Справа № 753/7238/14-а
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Сухомлінов
Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Глущенко
Я.Б.,

суддів
Пилипенко О.Є., Романчук О.М.,

розглянувши в письмовому провадженні
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення
Дарницької районної у м. Києві
державної адміністрації про визнання
протиправною бездіяльності та
зобов'язання здійснити перерахунок і
виплату одноразової компенсацій та
щорічної допомоги на оздоровлення, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
постанову Дарницького районного суду
м. Києва від 12 травня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся у суд з позовом,
просив визнати протиправною
бездіяльність та зобов'язати
відповідача здійснити перерахунок і
виплату щорічної допомоги на
оздоровлення у розмірі 5 мінімальних
заробітних плат, починаючи з 1996 року по
2013 рік (загалом - 85 мінімальних
заробітних плат), одноразової
компенсації за шкоду, заподіяну
здоров'ю, як інваліду ІІ групи, у
розмірі 45 мінімальних заробітних плат
відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а також
зобов'язати відповідача виплачувати
щорічну допомогу на оздоровлення в
майбутньому.

Ухвалою Дарницького районного суду м.
Києва від 12 травня 2014 року
адміністративний позов в частині вимог
позивача за період з 01.01.1996 року по
18.10.2013 року залишено без розгляду.

Постановою Дарницького районного суду
м. Києва від 12 травня 2014 року в решті
адміністративний позов залишено без
задоволення.

Не погоджуючись із судовим рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, проте постанову суду
слід скасувати, з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
Київським міським центром по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат (який до участі у розгляді
справи не залучався) не було порушено
строків оформлення документів на
виплату щорічної допомоги на
оздоровлення. При цьому, суд зазначив,
що позивачу щорічна допомога на
оздоровлення була виплачена в повному
обсязі.

Із обґрунтованістю такого висновку не
можна погодитись у повній мірі.

Враховуючи, що в частині вимог за
період з 01.01.1996 року по 18.10.2013 року судом
першої інстанції позов залишено без
розгляду окремою ухвалою, в межах
розгляду апеляційної скарги на
постанову суду колегія суддів не
переглядає правомірність застосування
судом приписів ст. ст. 99, 100 КАС України.
Правова оцінка апеляційним судом
надається лише обґрунтованості та
законності висновків місцевого суду за
період вимог позивача, починаючи з
18.10.2013 року. Тобто, в частині, що
стосується правомірності нарахувань
щорічної допомоги на оздоровлення за
2013 рік та проведення відповідних
нарахувань в майбутньому.

Як убачається із матеріалів справи,
позивач є особою, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи 1
категорії, учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, із січня 1993 року - інвалідом ІІ
групи, що спричинено захворюванням,
пов'язаним із роботами пов'язаними з
ліквідацією наслідків цієї аварії.
Позивач перебуває на пенсійному обліку
в Управлінні Пенсійного фонду України
в Дарницькому районі м. Києва.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» щорічна
допомога на оздоровлення інвалідам II
групи виплачується в розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат.

Із матеріалів справи вбачається, що
щорічна допомога на оздоровлення була
нарахована позивачу за 2013 рік у сумі 120
грн. відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 12.07.2005 року №562
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Разом з тим, позивач стверджує, що
відповідачу при нарахуванні цієї
виплати слід було керуватись, як
спеціальними нормами, положеннями ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а не приписами
підзаконного нормативно-правового
акту.

Обговорюючи доводи позивача, колегія
суддів наголошує, що під час вирішення
питання, яка з однопредметних
законодавчих норм рівної ієрархії, що
не визнані неконституційними в
установленому порядку, підлягає
застосуванню, перевагу слід надавати
тій з них, що прийнята пізніше.

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2013 рік» установлено, що у 2013 році
норми і положення зокрема, статті 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявних
фінансових ресурсів Державного
бюджету України та бюджету Пенсійного
фонду України на 2013 рік.

Правомірність делегування Кабінету
Міністрів України зазначених виплат
визнана Конституційним Судом України у
рішенні від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012
(стосовно Закону про державний бюджет
України на попередній рік).

Зважаючи на те, що норми Закону України
«Про Державний бюджет України на 2013
рік» прийняті пізніше і ними
закріплено, що положення статті 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України, нараховуючи
позивачу щорічну допомогу на
оздоровлення згідно урядової
постанови, відповідач діяв відповідно
до чинного законодавства.

Відтак, колегія суддів доходить
висновку про відсутність підстав для
задоволення позову в частині вимог
позивача щодо нарахування йому
щорічної допомоги на оздоровлення за
2013 рік, оскільки така була нарахована
йому відповідно до чинного
законодавства.

Також, колегія суддів зазначає, що не
підлягають задоволенню вимоги
позивача про нарахування йому щорічної
допомоги на оздоровлення у
майбутньому, оскільки за правилами ст. 2
Кодексу адміністративного судочинства
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушення з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. Тобто, судовому захисту
підлягають лише порушені права,
свободи і інтереси фізичних або права і
інтереси юридичних осіб, а не
можливість їх порушення в майбутньому.

Адміністративний суд не може
задовольнити вимоги щодо зобов'язання
суб'єкта владних повноважень вчиняти
дії у майбутньому у зв'язку із
вірогідним настанням певних наслідків,
оскільки відповідні правовідносини ще
не настали, відтак неможливо надати їм
правову оцінку.

З огляду на викладене,
адміністративний позов в частині вимог
позивача, які стосуються нарахування
щорічної допомоги на оздоровлення за
2013 рік, підлягає залишенню без
задоволення з наведених підстав.
Такого ж висновку дійшов місцевий суд.
Проте, постанову цього суду слід
скасувати, оскільки судом першої
інстанції допущено суттєві порушення
норм процесуального права (надано
правову оцінку діям органу, що не
приймав участі у розгляді справи) та
застосовано норми, які не стосуються
спірних правовідносин - положення ст.
ст. 50, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Оскільки судове рішення має
відповідати вимогам законності та
обґрунтованості, постанова місцевого
суду підлягає скасуванню.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. п. 4 КАС
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове
рішення, якщо визнає, що судом порушено
норми матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212,
254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення.

Постанову Дарницького районного суду
м. Києва від 12 травня 2014 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
про визнання протиправною
бездіяльності та зобов'язання
Управління праці та соціального
захисту населення Дарницької районної
у м. Києві державної адміністрації
здійснити перерахунок та нарахувати
ОСОБА_2 щорічну допомогу на
оздоровлення у розмірі 5 мінімальних
заробітних плат відповідно до ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за 2013 рік відмовити, з
наведених у постанові апеляційного
суду підстав.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів після набрання законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.М. Романчук
суддяО.Є. Пилипенко

Головуючий суддя

Глущенко Я.Б.

Судді:

Пилипенко О.Є.

Романчук О.М