Справа № 9101/139916/2012
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2013-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 квітня 2013 рокусправа № 2а-14803/11
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді
Добродняк І.Ю

суддів:
Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Запоріжжя на
постанову Ленінського районного суду
м. Запоріжжя від 20 жовтня 2011 р. у справі
№ 2а-14803/11 за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Запоріжжя про
визнання бездіяльності неправомірною,
зобов'язання здійснити перерахунок і
виплату недоплаченої державної
соціальної допомоги дітям війни ,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Запоріжжі, в
якому просила визнати неправомірною
бездіяльність відповідача. Зобов'язати
відповідача здійснити перерахунок і
виплату позивачу підвищення пенсії за
періоди з 23.08.2011 по теперішній час, у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком,
з урахуванням суми, яка була виплачена
у цей період та ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Постановою Ленінського районного суду
м. Запоріжжі від 20.10.2011 позов задоволено
частково. Визнано протиправними дії
відповідача. Зобов'язано відповідача
здійснити перерахунок пенсії
позивачеві з підвищенням її на 30%
мінімальної пенсії за віком відповідно
до ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», виходячи із
розміру, встановленого ч.1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов`язкове
державне пенсійне страхування», і
провести відповідні виплати за період
з 25.08.2011 року з урахуванням виплачених
сум. В іншій частині позову -
відмовлено.

Відповідач, не погодившись з
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу (а.с.13), в якій
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову
постанову, якою в задоволенні позовних
вимог відмовити в повному обсязі.

Дана адміністративна справа
розглянута апеляційним судом
відповідно до ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, підтверджено
матеріалами справи, позивач перебуває
на обліку в Управлінні Пенсійного
фонду України в Ленінському районі м.
Заплріжжі, відповідно до ст. 1 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», який набрав чинності з 01.01.06,
набув статусу «дитина війни», що надає
йому право на отримання пільг та
державної соціальної підтримки,
встановлених цим Законом.

Згідно ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» з 01.01.2006
р. дітям війни до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, виплачується підвищення на 30 %
мінімальної пенсії за віком.

Як особі, що має статус «Дитина війни»,
позивачу у 2007 році не призначалося, не
нараховувалося та не виплачувалося
підвищення до пенсії відповідно до ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», а з 2008 року вказаний вид
підвищення до пенсії призначався
позивачу та виплачувався частково, у
розмірі 10% від прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність.

З позовом до суду позивач звернувся
05.09.2011.

Відповідно до ст.99 Кодексу
адміністративного судочинства України
в редакції на час звернення позивача до
суду для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Порядок вирішення судом питання
стосовно поновлення строку,
застосування наслідків пропущення
строків звернення до
адміністративного суду встановлений
ст.100 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Виходячи з наведених вище правових
норм, фактичних обставин справи,
колегія суддів вважає, що наведені
позивачем в позовній заяві обставини
на підтвердження причин пропуску
строку звернення до суду не можуть
вважатися поважними. Жодна норма
законодавства України не обмежує та не
обмежувала конституційно закріплене
право особи на судовий захист своїх
прав і свобод. Крім того, зазначена
доплата до пенсії є щомісячними
виплатами, про розміри яких позивачу не
могло бути не відомо у день їх виплат.

Задовольняючи позовні вимоги з 25.08.2011,
суд першої інстанції виходив з вимог
ст.6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», проте ним не
прийнято до уваги що, Законом України
від 14.06.2011 № 3491-VI «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік» Прикінцеві
положення Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»
доповнено пунктом 4, згідно з яким
установлено, що у 2011 році норми і
положення статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Вказаний Закон України набрав
чинності, як в ньому зазначено, з дня,
наступного за днем його опублікування,
тобто з 19.06.2011.

На виконання вимог вказаного вище
Закону Кабінетом Міністрів України
прийнято постанову «Про встановлення
деяких розмірів виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету» № 745 від 06.07.2011,
відповідно до п.6 якої установлено, що
дітям війни (крім тих, на яких
поширюється дія Законів України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" та "Про жертви
нацистських переслідувань") до пенсії
або щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, підвищення проводиться у
розмірі 49,8 гривні. Означена постанова
набрала чинності з моменту її
офіційного опублікування 23.07.2011
(Урядовий кур'єр N133) та діє до 01.01.2012.

Таким чином, виходячи з заявлених
позовних вимог, фактичних обставин
справи, позовні вимоги не підлягають
задоволенню за період з 25.08.2011, коли дія
ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» була обмежена, не
підлягала застосуванню.

З огляду на вищенаведене, приймаючи до
уваги, що судом першої інстанції
невірно застосовано норми чинного
законодавства, що призвело до
неправильного вирішення справи,
колегія суддів дійшла висновку про
необхідність скасування судового
рішення згідно ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства
України, прийняття нового рішення про
часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 197, 198, 202, 205, 207 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Дніпропетровська
задовольнити.

Постанову Ленінського районного суду
м. Запоріжжя від 20.10.2011 у справі №
2а-14803/11 - скасувати.

В позові відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з
моменту постановлення, є остаточною і
оскарженню не підлягає (ст.ст.183-2, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України).

Головуючий:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
Я.В. Семененко