Справа № 872/10120/13
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2014-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 липня 2014 року

справа № 804/1677/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Чабаненко С.В. Шлай А.В.

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Лівобережної міжрайонної Державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2013 року у справі за адміністративним позовом Лівобережної міжрайонної Державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби до Товариства з обмеженою відповідальністю «СВ Річ» про застосування арешту коштів на рахунках платника податків, -

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ «СВ Річ» має заборгованість перед бюджетом в сумі 703, 62 грн. У зв'язку з тим, що позивачем не виявлено майна ТОВ «СВ Річ», за рахунок якого можливе погашення податкового боргу, останній вважає за можливе застосувати арешт коштів відповідача.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2013 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано доказів прийняття ним рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків відповідно до п. 7.3 Порядку застосування адміністративного арешту майна платника податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 07.11.2011 р. за № 1398.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати вищезазначену постанову як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Представники сторін в судове засідання не з’явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 196 та ст. 41 КАС України не перешкоджає розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, ТОВ «СВ Річ» перебуває на податковому обліку в Лівобережній МДПІ м. Дніпропетровська Дніпропетровської області ДПС з 26.12.2006 р. та має заборгованість перед бюджетом 703, 62 грн.

Згідно п.п. 20.1.17 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться в банку, у разі, якщо у платника податків, який має податковий борг, відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Таким чином, п.п. 20.1.17 п..20.1 ст. 20 Податкового кодексу України передбачає спеціальну підставу для звернення до суду з позовом про накладення арешту на рахунки платника податків, а саме відсутність майна такого платника.

Необхідною умовою для реалізації наведено права є наявність наступних умов:

- наявність у платника податків податкового боргу;

- відсутність у платника податків майна та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

При цьому, колегія суддів, вважає за необхідне зазначити, що процедура арешту коштів платника податків, що знаходяться в банку, що застосовується на підставі п.п 20.1.17 п..20.1 ст. 20 Податкового кодексу України є самостійною процедурою, направленою на забезпечення погашення податкового боргу платника податків, та не є різновидом адміністративного арешту коштів, передбаченого ст. 94 Податкового кодексу України, оскільки не співпадають умови (підстави) застосування кожного з видів арешту. Дану позицію підтримує Вищий адміністративний суд України в листі від 29.04.2013 р. № 642/12/13-13.

У своєму листі Вищий адміністративний суд України зазначає, що п.п. 20.1.17 п..20.1 ст. 20 Податкового кодексу України встановлює одночасно як право податкового органу на звернення до суду з вимогою про накладення арешту на кошти платника податків, так і підстави для реалізації цього повноваження. Такими підставами є: 1) відсутність майна, за рахунок якого може бути погашений податковий борг; 2) недостатність такого майна для погашення суми податкового боргу через те, що балансова вартість цього майна менша за відповідну суму податкового боргу; 3) майно не може бути джерелом погашення податкового боргу у відповідній сумі.

Вищенаведене пояснюється тим, що норма п.п 20.1.17 п..20.1 ст. 20 Податкового кодексу України є імперативною і обов'язковою до виконання, зміст її є самостійним, чітким і зрозумілим. Норми п.п. 20.1.17 п..20.1 ст. 20 та п. 94.2 ст. 94 Податкового кодексу України не заперечують за змістом одна одну, оскільки регулюють різні правовідносини. Так, норми п. 94.2 ст. 94 Податкового кодексу України визначають загальні підстави для застосування арешту як майна, так і коштів платника податків. Натомість п.п. 20.1.17 п..20.1 ст. 20 Податкового кодексу України регулює інше коло суспільних відносин, а саме питання накладення арешту виключно на кошти платника податків та інші цінності, що знаходяться у банках, причому в специфічній ситуації за відсутності достатнього для погашення податкового боргу майна.

Водночас умовою застосування норми п.п. 20.1.17 п..20.1 ст. 20 Податкового кодексу України є відсутність у платника податків майна, яке може бути використане для погашення податкового боргу. Дана обставина повинна бути підтверджена під час судового розгляду.

Слід зазначити, що суд першої інстанції підтверджує наявність у податкового органу права звернення до суду з позовом про накладення арешту на кошти платника податків за умови відсутності майна, проте помилково приходить до висновку про можливість реалізації такого права лише при дотриманні п. 7.3 Порядку застосування адміністративного арешту майна платника податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 07.11.2011 р. за № 1398.

У листі Вищого адміністративного суду України № 642/12/13-13 від 29.04.2013 р. вказано, що арешт із підстав, передбачених п.п. 20.1.17 п..20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, не може застосовуватися до майна платника податків, відмінного від коштів, оскільки диспозиція правової норми, що розглядається, визначає предметом для накладення арешту виключно на кошти та цінності , що знаходяться в банках.

За таких обставин, звернення податкового органу до суду з вимогою про накладення арешту на кошти з підстав передбачених п.п. 20.1.17 п..20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, може здійснюватися без урахування норми п. 7.3 Порядку застосування адміністративного арешту майна платника податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 07.11.2011 р. за № 1398.

Отже, таке звернення може відбуватися не лише в день прийняття рішення про накладення адміністративного арешту на майно платника.

З огляду на зазначене, та враховуючи те, що судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 161, 195, 198, 202, 207 КАС України, суд,–

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Лівобережної міжрайонної Державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби – задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2013 року у справі за адміністративним позовом Лівобережної міжрайонної Державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби до Товариства з обмеженою відповідальністю «СВ РІЧ» про застосування арешту коштів на рахунках платника податків – скасувати та прийняти нову.

Адміністративний позов Лівобережної міжрайонної Державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби - задовольнити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: С.В. Чабаненко

Суддя: А.В. Шлай