Справа № 511/1117/13-а
Суддя: Милосердний М.М.
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

09 вересня 2014 р.м.ОдесаСправа № 511/1117/13-а

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції:
Гринчак С.І.

Судова колегія Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого - Милосердного М.М.,

суддів - Бітова А.І. та Ступакової
І.Г.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Роздільнянського районного суду
Одеської області від 25 вересня 2013 року
по справі за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Роздільнянської міської ради
Одеської області про визнання нечинним
рішення та зобов'язання вчинити певні
дії та прийняти певне рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Роздільнянської міської ради Одеської
області про визнання нечинним рішення
№ 1033-УІ від 27 березня 2013 року, щодо
відмови у надані дозволу на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки для експлуатації та
обслуговування адміністративної
будівлі, площею 147,88 кв.м, у власність,
яка розташована за адресою АДРЕСА_1, на
території Роздільнянської міської
ради Одеської області; зобов'язання
надати дозвіл на складання проекту
відведення земельної ділянки для
експлуатації та обслуговування
адміністративної будівлі, площею 147,88
кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1, для
передачі зазначеної земельної ділянки
безоплатно у власність, із земель
житлової та громадської забудови, що не
надані у власність та користування
громадянам чи юридичним особам на
території Роздільнянського району
Одеської області, на найближчому
засіданні сесії.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що
він є власником будівлі, і на підставі
статей 120, 102 Земельного кодексу України
та ст. ст. 377, 413 ЦК України вправі
вимагати від власника земельної
ділянки (в тому числі й шляхом подання
відповідного позову) оформлення права
власності на земельну ділянку, на якій
розташоване відповідне нерухоме майно,
та ділянкою, необхідною для його
обслуговування.

Постановою Роздільнянського районного
суду Одеської області від 25 вересня 2013
року у задоволені позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
зазначається, що вказана постанова
ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
висновки суду не відповідають
обставинам справи, а тому постанова
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про задоволення
позовних вимог.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що
06 серпня 2004 року, згідно договору
купівлі - продажу, посвідченого
приватним нотаріусом Роздільнянського
нотаріального округу Одеської області
та зареєстрованого у реєстрі за № 1024,
ОСОБА_1 придбав у власність у
Роздільнянської районної спілки
споживчих товариств Одеської області
18/100 частини складу, зазначену у плані
літерою "А" та рампу, зазначену у плані
літерою "а", по АДРЕСА_1.

Рішенням виконкому Роздільнянської
міської ради №3 від 27.02.2006 р. було
визнано за одиницю 18/100 частини
адміністративної (нежитлової) будівлі
та присвоєно вказаному об'єкту
нерухомості юридичну адресу: АДРЕСА_1
та визнано за ОСОБА_1 право приватної
власності на адміністративну
(нежитлову) будівлю що розміщена на
земельній ділянці шириною - 09,33 м,
довжиною - 15,85 м, загальною площею - 147,88
кв.м.

На підставі зазначеного Рішення було
видано свідоцтво від 06 грудня 2010 року
про право власності на адміністративну
будівлю загальною площею 221,25 кв.м., яка
розташована в АДРЕСА_1.

Відповідно до договору оренди землі
від 23.11.2010 року, який був укладений між
власником земельної ділянки -
Роздільнянською міською радою та
ОСОБА_1, останньому передавалася в
оренду земельна ділянка загальною
площею 0,0185 га, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 в строкове платне
користування з цільовим призначенням
для комерційної діяльності.

Крім того, судом також встановлено, що
Рішенням Роздільнянської міської ради
№1044-У від березня 2010 року ОСОБА_1 надано
дозвіл на складання проекту відведення
земельної ділянки для експлуатації та
обслуговування адміністративної
будівлі, площею 0,0185 га в АДРЕСА_1 в
короткострокову оренду терміном до 5-ти
років, із земель житлової та
громадської забудови, що не надані у
власність та користування громадян чи
юридичних осіб на території
Роздільнянського району Одеської
області та зобов'язано ОСОБА_1 замовити
проект відведення земельної ділянки
для експлуатації та обслуговування
адміністративної будівлі в
землевпорядній організації, яка має
відповідну ліцензію, та подати даний
проект на затвердження в
Роздільнянську міську раду протягом
одного року.

На час розгляду справи судом першої
інстанції, ОСОБА_1 зазначені умови
Рішення не виконано.

Таким чином, предметом позову є Рішення
Роздільнянської міської ради №1033-УІ
від 27.03.2013 року, яким ОСОБА_1 відмовлено
в наданні дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення
зазначеної земельної ділянки для
експлуатації та обслуговування
адміністративної будівлі площею 147,88
кв.м. у власність. Зазначене Рішення
обґрунтовано тим, що громадяни можуть
отримати безоплатно у власність
земельні ділянки із земель державної
або комунальної власності тільки для
видів використання, визначених ст.ст.
118, 121 Земельного кодексу. Земельна
ділянка для експлуатації та
обслуговування адміністративної
будівлі, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1, не відноситься за цільовим
призначенням до земель, які відповідно
до діючого законодавства можуть
передаватись у власність.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
виходив з того, що придбаний позивачем
у власність склад є комерційним майном,
і земельна ділянка за цільовим
призначенням не відноситься до земель,
які відповідно до діючого
законодавства можуть передаватись у
власність, а тому ОСОБА_1 було
правомірно відмовлено у наданні
дозволу на складання проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність.

ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі
посилався на порушення судом норм
матеріального права та наполягав на
застосування до спірних правовідносин
положень ст.120 Земельного кодексу
України та ст.377 Цивільного кодексу
України у редакції чинної на 06 серпня
2004 року, тобто на час укладення
договору купівлі-продажу земельної
ділянки.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, та не
може взяти до уваги доводи апеляційної
скарги з наступних підстав.

Статтею 182 Цивільного кодексу України
(у редакції від 16.01.2003, чинної на час
укладання позивачем договору
купівлі-продажу частки складу)
передбачено, що право власності та інші
речові права на нерухомі речі,
обмеження цих прав, їх виникнення,
перехід і припинення підлягають
державній реєстрації. Державна
реєстрація прав на нерухомість і
правочинів щодо нерухомості є
публічною, здійснюється відповідним
органом, який зобов'язаний надавати
інформацію про реєстрацію та
зареєстровані права в порядку,
встановленому законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень",
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права на нерухоме
майно, що знаходиться на території
України, фізичних та юридичних осіб,
держави, територіальних громад,
іноземців та осіб без громадянства,
іноземних юридичних осіб, міжнародних
організацій, іноземних держав, а саме
право власності на нерухоме майно.

Тому, враховуючи наведене, колегія
суддів вважає, що право власності на
нерухомість набувається з моменту його
державної реєстрації, оскільки до
здійснення реєстрації, особа не
володіє усіма правовими титулами
власника майна, як це передбачено ст. 317
Цивільного кодексу України, так як вона
не вправі у повній мірі, як це
вбачається з приписів Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно", розпоряджатись
належним їй майном, зокрема,
відчужувати його.

Також, як вбачається з матеріалів
справи, державна реєстрація права
власності на об'єкт нерухомого майна,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, на
підставі рішення виконкому
Роздільнянської міської ради від 27.02.2006
року була здійснена 06 грудня 2010 року.
Отже, саме з цього моменту у позивача
виникло право власності на
домоволодіння.

З огляду на наведене, колегія суддів
вважає, що до спірних правовідносин
належить застосовувати ст. 377
Цивільного кодексу України та ст. 120
Земельного кодексу України в редакції
Закону України від 5 листопада 2009 року
№ 1702-VI, за якими у позивача відсутнє
право на отримання зазначеної
земельної ділянки у власність.

За таких обставин висновок суду першої
інстанції про необґрунтованість
позовних вимог є правомірним.

Приймаючи до уваги все викладене,
колегія суддів приходить до висновку,
що при розгляді справи судом першої
інстанції правильно застосовано норми
матеріального та процесуального права,
вірно встановлено фактичні обставини
справи та надана правова оцінка. За
таких обставин апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують,
оскільки ґрунтуються на невірному
трактуванні норм матеріального права.

За таких обставин, підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції та задоволення апеляційної
скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення, а постанову
Роздільнянського районного суду
Одеської області від 25 вересня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти.

Головуючий:

Судді: