зв'язку з виконанням
ТОВ «БК Стандарт-Плюс» ремонтних робіт
офісного приміщення (вул. Грінченка 2/1),
що передбачено договором від 18 березня
2011 року №18/03, укладеним між позивачем
та ТОВ «БК Стандарт-Плюс». На
підтвердження виконання вказаних
робіт позивачем надано акти приймання
виконаних будівельних робіт, акт
здачі-прийняття робіт, податкові
накладні, розрахунки договірної ціни
на будівництво (ремонт) офісного
приміщення, локальний кошторисом.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, на підтвердження фактичного
надання послуг щодо оренди будівельних
машин та механізмів, що передбачено
умовами договору від 8 грудня 2010 року
№8/12/10, ТОВ «Експедиційна компанія
«Транссервіс» підтверджується актом
прийому-передачі машин та механізмів,
актом використаних будівельних машин
та механізмів, податковою накладною.

Згідно з встановленими попередніми
судовими інстанціями обставинами,
виконання ТОВ «Будтек» ремонтних
робіт по влаштуванню підвісних стель з
плит «Армстронг» по вул.
Грінченка 2/1, що передбачено договором
від 3 березня 2011 року
№03/03 підтверджується актом приймання
виконаних будівельних робіт,
податковими накладними, актом
здачі-прийняття робіт, довідкою про
вартість виконаних робіт.

Крім того, реальність господарських
операцій з придбанням
у ТОВ «Лайкс» будівельних
матеріалів в асортименті
підтверджується первинними
документами, рахунком, податковою
накладною, видатковою накладною.

На підтвердження реальності
господарських операцій з придбання
товарів у ТОВ «Ліга
Груп», позивачем надано податкову
накладну, видаткову накладну.

Правомірне віднесення до складу
податкового кредиту суми податку на
додану вартість внаслідок придбання
товарів у ТОВ «Совертекс» відповідно
до рахунків підтверджується
податковими та видатковими накладними.

Реальність фінансово-господарських
операцій по реконструкції навчального
корпусу №1, №2, №3, №5 та капітальному
ремонту території Вінницького
національного аграрного університету
робіт і по капітальному ремонту
нежитлової будівля по вул. Пирогова, 3, 1,
3-ий поверхи (навчальний
корпус №5 ВНАУ) між позивачем та ТОВ
«Респект-2000», підтверджується
договорами, податковими накладними,
актами приймання виконаних
будівельних робіт за жовтень; актами
здачі-прийняття робіт, актами
прийому-передачі матеріалів; актами
використаних матеріалів, довідками про
вартість виконаних будівельних робіт
та витрати за жовтень 2011 року (форма
№КБ-3); розрахунками договірної ціни,

Крім того, як встановлено судами
попередніх інстанцій, позивачем
правомірно віднесено до складу
податкового кредиту суми податку на
додану вартість в зв'язку з виконанням
ТОВ «СВН Антарекс» ремонтних робіт по
вибірковому капітальному ремонту
навчального корпусу №2 ВНАУ,
відповідно до договору від 1 червня 2012
року №01/06, реальне здійснення яких
підтверджується актом приймання
виконаних будівельних робіт,
податковими накладними, актом
здачі-прийняття робіт, актом надання
послуг, довідкою про вартість
виконаних робіт за червень 2012 року та
рахунком на оплату.

За отримані товари та послуги,
відповідно до укладених договорів,
позивачем проведено розрахунки з
контрагентами. Тобто, відбулись
реальні зміни майнового стану
позивача, як платника податків, що, крім
іншого, підтверджується виписками по
рахункам.

Також в ході судового розгляду справи,
попередніми судовими інстанціями
встановлено, що придбані позивачем
будівельні матеріали та будівельні
(субпідрядні) роботи в постачальників
TOB «Будівельна компанія «МІГ», TOB
«Багатопрофільна фірма
«Універсал-Консалт», TOB «СРМ «Зодчий»,
TOB «БК «Стандарт плюс»,
TOB «Експедиційна компанія
«Транссервіс», TOB «Будтек», TOB «Лайкс»,
TOB «Ліга Груп», ТОВ «Совертекс», ТОВ
«Респект-2000» були використані
позивачем у власній господарській
діяльності на виконання укладених
договорів підряду, в яких підрядник -
TOB «Форум-Будсервіс» виконувало
роботи з капітального ремонту,
ремонтно-оздоблювальні роботи, роботи
з реконструкції тощо, на підставі
договорів, укладених з Вінницьким
національним аграрним університетом,
ТOB «ГлобалЛоджик Україна»,
TOB СП «Володар», ЗАТ «Трикотажна
фабрика «Роза».

На підставі наведених вище доказів, які
містяться в матеріалах справи, що були
досліджені судами попередніх
інстанцій та оцінка яким надана з
дотриманням положень статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суди зробили правильний
висновок про документальне
підтвердження факту реального
здійснення господарських операцій між
позивачем та його контрагентами.

Щодо доводів відповідача, наведених в
касаційні скарзі, Вищий
адміністративний суд України звертає
увагу на те, що оскільки транспортною
документацією підтверджується
операція з надання послуг з
перевезення вантажів, а не факт
придбання товару, то за наявності
документів, що підтверджують фактичне
отримання товару і його використання у
власній господарській діяльності,
неподання такого документа, як
товарно-транспортна накладна, не може
бути єдиною підставою для невизнання
витрат з придбання
товарно-матеріальних цінностей.

Крім того, слід зазначити, що сама собою
наявність або відсутність окремих
документів, а так само помилки у їх
оформленні не є підставою для
висновків про відсутність
господарської операції, якщо з інших
даних вбачається, що фактичний рух
активів або зміни у власному капіталі
чи зобов'язаннях платника податків у
зв'язку з його господарською
діяльністю мали місце.

Доводи відповідача про відсутність у
спірних постачальників задекларованих
основних засобів,
матеріально-технічної бази, персоналу
самі по собі не є доказом безтоварності
господарських операцій за участю цих
постачальників; ці доводи є оцінкою
контрагентів, за дії та поведінку якого
позивач не може нести
відповідальність. Крім того, у
комерційній діяльності виконання
поставок товарів, робіт, послуг не
завжди вимагає наявності власних
основних та транспортних засобів,
значної кількості персоналу; звичаями
ділового обороту встановлені й інші
можливості залучення матеріальних
ресурсів без реєстрації в
уповноважених органах (як-от - на умовах
оренди, найму за цивільними договорами
тощо).

Також слід зазначити, що невиконання
контрагентом своїх обов'язків перед
бюджетом не може бути підставою для
неможливості формування податкового
кредиту на підставі господарських
операцій інших суб'єктів
господарювання, оскільки відповідно до
статті 61 Конституції України юридична
відповідальність особи має
індивідуальний характер, а тому до
відповідальності може бути
притягнутий лише порушник, яким у
даному випадку позивач не є.

За таких обставин, суди попередніх
інстанцій, дійшли правильного висновку
про недоведеність відповідачем факту
допущення порушень податкової
дисципліни позивачем.

Вищий адміністративний суд України
акцентує увагу на тому, що відповідно
до частини 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою
Європейського суду з прав людини. Так, у
пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у
справі «Компанія «Вестберґа таксі
Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд
визначив, що «…адміністративні суди,
які розглядають скарги заявників
стосовно рішень податкового
управління, мають повну юрисдикцію у
цих справах та повноваження скасувати
оскаржені рішення. Справи мають бути
розглянуті на підставі поданих
доказів, а довести наявність підстав,
передбачених відповідними законами,
для призначення податкових штрафів має
саме податкове управління.».

В той же час, відповідачем під час
розгляду адміністративної справи не
наведено об'єктивних доводів щодо
наявності в діях позивача ознак
неправомірності чи недотримання
принципу належної обачності при виборі
контрагентів, як і не доведено
правомірності оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

Доводи касаційної скарги висновків
судів першої та апеляційної інстанцій
не спростовують і не дають підстав для
висновку, що судами при розгляді справи
неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права. Таким
чином, ухвалені по справі рішення є
законними і обґрунтованими, а
зазначена в касаційній скарзі позиція
відповідача не знаходить свого
підтвердження за матеріалами справи та
не ґрунтується на положеннях чинного
законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

За таких обставин, суд, перевіривши у
межах касаційної скарги правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно відхилити, а рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
слід залишити без змін.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

У Х В А Л И В

Касаційну скаргу Вінницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Вінницької області Державної
податкової служби відхилити, а
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 19 червня 2013
року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 6 серпня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копій
особам, що беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуюча:
Н. Є. Блажівська

Судді:
М.В. Сірош

В.П. Юрченко