Справа № 2а-13741/12/2670
Суддя: Моторний О.А.
Дата ухвалення: 2014-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2014 року
м. Київ К/800/48383/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Моторного О.А.

Суддів
Борисенко І.В.

Кошіля В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Оболонському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві

на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
02.04.2013

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 13.08.2013

у справі № 2а-13741/12/2670

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у
Оболонському районі м. Києва Державної
податкової служби

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
02.04.2013, яка залишена без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 13.08.2013,
адміністративний позов задоволено
повністю: визнано протиправними та
скасовано податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Оболонському
районі м. Києва Державної податкової
служби від 31.08.2012 № та № .

В касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального права, просить скасувати
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій та прийняти нове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що за результатами
проведеної податковим органом
фактичної перевірки позивача з питань
дотримання ним законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами),
складено акт № 5/17-209- від 10.05.2012, в
якому встановлено порушення позивачем:
пп. 51.1 ст. 51, п. 176.2 ст. 176 Податкового
кодексу України, п. 4 Указу Президента
України "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва", що
полягає в неутриманні та несплаті до
бюджету податку з доходів найманих
працівників та неподанні позивачем, як
податковим агентом, податкового
розрахунку сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податків, а також, сум нарахованого та
утриманого з них податку органу
державної податкової служби за місцем
свого обліку, пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168
Податкового Кодексу України, що
призвело до ненадходження до бюджету
сум податку з доходів фізичних осіб у
розмірі 9 975,00 грн.

На підставі зазначеного акта
перевірки, відповідачем 23.05.2012 були
прийняті податкові
повідомлення-рішення № та
№, які були переглянуті в
результаті адміністративного
оскарження.

За наслідками адміністративного
оскарження вказаних податкових
повідомлень-рішень та їх часткової
зміни/скасування, відповідачем
прийнято повідомлення-рішення від
31.08.2012 №, яким збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
"єдиний податок фізичних осіб" на суму
974,00 грн., та № , яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб в
розмірі 12 361,75 грн., в тому числі 9 975,00
грн. - за основним платежем, 2 386,00 грн. -
за штрафними санкціями.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій виходили з
наступного, з чим погоджується суд
касаційної інстанції.

Як вірно зазначено судами, визначені
податковим органом позивачу грошові
зобов'язання нараховані за період з
20.11.2010 по 07.03.2012, отже, спірні відносини
підлягають правовому регулюванню
Законом України "Про податок з доходів
фізичних осіб" - до 01.01.2011 та Податковим
кодексом України, починаючи з вказаної
дати.

Відповідно до пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб», об'єктом оподаткування
резидента податком з доходів фізичних
осіб є загальний місячний
оподатковуваний дохід, який відповідно
до пп. 4.2.1 п. 4.2 ст. 4 цього ж Закону
включає доходи у вигляді заробітної
плати, інші виплати та винагороди,
нараховані (виплачені) платнику
податку відповідно до умов трудового
або цивільно-правового договору.

Згідно із п. 163.1 ст. 163 Податкового
кодексу України, об'єктом
оподаткування податком на доходи
фізичних осіб резидента є: загальний
місячний (річний) оподатковуваний
дохід; доходи з джерела їх походження в
Україні, які остаточно оподатковуються
під час їх нарахування (виплати,
надання); іноземні доходи - доходи
(прибуток), отримані з джерел за межами
України.

Пунктами 17.1 та 17.2 статті 17 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» визначено, що особою,
відповідальною за нарахування,
утримання та сплату (перерахування) до
бюджету податку з доходів у вигляді
заробітної плати, є працедавець
(самозайнята особа), який виплачує такі
доходи на користь платника податку
(такої самозайнятої особи).

Особою, відповідальною за нарахування,
утримання та сплату (перерахування) до
бюджету оподатковуваних доходів з
джерелом їх походження з України є
податковий агент (пп. "а" п. 17.2 ст. 17
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб»).

Згідно із пп. 14.1.180 п. 14. ст. 14
Податкового кодексу України,
податковим агентом щодо податку на
доходи фізичних осіб є юридична особа
(її філія, відділення, інший
відокремлений підрозділ), самозайнята
особа, представництво нерезидента -
юридичної особи, які незалежно від
організаційно-правового статусу та
способу оподаткування іншими
податками та/або форми нарахування
(виплати, надання) доходу (у грошовій
або негрошовій формі) зобов'язані
нараховувати, утримувати та сплачувати
податок, передбачений розділом IV цього
Кодексу, до бюджету від імені та за
рахунок фізичної особи з доходів, що
виплачуються такій особі, вести
податковий облік, подавати податкову
звітність податковим органам та нести
відповідальність за порушення його
норм в порядку, передбаченому статтею 18
та розділом IV цього Кодексу.

Аналогічне закріплено п. 1.15 ст. 1 Закону
України "Про податок з доходів фізичних
осіб".

Аналізуючи вказані норми, судами вірно
зазначено про те, що фізична особа -
підприємець, яка наймає за трудовим чи
цивільно-правовим договором
працівників набуває статусу
податкового агента.

Згідно з п. 19.2 ст. 19 Закону України "Про
податок з доходів фізичних осіб" особи,
які відповідно до цього Закону мають
статус податкових агентів зобов'язані,
зокрема, своєчасно та повністю
нараховувати, утримувати та сплачувати
(перераховувати) до бюджету податок з
доходу, який виплачується на користь
платника податку та оподатковується до
або під час такої виплати та за її
рахунок, надавати у строки, встановлені
законом для податкового кварталу, якщо
інше не визначено нормами цього Закону,
податковий розрахунок сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, а також сум
утриманого з них податку податковому
органу за місцем свого розташування. У
разі коли зазначена особа протягом
звітного кварталу не виплачує такі
доходи або виплачує доходи не всім
платникам податку, зазначена звітність
не подається або подається стосовно
платників податку, які фактично
отримали такі доходи. Запровадження
інших форм звітності із зазначених
питань не припускається.

Аналогічні обов'язки визначені
податковим агентам пп. пп. "а", "б" п. 176.2
ст. 176 ПК України.

Відповідно до пункту 164.2 ст. 164
Податкового кодексу України, до
загального місячного оподатковуваного
доходу платника податку включаються
доходи у вигляді заробітної плати,
нараховані (виплачені) платнику
податку відповідно до умов трудового
договору (контракту); суми винагород та
інших виплат, нарахованих (виплачених)
платнику податку відповідно до умов
цивільно-правового договору.

У відповідності із пп. 14.1.48 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України, заробітна
плата - це основна та додаткова
заробітна плата, інші заохочувальні та
компенсаційні виплати, які
виплачуються (надаються) платнику
податку у зв'язку з відносинами
трудового найму згідно із законом.

Отже, обов'язок нараховувати,
утримувати, та сплачувати податок з
доходів фізичних осіб, вести
податковий облік, подавати податкову
звітність податковими агентами
нерозривно пов'язаний із фактом
нарахування та виплати доходу, зокрема,
у вигляді заробітної плати, інших
виплат чи винагороди працівнику
відповідно до умов трудового або
цивільно-правового договору.

Положеннями абз. 1, 3 ст. 24 Кодексу
законів про працю України визначено, що
трудовий договір укладається, як
правило, в письмовій формі, крім
випадків передбачених цією статтею
Кодексу. Укладення трудового договору
оформляється наказом чи
розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу про
зарахування працівника на роботу. При
цьому трудовий договір вважається
укладеним і тоді, коли наказ чи
розпорядження не були видані, але
працівника фактично було допущено до
роботи (абз. 4 ст. 24 цього Кодексу).

Відповідно до норм абзацу 2 ст. 24
Кодексу законів про працю України, при
укладенні трудового договору
громадянин зобов'язаний подати паспорт
або інший документ, що посвідчує особу,
трудову книжку, а у випадках,
передбачених законодавством, також
документ про освіту (спеціальність,
кваліфікацію), про стан здоров'я та інші
документи.

Трудова книжка є основним документом
про трудову діяльність працівника (абз.
1 ст. 48 Кодексу законів про працю
України).

Як встановлено судами, в матеріалах
справи відсутні докази, які б свідчили
про фактичну роботу ОСОБА_3 разом з
громадянкою ОСОБА_4 на посаді
менеджерів-консультантів під
керівництвом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, зокрема,
записів в трудових книжках, договориів
про надання будь-яких
цивільно-правових послуг.

Також, слід зазначити, що матеріали
справи не містять жодних доказів
притягнення позивача до кримінальної
чи адміністративної відповідальності
за порушення трудового чи
кримінального законодавства, що
пов'язані із відносинами останнього з
ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Натомість, в матеріалах справи наявні
відповіді Печерського РУ ГУ МВС
України в м. Києві на запити суду першої
інстанції, з яких вбачається, що на
етапі досудового розслідування в
управлінні перебуває заява позивача
відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за ознаками
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 190 Кримінального
кодексу України (шахрайство).

За наведених обставин, колегія суддів
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій про
відсутність у податкового органу
підстав для прийняття спірних
податкових повідомлень-рішень від
31.08.2012 № та № .

Доводи, наведені скаржником в
касаційній скарзі, викладеного не
спростовують, а тому колегією суддів
відхиляються.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку, що судами першої та
апеляційної інстанцій належним чином
з'ясовані обставини справи та дано їм
відповідну правову оцінку. Порушень
норм матеріального чи процесуального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішень судів не
встановлено.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Оболонському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві відхилити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 02.04.2013 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 13.08.2013
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, установленому статтями 237, 238,
239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя: (підпис) О.А.
МоторнийСудді(підпис) І.В. Борисенко
(підпис) В.В. Кошіль