Справа № 872/17465/13
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2014-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 вересня 2014 рокусправа № 804/4053/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Нагорної Л.М.

суддів: Юхименка
О.В. Богданенка І.Ю.

за участю секретаря судового
засідання: Лащенка Р.В.

представника позивача - адвоката
ОСОБА_1 (договір № 5 від 22.04.2014)

третьої особи - ОСОБА_2 та його
представника - ОСОБА_3 (довіреність
від04.11.2013)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача - ОСОБА_2

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 24
жовтня 2013 року у справі № 804/4053/13-а за
позовом ОСОБА_4 до Головного управління
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області в особі
Бабушкінського районного відділу у м.
Дніпропетровську Головного управління
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області, за участю
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_5,
Відділу опіки та піклування державної
адміністрації Бабушкінського району м.
Дніпропетровська про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
певні дії, -

в с т а н о в и в :

У березні 2013 року ОСОБА_4 (далі - Позивач)
звернулася з позовом до Головного
управління Державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області в особі Бабушкінського
районного відділу у м.
Дніпропетровську Головного управління
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області (далі -
Відповідач), за участю третіх осіб, які
не заявляють самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача -
ОСОБА_2, ОСОБА_5, Відділу опіки та
піклування державної адміністрації
Бабушкінського району м.
Дніпропетровська, у якому просила
визнати протиправними дії Відповідача
щодо державної реєстрації місця
проживання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, за
адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язати
реєстраційну службу скасувати
проведену ними державну реєстрацію
місця проживання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,
за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування вимог
адміністративного позову посилалась
на те, що є відповідальним наймачем
вказаної квартири. Її колишній чоловік
ОСОБА_2 у вказаній квартирі не проживає,
доступу до неї не має, однак за його
заявою та без її згоди та належної
перевірки наданих документів у спірній
квартирі Відповідачем було здійснено
реєстрацію малолітньої доньки ОСОБА_2
від другого шлюбу, що є
неправомірним.(а.с.3-6 т.1)

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 24
жовтня 2013 року, прийнятою у порядку
письмового провадження,
адміністративний позов ОСОБА_4
задоволено у повному обсязі.

Рішення суду обґрунтовано тим, що
фактично на день реєстрації місця
проживання малолітньої дитини ОСОБА_2
від другого шлюбу - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,
за адресою: АДРЕСА_1, у ОСОБА_2 не було
правовстановлюючих документів, які б
підтверджували його право проживання
за вказаною адресою. Однак Відповідач,
прийнявши від законного представника -
батька малолітньої ОСОБА_6 - ОСОБА_2 усі
необхідні документи, в тому числі і
копію свідоцтва про право власності
від 16.11.1993 року на частину квартири,
розташованої за вищевказаною адресою,
мав би перевірити достовірність даного
свідоцтва як документу, який
підтверджує його право проживання в
даній квартирі. Цей факт на думку суду є
визначальним. Однак такі дії
Відповідачем проведені не були. А тому
проведення Відповідачем реєстрації
місця проживання неповнолітньої
доньки на підставі копії такого
свідоцтва є протиправним, вчиненим з
порушенням вимог чинного
законодавства України. Порушені права
Позивача мають бути поновленими шляхом
скасування здійсненої реєстрації
малолітньої доньки ОСОБА_2 за
вищевказаною адресою.(а.с.193-197 т.2)

З вказаним рішенням не погодилася
третя особа - ОСОБА_2, подав апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права та неповне
з'ясування обставин справи,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, просив
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 26
березня 2014 року - скасувати та прийняти
нове рішення про відмову у задоволенні
позову у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовані
тим, що суд першої інстанції
безпідставно розглянув справу без його
участі, чим порушив його право бути
присутнім при розгляді справи та
надавати відповідні докази. Крім того,
вказавши у рішенні, що у матеріалах
справи наявна копія свідоцтва про
право власності на спірну квартиру,
відповідно до якого він є
співвласником цієї квартири, суд в
подальшому безпідставно дійшов
висновку, що у нього не було
правовстановлюючих документів, які б
підтверджували його право проживання
у квартирі за адресою АДРЕСА_1. Також
суд залишив поза увагою те, що у судових
інстанціях розглядалися та
розглядаються справи щодо вирішення
його позову про визначення права
власності та реального користування
даною квартирою, оскільки Позивач
всіляко перешкоджає йому
користуватись частиною належною йому
на праві власності спірною квартирою (
за рішенням Апеляційного суду йому
виділено у користування 1/3 частину
вказаної квартири). При цьому Позивачем
не оспорюється, що ним до реєстраційної
служби подані усі необхідні документи
для реєстрації малолітньої доньки, за
виключенням оригіналу свідоцтва про
право власності на квартиру, якого у
нього ніби-то не може бути. Навіть суд
визнав встановленим, що згідно
паспортних даних, ОСОБА_2 є
зареєстрованим у спірній квартирі,
однак реєстрацію у цій же квартирі
малолітньої доньки безпідставно
визнав неправомірною, чим порушив
норми матеріального права. (а.с.3-10 т.3)

Позивачем надано заперечення на
апеляційну скаргу, у яких просять
залишити без змін рішення суду першої
інстанції, як законне та обґрунтоване.

У судовому засіданні апеляційної
інстанції ОСОБА_2 та його представник
вимоги апеляційної скарги підтримали
та просили її задовольнити з підстав у
ній зазначених. Просили врахувати
висновки та результати судових рішень
щодо цієї квартири, за якими, зокрема,
за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/3
частину квартири та виділено у
користування конкретну кімнату у даній
квартирі.

Представник Позивача - ОСОБА_4, проти
задоволення апеляційної скарги
заперечувала, наполягала на тому, що
реєстрація малолітньої доньки,
проведена без згоди усіх проживаючих у
даній квартирі та за відсутності
свідоцтва про право власності на
квартиру, яке її довіритель не вважає
за необхідне отримувати, а отже, воно не
може бути отримано і ОСОБА_2, є
протиправною та підлягає скасуванню.
Не заперечувала, що у задоволенні вимог
її довірителя щодо визнання
протиправною та скасування
приватизації у 1993 році спірної
квартири відмовлено судовим рішенням,
що набрало законної сили.

Заслухавши сторони, перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість постанови суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, виходячи
з наступного.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що згідно з копією
Свідоцтва про право власності на житло
від 16.11.1993 року квартира за адресою:
АДРЕСА_1 належить на праві спільної
сумісної власності ОСОБА_4, ОСОБА_2,
ОСОБА_7.(а.с.19 т.1)

Також, відповідно до рішення
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 12.11.2010 року
(справа № 2528), залишеного без змін
ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 03.03.2011
року, встановлено, що ОСОБА_4, ОСОБА_7 та
ОСОБА_2, звернувшись належним чином до
органу приватизації та у встановленому
статтею 8 Закону України "Про
приватизацію державного житлового
фонду" порядку, набули спірну квартиру
у спільну сумісну власність, що і стало
підставою для відмови у позові ОСОБА_4
та ОСОБА_7 про визнання приватизації
квартири неправомірною.

ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1
(від другого шлюбу).

Для проведення державної реєстрації
місця проживання вказаної малолітньої
дитини ОСОБА_2 було надано Відповідачу:
письмову заяву батька на реєстрацію
малолітньої дитини, свідоцтво про
народження дитини, квитанцію про
сплату державного мита, довідку про
відсутність реєстрації дитини за
місцем реєстрації її матері, письмову
заяву матері про згоду на реєстрацію
дитини за місцем реєстрації батька,
документ, що підтверджує право на
проживання в житлі - свідоцтво про
право власності на квартиру АДРЕСА_1,
копії цих документів знаходяться у
матеріалах справи, що сторонами не
оспорюється.

На підставі вказаних документів
Відповідачем і була проведена державна
реєстрація малолітньої дитини за
місцем реєстрації її батька. (а.с.16-21 т.1)

Незгода Позивача з діями Відповідача
щодо реєстрації малолітньої дитини та
скасування такої реєстрації і було
предметом даного спору.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4,
суд першої інстанції виходив з того, що
на день реєстрації місця проживання
малолітньої дитини ОСОБА_2 від другого
шлюбу - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у квартирі
за адресою АДРЕСА_1, у ОСОБА_2 не було
правовстановлюючих документів, які б
підтверджували його право проживання
за вказаною адресою. Однак Відповідач,
прийнявши від нього усі необхідні
документи, в тому числі і копію
свідоцтва про право власності від
16.11.1993 року на частину квартири,
розташованої за вищевказаною адресою,
мав би перевірити достовірність даного
свідоцтва як документу, який
підтверджує його право проживання в
даній квартирі. Цей факт на думку суду є
визначальним, однак Відповідачем такі
дії проведені не були. А тому
здійснення Відповідачем реєстрації
місця проживання неповнолітньої
доньки на підставі копії такого
свідоцтва є протиправним, вчиненим з
порушенням вимог чинного
законодавства України. Порушені права
Позивача мають бути поновленими шляхом
скасування здійсненої реєстрації
малолітньої доньки ОСОБА_2 за
вищевказаною адресою

Колегія суддів не погоджується з
вищевказаним висновком суду першої
інстанції та вважає за необхідне
зазначити наступне.

Частина 2 статті 19 Конституції України
визначає, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Спірні правовідносини врегульовано
Порядком реєстрації місця проживання
та місця перебування фізичних осіб в
Україні, зареєстрованим в Міністерстві
юстиції України 18 грудня 2012 року за №
2109/22421та затвердженим Наказом МВС
України № 1077 від 22.11.2012 року (далі -
Порядок № 1077), яким затверджено і
зразки необхідних для реєстрації
документів.

Відповідно до пункту 2.3 Порядку № 1077
при проживанні батьків за різними
адресами для реєстрації місця
проживання дитини, яка не досягла 14
років, разом з одним з батьків
надається письмова згода другого з
батьків та довідка територіального
підрозділу або адресно-довідкового
підрозділу територіального органу ДМС
України за місцем його проживання про
те, що дитина не зареєстрована разом з
ним.

Відомості про реєстрацію дитини, яка не
досягла 14 років, вносяться до картки
реєстрації того з батьків, з ким
реєструється місце проживання дитини,
та до адресної картки.

Пунктом 2.5 вищевказаного Порядку
передбачено, що забороняється вимагати
для реєстрації місця проживання
подання особою інших документів

Факт реєстрації батька дитини за
адресою АДРЕСА_1 сторонами не
оспорюється та підтверджується копією
його паспорта, що знаходиться у
матеріалах справи.

Сторонами також визнано, що ОСОБА_2 до
заяви про реєстрацію малолітньої
доньки за спірною адресою подано
визначений указаним Порядком перелік
документів, у тому числі і свідоцтво
про право власності на квартиру
АДРЕСА_1 від 16.11.1993 року, відповідно до
якого ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_2 набули
право спільної сумісної власності на
дану квартиру.

При цьому судом першої інстанції, з
посиланням на приписи статті 72 КАС
України обґрунтовано зазначено, що
право спільної сумісної власності на
спірну квартиру підтверджено рішенням
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 12.11.2010 року
(справа № 2528), залишеним без змін
ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 03.03.2011
року, що і стало підставою для відмови у
позові ОСОБА_4 та ОСОБА_7 про визнання
приватизації квартири неправомірною.

Більш того, Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 24 жовтня
2013 року, зокрема, визначено порядок
користуванння квартирою АДРЕСА_1, та
ОСОБА_2 виділено у користування житлову
кімнату - 5. площею 10.2 кв.м.. а житлову
кімнату-4. площею 17.4 кв.м. та житлову
кімнату-8 площею 11.3 кв.м. з лоджією,
площею 3.10 кв.м.. - виділено у
користування ОСОБА_4 та ОСОБА_7; коридор,
площею 10,60 кв.м., кладову, площею 30 кв.м.,
кухню, площею 8,9 к.в., ванну кімнату,
площею 2.80 кв.м., вбиральню, площею 0.9

і.м., залишено у загальному
користуванні.

Згідно з пунктом 2.6.Порядку № 1077
працівник територіального підрозділу
ДМС України, а після утворення центрів -
адміністратор центру (крім внесення
відомостей про реєстрацію місця
проживання до паспортного документа та
картки реєстрації особи), зокрема,
перевіряє належність паспортного
документа особі, що його подала,
правильність заповнення заяви про
реєстрацію місця проживання та
наявність документів, необхідних для
реєстрації місця проживання, про що ним
вчиняється відповідний запис у заяві;

Факт подачі реєстраційному органу
необхідних документів підтверджено
матеріалами справи та сторонами не
спростовано.

В той же час, до повноважень
Відповідача не входить право перевірки
правомірності видання свідоцтва про
право власності на житло, вимагається
лише засвідчення його подання
заявником.

За таких обставин висновок суду першої
інстанції про визнання протиправними
дій Головного управління Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області в особі
Бабушкінського районного відділу у м.
Дніпропетровську Головного управління
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області при
проведенні державної реєстрації місця
проживання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, за
адресою: АДРЕСА_1 лише з тих підстав, що
працівник Відповідача мав перевірити
наявність оригіналу Свідоцтва про
право власності від 16.11.1993 року як
документу, який підтверджує право
проживання ОСОБА_2 у вищевказаній
квартирі і чого ним зроблено не було,
визнається колегією суддів помилковим
та таким, що спростовується
вищенаведеними доказами, не відповідає
фактичним обставинам справи та нормам
матеріального права, що регулюють
спірні правовідносини, в тому числі і
Порядку № 1077.

Оскільки судом першої інстанції
прийняте рішення з порушенням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
постанова суду першої інстанції
підлягає скасуванню з прийняттям
нового рішення про відмову у
задоволенні вимог ОСОБА_4 у повному
обсязі.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.. 205, 207 КАС
України, Дніпропетровський
апеляційний адміністративний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача - ОСОБА_2
задовольнити.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 24
жовтня 2013 року у справі № 804/4053/13-а -
скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 -
відмовити у повному обсязі.

Постанова Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення, та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня її
складення у повному обсязі.

Повний текст постанови складено 08
вересня 2014 року.

Головуючий:
Л.М. Нагорна

Суддя:
О.В. Юхименко

Суддя:
І.Ю. Богданенко