Справа № 823/1449/14
Суддя: Шелест С.Б.
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/1449/14
Головуючий у 1-й інстанції: Орленко В.І.
Суддя-доповідач: Шелест С.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

11 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуюча суддя : Шелест С.Б.

Судді: Пилипенко О.Є., Романчук О.М.

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Золотоноша на
постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 11.06.14р. у
справі №823/1449/14 за позовом Управління
Пенсійного фонду України в
Золотоніському районі Черкаської
області до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Золотоноша про
визнання дій незаконними та стягнення
заборгованості

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до суду про
визнання незаконними дії відповідача
щодо відмови у прийнятті до
відшкодування коштів на виплату
пенсії, державної адресної допомоги та
підвищення; стягнення заборгованості у
розмірі 344,81 грн.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 11.06.14р.
адміністративний позов задоволено
частково: стягнуто з відповідача
витрати на виплату пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві за квітень 2014
року у розмірі 148, 35 грн.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою
суду в частині задоволених позовних
вимог, відповідач подав апеляційну
скаргу, у якій просить суд скасувати в
цій частині постанову та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
адміністративного позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи та
апеляційну скаргу відповідача, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
згідно з актом щомісячної звірки
витрат по особових справах потерпілих,
яким виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за квітень 2014 року (а.с. 11)
позивач поніс грошові витрати на
виплату пенсій (основний розмір);
щомісячної цільової грошової допомоги
на прожиття; витрати на виплату і
доставку пенсій, допомоги на поховання
у квітні 2014 року на загальну суму 10 191, 15
грн.

Відповідачем прийнято до
відшкодування витрати, понесені
позивачем у квітні 2014 року на загальну
суму 9 846,34 грн.

При цьому, згідно із таблицею
розбіжностей до довідки про
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання по м. Черкаси у квітні 2014
року (а.с. 10) відповідач не прийняв до
заліку для відшкодування суми витрат
на виплату пенсій громадянам держав -
учасниць СНД та членам їх сімей, які
отримали каліцтво в державах СНД і
переїхали на постійне місце проживання
в Україну; витрати на виплату допомоги
на поховання, оскільки смерть
потерпілого не пов'язана із страховим
випадком державного соціального
страхування; витрати на виплату пенсій,
оскільки нещасний випадок не
пов'язаний з виробництвом на загальну
суму 344,81 грн.

Задовольняючи позов в частині, суд
першої інстанції виходив з того, що
страховиком, який має виплачувати
пенсію по інвалідності особі, яка стала
інвалідом від нещасного випадку на
виробництві на території колишніх
республік СРСР, а в разі виплати такої
органами Пенсійного фонду України -
відшкодувати останньому витрати, - є
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Угоди про
гарантії прав громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав у
сфері пенсійного забезпечення від 13
березня 1992 року пенсійне забезпечення
громадян держав-учасниць даної Угоди
та членів їх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території
якої вони проживають.

Статтею 3 цієї Угоди встановлено, що всі
витрати, пов'язані зі здійсненням
пенсійного забезпечення за даною
Угодою, несе держава, яка надає
забезпечення. Взаємні розрахунки не
проводяться, якщо інше не передбачено
двосторонніми угодами.

Частина 1 статті 6 цієї Угоди
передбачає, що призначення пенсій
громадянам держав - учасниць Угоди
проводиться за місцем проживання.

Стаття 7 цієї Угоди передбачає, що при
переселенні пенсіонера в межах держав -
учасниць Угоди виплата пенсії за
попереднім місцем проживання
припиняється, якщо пенсія того ж виду
передбачена законодавством держави за
новим місцем проживання пенсіонера,
при цьому розмір пенсії переглядається
відповідно до законодавства держави -
учасниці Угоди за новим місцем
проживання пенсіонера з дотриманням
умов, передбачених пунктом 3 статті 6
цієї Угоди.

Згідно з частиною 2 статті 7 Закону
України «Про страхові тарифи на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
сплачує страхові виплати та надає
соціальні послуги працівникам (членам
їх сімей), які потерпіли на виробництві
до 1 квітня 2001 р., з того часу, коли
відповідні підприємства передали в
установленому порядку Фонду документи,
що підтверджують право цих працівників
(членів їх сімей) на такі страхові
виплати та соціальні послуги, або коли
таке право встановлено в судовому
порядку. Потерпілі, документи яких не
передані до Фонду, продовжують
отримувати належні виплати та
соціальні послуги від свого
роботодавця, Пенсійного фонду України
та Фонду соціального страхування
України. При цьому кошти, виплачені
потерпілому страхувальником,
зараховуються Фондом у рахунок його
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, а між страховиками з
інших видів страхування і Фондом в
подальшому відбуваються відповідні
розрахунки.

Частиною 2 ст. 24 Закону №1105-XIV
закріплено аналогічне правило: якщо
після призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом і
страховиками з інших видів соціального
страхування виникають спори щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернувся
застрахований. При цьому страховик, до
якого звернувся застрахований, має
право звернутися до відповідного
страховика з інших видів соціального
страхування щодо відшкодування
понесених ним витрат.

Сфера дії цього Закону поширюється на
ту категорію інвалідів, щодо
відшкодування витрат на виплату пенсій
яким виник спір.

За змістом статті 2 Закону № 1105-XIV дія
цього Закону поширюється на осіб, які
працюють на умовах трудового договору
(контракту) на підприємствах, в
установах, організаціях, незалежно від
їх форм власності та господарювання
(далі - підприємства), у фізичних осіб,
на осіб, які забезпечують себе роботою
самостійно, та громадян - суб'єктів
підприємницької діяльності. Особи,
право яких на отримання відшкодування
шкоди раніше було встановлено згідно
із законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

При цьому право на таке забезпечення,
яке встановлено в Україні, не залежить
від того, у якій з колишніх республік
СРСР стався нещасний випадок на
виробництві з застрахованою особою або
виникло професійне захворювання,
пов'язане з виконанням нею трудових
обов'язків.

Підпунктом «а» статті 27 Закону України
«Про пенсійне забезпечення»
встановлено, що громадянам України -
переселенцям з інших держав, які не
працювали в Україні, пенсії по
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва або професійного
захворювання призначаються незалежно
від стажу роботи.

Відповідно до абзацу 2 п. 3 Прикінцевих
положень Закону № 1105-XIV відшкодування
шкоди, медична, професійна та соціальна
реабілітація провадяться Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків також зазначеним у статті 8
цього Закону особам, які потерпіли до
набрання ним чинності та мали право на
зазначені страхову виплати і соціальні
послуги.

Абзацом 3 цього пункту (у редакції,
чинній на час виникнення спірних
відносин) встановлено, що уся
заборгованість потерпілим на
виробництві та членам їх сімей, яким до
набрання чинності цим Законом
підприємства, установи та організації
не відшкодували матеріальної і
моральної (немайнової) шкоди,
заподіяної ушкодженням здоров'я,
виплачується цими підприємствами,
установами і організаціями, а в разі їх
ліквідації без правонаступника -
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків.

Отже, за змістом наведеної норми
обов'язок Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
відшкодувати потерпілим на
виробництві та членам їх сімей
матеріальну і моральну (немайнову)
шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я,
не залежить від того, чи сплачували
цьому Фонду страхові платежі
підприємства, що ліквідуються та на
яких було ушкоджено здоров'я
потерпілого.

Як вбачається з абзацу 7 наведеного
вище пункту, Фонд соціального
страхування від нещасних випадків є
правонаступником державного,
галузевих та регіональних фондів
охорони праці, передбачених статтею 21
Закону України від 14.10.1992 р. № 2694-XII «Про
охорону праці», які ліквідуються.

Отже, страховиком, який має виплачувати
пенсію по інвалідності особі, яка стала
інвалідом від нещасного випадку на
виробництві на території колишніх
республік СРСР, а в разі виплати такої
органами Пенсійного фонду України -
відшкодувати останньому витрати, є
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків.

Така ж правова позиція з аналогічних
правовідносин викладена у постановах
Верховного Суду України у справах №
21-116а11 від 06.06.2011 р., № 21-361а11 від 21.11.2011 р.
та № 21-333а11 від 05.12.2011 р.

Щодо відшкодування витрат на виплату
та доставку пенсій по інвалідності по
громадянину ОСОБА_2, колегія суддів
зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
Актом форми Н- 1 про нещасний випадок на
виробництві від 08.08.1974 підтверджується
отримання учнем Ватутінського
міського середнього профтехучилища №2,
- ОСОБА_2, - травми руки 07.08.1974.

Підставою для оплати потерпілому
витрат на медичну допомогу, проведення
медичної, професійної та соціальної
реабілітації, а також страхових виплат,
є акт розслідування нещасного випадку
або акт розслідування професійного
захворювання (отруєння) за
встановленими формами.

Тобто, з моменту складання акту
спеціального розслідування нещасного
випадку та визнання його таким, що
пов'язаний з виробництвом, виникає
право на отримання матеріального
забезпечення та/або соціальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону № 1105-XIV,
нещасний випадок - це обмежена в часі
подія або раптовий вплив на працівника
небезпечного виробничого фактора чи
середовища, що сталися у процесі
виконання ним трудових обов'язків,
внаслідок яких заподіяно шкоду
здоров'ю або настала смерть.

Як вище зазначалось, за ст. 2 № Закону №
1105-XIV, дія цього Закону поширюється на
осіб, які працюють на умовах трудового
договору (контракту) на підприємствах,
в установах, організаціях, незалежно
від їх форм власності та
господарювання (далі - підприємства), у
фізичних осіб, на осіб, які
забезпечують себе роботою самостійно,
та громадян - суб'єктів підприємницької
діяльності.

Особи, право яких на отримання
відшкодування шкоди раніше було
встановлено згідно із законодавством
СРСР або законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 8 Закону № 1105-XIV,
обов'язковому страхуванню від
нещасного випадку підлягають учні та
студенти навчальних закладів, клінічні
ординатори, аспіранти, докторанти,
залучені до будь-яких робіт під час,
перед або після занять; під час занять,
коли вони набувають професійних
навичок; у період проходження
виробничої практики (стажування),
виконання робіт на підприємствах.

Крім того, в силу ст. 38 Закону України
«Про професійно-технічну освіту» час
навчання у професійно-технічному
навчальному закладі зараховується до
трудового стажу учня, слухача, у тому
числі в безперервний і в стаж роботи за
спеціальністю, що дає право на пільги,
встановлені для відповідної категорії
працівників, якщо перерва між днем
закінчення навчання і днем зарахування
на роботу за набутою професією не
перевищує трьох місяців.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що при поданні
потерпілим акту про нещасний випадок
пов'язаний з виробництвом за формою Н-1,
та низки інших документів, у робочого
органу Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України
виникає обов'язок щодо виплати
страхових виплат, а також надання
медичних та соціальних послуг.

За наведених обставин та правових норм,
приймаючи до уваги те, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
висновки суду доводами апелянтів не
спростовані, колегія суддів дійшла
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 200, 205, 206 КАС
України Київський апеляційний
адміністративний суд

У
Х В А Л И В:

апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Золотоноша на
постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 11.06.14р. у
справі №823/1449/14 - залишити без
задоволення, а постанову Черкаського
окружного адміністративного суду від
11.06.14р. у справі №823/1449/14 - без змін.

Дана ухвала набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копії особам, які беруть участь у
справі та може бути оскаржена протягом
двадцяти днів шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуюча суддя
Шелест С.Б.

Судді :
Пилипенко О.Є.

Романчук О.М.

.

Головуючий суддя
Шелест С.Б.

Судді:
Романчук О.М

Пилипенко О.Є.