Справа № 808/3950/14
Суддя: Горобцова Ярослава Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2014 року о 12 год. 51 хв.Справа №
808/3950/14 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Горобцової Я.В., за участю секретаря
судового засідання Батечко М.Д.,

за участю представників:

від позивача - А.В.Грушко, М.В. Шулякової,

від відповідача - О.В. Шахраї

розглянувши у місті Запоріжжі у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «СІЧ-ІНФОКОМ»

до Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Запоріжжя
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області

про визнання протиправними дій,
визнання та скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ОБСТАВИНИ
СПРАВИ:

18 червня 2014 року до Запорізького
окружного адміністративного суду
надійшов адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю «СІЧ-ІНФОКОМ» (далі -
позивач або ТОВ «СІЧ-ІНФОКОМ») до
Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Запоріжжя
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області (далі - відповідач
або ДПІ у Жовтневому районі м.
Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій
області), в якому позивач просить:

- визнати протиправними дії
відповідача щодо проведення
позапланової документальної виїзної
перевірки ТОВ «СІЧ-ІНФОКОМ» (код за
) за результатами якої
складено Акт від 11.02.2014 №11/08-26-22-01.

- визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
відповідача:

1) від 25.02.2014 №2201, яким визначено
суму грошового зобов'язання за
основним платежем: податок на прибуток
в розмірі 220 880,00 грн. та штрафні
(фінансові) санкції 38 809,00 грн.;

2) від 25.02.2014 №2201, яким визначено
суму грошового зобов'язання за
основним платежем: податок на додану
вартість в розмірі 370 802,00 грн. та
штрафні (фінансові) санкції 89 536,27 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що дії
відповідача щодо проведення
зазначеної перевірки є протиправними,
оскільки перевірка проведена без
належних підстав, висновки викладені в
Акті перевірки, на підставі яких
приймались оскаржувані податкові
повідомленні-рішення, суперечать
чинному законодавству та підлягають
скасуванню. Крім того, ТОВ
«СІЧ-ІНФОКОМ» мало законні
господарські взаємовідносини з ТОВ СП
«Інфоком», та надавало послуги з
технічного обслуговування та
експлуатації мережі «УкрПак» за період
з 01.01.2011 по 31.12.2013. При наданні послуг ТОВ
СП «Інфоком» відповідно до п. 198.1, п. 198.3
ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу
України мало право на нарахування
податку на додану вартість та
складання податкових накладних.
Придбані позивачем послуги від ТОВ СП
«Інфоком» своєчасно та в повному
обсязі оприбутковані ТОВ «СІЧ-ІНФОКОМ»
на підставі актів виконаних робіт та
додатків до додаткової угоди від 01.01.2011
із занесенням відповідних операцій в
бухгалтерський облік, між
підприємствами проведені розрахунки,
що в свою чергу призвело до змін в
активах підприємства та його
зобов'язаннях і реально спричинило
зміни майнового стану платника
податків. Отже витрати, які понесло ТОВ
«СІЧ-ІНФОКОМ» по взаємовідносинам з
ТОВ СП «Інфоком» прямо пов'язані з
провадженням господарської діяльності
підприємства та відповідно до ст. 138 ПК
України враховуються при обчисленні
оподаткування. Таким чином у
взаємовідносинах між ТОВ «СІЧ-ІНФОКОМ»
з ТОВ СП «Інфоком» мали місце
правочини, які є законними, спрямовані
на набуття цивільних прав та
обов'язків, спрямовані на реальне
настання правових наслідків, про що
свідчить первинна та звітна
документація.

Заперечуючи проти позову з підстав,
викладених в письмових запереченнях,
відповідач зазначив, що ДПІ у
Жовтневому районі м. Запоріжжя ГУ
Міндоходів у Запорізькій області
правомірно та з дотриманням
Податкового кодексу України видала
Наказ про проведення позапланової
виїзної перевірки від 27.01.2014. Крім того,
в Актах виконаних робіт (надання
послуг) не конкретизовано зміст і
обсяги виконаних господарських
операцій, як це передбачено
законодавством та умовами договору - не
можливо визначити які саме послуги, в
якій кількості та за якою ціною за
кожну послугу були надані. Також, до
перевірки не надано документів, які б
дали змогу чітко відстежити, що
результатом замовлених робіт (послуг)
платник використовує у власній
господарській діяльності.

Ухвалою Запорізького окружного
адміністративного суду від 23 червня 2014
року відкрито провадження у справі та
призначено справу до розгляду.

В судовому засіданні представники
позивача підтримали позовні вимоги у
повному обсязі та просили суд
задовольнити позов.

Представник відповідача проти позову
заперечив та просив суд відмовити у
задоволенні позовних вимог.

На підставі частини третьої статті 160
КАС України в судовому засіданні 06
серпня 2014 року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши думку
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов та заперечення
проти позову, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Свідоцтва про державну
реєстрацію юридичної особи Серії А00
№199758 Товариства з обмеженою
відповідальністю «СІЧ-ІНФОКОМ» 19.10.1998
зареєстровано Виконавчим комітетом
Запорізької міської ради за адресою:
69063, Запорізька область, м. Запоріжжя,
вул. Свердлова, буд. 21, ідентифікаційний
код 30001108.

На підставі направлень від 27.01.2014, від
27.01.2014 №38, від 28.01.2014 №39, від 28.01.2014 №40,
згідно пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового
кодексу України проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ТОВ «СІЧ-ІНФОКОМ» з питання
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2011 по 31.12.2013. За наслідками
перевірки складено Акт від 11.02.2014
№11/08-26-22-01 (далі - Акт перевірки).

Згідно висновків перевірки
встановлено, що позивачем порушено п.
5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5, пп. 11.2.1 п.
11.2 ст. 11 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
від 28.12.1994 №334/94-ВР зі змінами та
доповненнями, в результаті чого
занижено податок на прибуток в періоді,
що перевірявся на загальну суму 7 946,00
грн., у тому числі за 1 квартал 2011 року у
сумі 7 946,00 грн.; п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст.
44, пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України від 02.12.2012 №2755-VI, в
результаті чого занижено податок на
прибуток в періоді, що перевірявся на
загальну суму 212 935,00 грн., у тому числі
по періодам: у 2 кварталі 2011 року у
розмірі 7 250,00 грн., у періоді 2-3 квартали
2011 року у розмірі 17 992,00 грн., у періоді 2-4
квартали 2011 року у розмірі 57 702,00 грн., в 1
кварталі 2012 року у розмірі 35 093,00 грн., у
півріччі 2012 році у розмірі 75 571,00 грн., у
періоді 3 квартали 212 року у розмірі 114
631,00 грн., у 2012 році у розмірі 155 232,00 грн.;
п. 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового
Кодексу України від 02.12.2010 за №2755-VI,
підприємством завищено податковий
кредит за період 01.01.2011 по 31.12.2013 на
загальну суму податку на додану
вартість 370 802,00 грн., в тому числі по
періодам: січень 2011 року в сумі 2 055,80
грн., лютий 2011 року в сумі 2 147,76 грн.,
березень 2011 року в сумі 2 152,88 грн.,
квітень 2011 року в сумі 2 187,75 грн.,
травень 2011 року в сумі 2 058,17 грн.,
червень 2011 року в сумі 2 058,17 грн., липень
2011 року в сумі 2 058,17 грн., серпень 2011 року
в сумі 2 058,17 грн., вересень 2011 року в сумі
5 224,84 грн., жовтень 2011 року в сумі 14 123,69
грн., листопад 2011 року в сумі 10 406,71 грн.,
грудень 2011 року в сумі 10 000,26 грн., січень
2012 року в сумі 9 570,72 грн., лютий 2012 року в
сумі 13 369,55 грн., березень 2012 року в сумі
10 481,55 грн., квітень 2012 року в сумі 12 398,21
грн., травень 2012 року в сумі 12 398,21 грн.,
червень 2012 року в сумі 13 754,28 грн., липень
2012 року в сумі 10 568,21 грн., серпень 2012
року в сумі 14 443,76 грн., вересень 2012 року
в сумі 12 187,78 грн., жовтень 2012 року в сумі
12 204,23 грн., листопад 2012 року в сумі 13 409,08
грн., грудень 2012 року в сумі 13 054,88 грн.,
січень 2013 року в сумі 13 199,04 грн., лютий
2013 року в сумі 13 144,88 грн., березень 2013
року в сумі 13 189,77 грн., квітень 2013 року в
сумі 13 016,13 грн., травень 2013 року в сумі 13
023,30 грн., липень 2013 року в сумі 26 853,82
грн., серпень 2013 року в сумі 13 580,72 грн.,
вересень 2013 року в сумі 16 075,60 грн.,
жовтень 2013 року в сумі 14 817,39 грн.,
листопад 2013 року в сумі 14 765,72 грн.,
грудень 2013 року в сумі 14 762,39 грн.

На підставі Акту перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення від 25.02.2014
№2201, яким збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем:
податок на прибуток за основним
платежем 220 880,00 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями 38 809,00 грн. та
від 25.02.2014 №2201, яким збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем: податок на додану вартість за
основним платежем 370 802,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями 89 536,27
грн.

26.12.2013 ДПІ у Шевченківському районі м.
Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій
області направлено на адресу ТОВ
«СІЧ-ІНФОКОМ» лист про надання
пояснень та їх документального
підтвердження від 26.12.2013 №6084/10/08-26-22-01, в
якому позивачу необхідно протягом 10
робочих днів з дня отримання цього
запиту надати засвідчені підписом
платника та скріплені печаткою
наступні документи про
фінансово-господарську діяльність та
пояснення, щодо: документального
підтвердження формування витрат, що
враховуються при визначенні об'єкту
оподаткування підприємства за період з
01.04.2011 по 31.12.2013; та валових витрат за
період 01.01.2011 по 31.03.2011; документального
підтвердження формування доходів, що
враховуються при визначенні об'єкту
оподаткування підприємства за період з
01.04.2011 по 31.12.2013 валових доходів від усіх
видів діяльності за період 01.01.2011 по
31.03.2011; документального підтвердження
формування податкового кредиту за
період січень - грудень 2011, 2012, 2013 років,
з наданням податкових та видаткових
накладних, банківських виписок на
здійснення оплати,
товарно-транспортних накладних,
реєстрів отриманих та виданих
податкових накладних; наданням
документального підтвердження щодо
взаємовідносин з ТОВ «ТОП НЕТ ІСП»
(324863 за період з 01.01.2011 по 30.04.2011 та
ТОВ «МЕГАТРЕЙД АЙТІ ДИСТРИБ'ЮШН» за
період з 01.06.2012 по 30.10.2013;
документального підтвердження
декларування у деклараціях з податку
на додану вартість значних сум
реалізації товарів суб'єктів
господарювання - не платникам ПДВ;
документального підтвердження
проведення зовнішньоекомічної
діяльності протягом зазначеного
періоду та виплат доходів нерезидентам
за ставкою згідно міжнародного
договору; документального
підтвердження виплати дивідентів та
дотримання вимог податкового та іншого
законодавства під час проведення
зазначених виплат; документального
підтвердження віднесення до складу
валових витрат, витрат на придбання
інформаційних та консультаціних
послуг, витрат на ремонт та поліпшення
основних засобів, витрат на
страхування; документального
підтвердження взаємовідносин з
фізичними та юридичними особами,
платниками єдиного податку;
документального підтвердження
декларування у складі податкового
кредиту сум ПДВ по послугам отриманим
від нерезидента на митній території
України за період березень 2012 року,
червень 2012 року, серпень 2012 року.

08.01.2014 ТОВ «СІЧ-ІНФОКОМ» на адресу ДПІ у
Жовтневому районі м. Запоріжжя ГУ
Міндоходів у Запорізькій області
направлено лист від 08.01.2014 №1, в якому
позивач зазначив, що у зв'язку з великим
документообігом не має можливості
надати копії документів. Зазначив, що
оригінали документів надасть при
проведенні позапланової виїзної
перевірки з 18.01.2014.

13.01.2014 ТОВ «СІЧ-ІНФОКОМ» на адресу ДПІ у
Жовтневому районі м. Запоріжжя ГУ
Міндоходів у Запорізькій області
направлено лист від 13.01.2014 №6, в якому
позивач на підтвердження
господарських взаємовідносин надає
належним чином засвідчені копії
документів з названими підприємствами:
оборотно-сальдова відомість по
рахунку: 631 Контрагент: ТОП НЕТ за
період: з 01.01.2011-30.04.2011; Договір ТОВ «ТОП
НЕТ ІСП» № 3-599/0207-1 від 01.02.2007 про надання
послуг зв'язку; Додаток № 1 від 01.03.2007 до
договору № 3-599/0207-1 від 01.02.2007; Додаток №
1 від 01.03.2007 до договору № 3-599/0207-1 від
01.02.2007; Додаток № 1 від 01.04.2007 до договору
№ 3-599/0207-1 від 01.02.2007; Додаток № 2 від
01.02.2007 до договору № 3-599/0207-1 від 01.02.2007;
Договір про внесення змін та доповнень
від 31.01.2009 до договору № 3-599/0207-1 від
01.02.2007; Угода про заміну сторони від
20.04.2011 до договору № 3-599/0207-1 від 01.02.2007;
Додаток № 1 від 01.01.2011 до договору №
3-599/0207-1 від 01.02.2007; Додаток № 1 від 01.03.2011
до договору № 3-599/0207-1 від 01.02.2007;
Рахунок-фактура № 3-599/01/01 від 01.01.2011;
Рахунок-фактура № 3-599/02/1 від 01.02.2011;
Рахунок-фактура № 3-599/03/1 від 01.03.2011;
Рахунок-фактура № 3-599/04/1 від 01.04.2011; Акт
здачі-прийняття робіт № 3-599/01/2 від
31.01.2011; Акт здачі-прийняття робіт №
3-599/01/1 від 31.01.2011; Акт здачі-прийняття
робіт № 3-599/02/1 від 28.02.2011; Акт
здачі-прийняття робіт № 3-599/03/1 від
31.03.2011; Акт здачі-прийняття робіт №
3-599/04/1 від 30.04.2011.

З Акту ДПІ у Жовтневому районі м.
Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій
області від 11.02.2014 №11/08-26-22-01,
вбачається, що перевірку проведено з
відома (в присутності) директора ТОВ
«СІЧ-ІНФОКОМ» Грушко Андрія
Вікторовича та головного бухгалтера
ТОВ «СІЧ-ІНФОКОМ» Завгородньої Любов
Яківни (а.с. 23). Крім того, 11.02.2014 останні
отримали примірник акту з додатками,
про що свідчать їхні підписи в Акті
перевірці (а.с. 64).

Згідно п.п. 20.1.6. п. 20.1 ст. 20 Податкового
кодексу України контролюючі органи
мають запитувати та вивчати під час
проведення перевірок первинні
документи, що використовуються в
бухгалтерському обліку, регістри,
фінансову, статистичну та іншу
звітність, пов'язану з обчисленням і
сплатою податків, зборів, платежів,
виконанням вимог законодавства,
контроль за додержанням якого
покладено на контролюючі органи;

Пунктом 85.2 статті 85 Податкового
кодексу України встановлено, що
платник податків зобов'язаний надати
посадовим (службовим) особам
контролюючих органів у повному обсязі
всі документи, що належать або
пов'язані з предметом перевірки. Такий
обов'язок виникає у платника податків
після початку перевірки

Згідно п. 85.4 ст. 85 Податкового кодексу
України при проведенні перевірок
посадові особи контролюючого органу
мають право отримувати у платників
податків належним чином завірені копії
первинних фінансово-господарських,
бухгалтерських та інших документів, що
свідчать про приховування (заниження)
об'єктів оподаткування, несплату
податків, зборів, платежів, порушення
вимог іншого законодавства, контроль
за дотриманням якого покладено на
контролюючі органи. Такі копії повинні
бути засвідчені підписом платника
податків або його посадової особи та
скріплені печаткою (за наявності).

В силу норм абз. 1 і 2 п. 44.1 ст. 44 ПК
України, для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Відповідно до ст.61 Податкового кодексу
України при здійсненні податкового
контролю уповноваженими органами
вживають певних заходів із метою
контролю правильності нарахування,
повноти і своєчасності сплати податків
і зборів, а також дотримання
законодавства з питань проведення
розрахункових та касових операцій,
патентування, ліцензування та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на контролюючі органи.
Він може проводитися, зокрема, шляхом
ведення обліку платників податків та
проведення перевірок і звірок
відповідно до вимог цього Кодексу.

Для реалізації цих заходів контролюючі
органи наділені правом отримувати у
платників податків копії документів,
що свідчать про порушення вимог
податкового законодавства; інформацію,
довідки, копії документів про
фінансово-господарську діяльність,
отримані доходи, видатки платників
податків та іншу інформацію, пов'язану
з обчисленням та сплатою податків;
вивчати та перевіряти первинні
документи, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку,
інші регістри, фінансову, статистичну
звітність; вимагати під час про ведення
перевірок виготовлення і надання копій
зазначених документів тощо.

Відповідно до п.85.2 ст.85 Кодексу
передбачено, що платник податків
зобов'язаний надати посадовим
(службовим) особам контролюючих
органів у повному обсязі всі документи,
що належать або пов'язані з предметом
перевірки. Такий обов'язок виникає у
платника податків після початку
перевірки.

З аналізу вищезазначеної норми
законодавства вбачається, що платник
податків зобов'язаний надати посадовим
особам контролюючого документи, що
належать до предмету перевірки, однак
такий обов'язок платника податку
виникає лише після початку перевірки.

При цьому, судом не приймаються до
уваги доводи позивача стосовно
великого документообігу, у зв'язку з
чим він не має можливості надати
відповідача всі копії документів.

Ненадання позивачем витребуваних
документів позбавило можливості
реалізувати владні управлінські
функції з проведення перевірки та
призвело до перешкоджання законній
діяльності посадової особи
контролюючого органу під час виконання
нею службових обов'язків, не виконання
законних вимог такої посадової особи
та не забезпечення збереження
документів, пов'язаних з виконанням
податкового обов'язку, протягом
встановлених строків, що є порушенням
п.п. 16.1.9, 16.1.12 п.16.1 ст.16 Податкового
кодексу України.

Згідно положень пункту 75.1 статті 75
Податкового кодексу України
контролюючі органи мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1
статті 75 Податкового кодексу України
документальною виїзною перевіркою
вважається перевірка, яка проводиться
за місцезнаходженням платника
податків чи місцем розташування
об'єкта права власності, стосовно якого
проводиться така перевірка.

За змістом пункту 81.1 статті 81
Податкового кодексу України (в
редакції чинній на час виникнення
спірних правовідносин ) посадові особи
органу державної податкової служби
вправі приступити до проведення
документальної виїзної перевірки за
наявності підстав для її проведення,
визначених цим Кодексом, і фактичної
перевірки, яка проводиться з підстав,
визначених цим Кодексом, та за умови
пред'явлення направлення на проведення
такої перевірки, в якому зазначаються
дата видачі, найменування органу
державної податкової служби, реквізити
наказу про проведення відповідної
перевірки, найменування та реквізити
суб'єкта (об'єкта), перевірка якого
проводиться (прізвище, ім'я, по батькові
фізичної особи - платника податку, який
перевіряється), мета, вид (планова або
позапланова), підстави, дата початку та
тривалість перевірки, посада та
прізвище посадової (службової) особи,
яка проводитиме перевірку. Направлення
на перевірку у такому випадку є дійсним
за наявності підпису керівника органу
державної податкової служби або його
заступника, що скріплений печаткою
органу державної податкової служби.

Непред'явлення платнику податків (його
посадовим (службовим) особам або
особам, які фактично проводять
розрахункові операції) направлення на
проведення перевірки або пред'явлення
направлення, оформленого з порушенням
вимог, установлених цим пунктом, є
підставою для недопущення посадових
(службових) осіб органу державної
податкової служби до проведення
документальної виїзної або фактичної
перевірки.

Відмова платника податків та/або
посадових (службових) осіб платника
податків (його представників або осіб,
які фактично проводять розрахункові
операції) від допуску до перевірки на
інших підставах, ніж визначені в абзаці
другому цього пункту, не дозволяється.

Так, згідно позиції Верховного Суду
України, висловленій в постанові від 24
грудня 2010 року у справі за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Foods and Goods L.T.D.» до
Державної податкової інспекції у
Калінінському районі м. Донецька, третя
особа - Державна податкова
адміністрація в Донецькій області, про
скасування рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій, платник
податків, який вважає порушеним
порядок та підстави призначення
податкової перевірки щодо нього, має
захищати свої права шляхом не допуску
посадових осіб контролюючого органу до
такої перевірки. Якщо ж допуск до
проведення перевірки відбувся, в
подальшому предметом розгляду в суді
має бути лише суть виявлених порушень
податкового та іншого законодавства,
дотримання якого контролюється
контролюючими органами.

Тобто, згідно з правовою позицією
Верховного Суду України, саме на етапі
допуску до перевірки платник податків
може поставити питання про
необґрунтованість її призначення та
проведення, реалізувавши своє право на
захист від безпідставного та
необґрунтованого здійснення
податкового контролю щодо себе.
Водночас, допуск до перевірки нівелює
правові наслідки процедурних порушень,
допущених контролюючим органом при
призначенні податкової перевірки.

Відтак, з огляду на наведене, позови
платників податків, спрямовані на
оскарження рішень (у тому числі наказів
про призначення перевірки), дій або
бездіяльності контролюючих органів
щодо призначення та/або проведення
перевірок можуть бути задоволені лише
в тому разі, якщо до моменту винесення
судового рішення не відбулося допуску
посадових осіб контролюючого органу до
спірної перевірки.

В іншому разі в задоволенні
відповідних позовів має бути
відмовлено, оскільки правові наслідки
оскаржуваних дій за таких обставин є
вичерпаними, а отже, задоволення позову
не може призвести до відновлення
порушених прав платника податків,
оскільки після проведення перевірки
права платника податків порушують лише
наслідки проведення відповідної
перевірки.

Як підтверджується матеріалами справи,
позивач, допустивши посадових осіб ДПІ
до проведення перевірки, фактично не
погоджувався з діями ДПІ, що були
вчинені останнім до початку виїзної
документальної позапланової
перевірки, за таких обставин, позовні
вимоги в частині визнання
протиправними дій відповідача щодо
проведення позапланової
документальної виїзної перевірки ТОВ
«СІЧ-ІНФОКОМ» (код за ) за
результатами якої складено Акт від
11.02.2014 №11/08-26-22-01 не підлягають
задоволенню, оскільки позивач не
використав свого права не допуску
посадових осіб до проведення
перевірки.

Судом встановлено, що Угоду з
експлуатації мережі «УкрПак» №0220-СКС
укладено 01.08.2001 між ТОВ СП «Інфоком»
(Інфоком) і ТОВ «СІЧ-ІНФОКОМ» (Партнер).
Метою угоди є регламентація діяльності
по доступу обладнання, поставленого
Інфокомом Партнеру, а також іншого
телекомунікаційному обладнання
(надалі іменованих «Система партнера»)
до міжнародної та національної мереж
передачі даних, що дозволить
забезпечити Запорізьку область
(«Територія») послугами мережі
«УкрПак», іменовані далі Послуги.

На виконання Угоди сторони підписали
Акти виконаних робіт (надання послуг)
від 31.01.2011 №1101/ЗПР, від 31.12.2011 №1112/ЗПР,
від 31.01.2012 №1201/ЗПР, від 31.12.2012 №1212/ЗПР,
від 31.01.2013 №1301/ЗПР, від 31.12.2013 №1312/ЗПР,
від 28.02.2011 №1102/ЗПР, від 31.03.2011 №1103/ЗПР,
від 30.04.2011 №1104/ЗПР, від 31.05.2011 №1105/ЗПР,
від 30.06.2011 №1106/ЗПР, від 31.07.2011 №1107/ЗПР,
від 31.08.2011 №1108/ЗПР, від 30.09.2011 №1109/ЗПР,
від 31.10.2011 №1110/ЗПР, від 30.11.2011 №1111/ЗПР,
від 29.02.2012 №1202/ЗПР, від 31.03.2012 №1203/ЗПР,
від 30.04.2012 №1204/ЗПР, від 31.05.2012 №1205/ЗПР,
від 30.06.2012 №1206/ЗПР, від 31.07.2012 №1207/ЗПР,
від 31.08.2012 №1208/ЗПР, від 30.09.2012 №1209/ЗПР,
від 31.10.2012 №1210/ЗПР, від 30.11.2012 №1211/ЗПР,
від 28.02.2013 №1302/ЗПР, від 31.03.2013 №1303/ЗПР,
від 30.04.2013 №1304/ЗПР, від 31.05.2013 №1305/ЗПР,
від 30.06.2013 №1306/ЗПР, від 31.07.2013 №1307/ЗПР,
від 31.08.2013 №1308/ЗПР, від 30.09.2013 №1309/ЗПР,
від 31.10.2013 №1310/ЗПР, від 30.11.2013 №1311/ЗПР;
Акт про здійснення взаємозаліку від
31.01.2011, від 31.12.2011, від 31.01.2012, від 31.12.2012,
від 31.01.2013, від 31.12.2013, від 28.02.2011, від
31.03.2011, від 30.04.2011, від 31.05.2011, від 30.06.2011,
від 31.07.2011, від 31.08.2011, від 30.09.2011, від
31.10.2011, від 30.11.2011, від 29.02.2012, від 31.03.2012,
від 30.04.2012, від 31.05.2012, від 30.06.2012, від
31.07.2012, від 31.08.2012, від 30.09.2012, від 31.10.2012,
від 30.11.2012, від 28.02.2013, від 31.03.2013, від
30.04.2013, від 31.05.2013, від 30.06.2013, від 31.07.2013,
від 31.08.2013, від 30.09.2013, від 31.10.2013, від
30.11.2013.

Крім того, ТОВ СП «Інфоком» виписано
позивачу податкові накладні 31.01.2011
№110107 всього на суму 12 334,81 грн. (в т. ч.
ПДВ 20% 2 055,80 грн.), від 31.12.2011 №111207 всього
на суму 60 001,54 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 10 000,26
грн.), від 31.01.2012 №549 всього на суму 57 424,32
грн. (в т. ч. ПДВ 20% 9 570,72 грн.), від 31.12.2012
№750 всього на суму 78 329,27 грн. (в т. ч. ПДВ
20% 13 054,88 грн.), від 31.01.2013 №830 всього на
суму 79 194,23 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 13 199,04 грн.),
від 31.12.2013 №1548 всього на суму 88 574,33 грн.
(в т. ч. ПДВ 20% 14 762,39 грн.), від 31.05.2014 №2080
всього на суму 54 465,02 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 9
077,50 грн.), 28.02.2011 №110207 всього на суму 12
886,55 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 2 147,76 грн.), від
31.03.2011 №СФ-110307 всього на суму 12 917,27 грн.
(в т. ч. ПДВ 20% 2 152,88 грн.), від 30.04.2011 №110407
всього на суму 13 126,51 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 2
187,75 грн.), від 31.05.2011 №110507 всього на суму
12 349,03 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 2 058,17 грн.), від
30.06.2011 №110607 всього на суму 12 349,03 грн. (в
т. ч. ПДВ 20% 2 058,17 грн.), від 31.07.2011 №110707
всього на суму 12 349,03 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 2
058,17 грн.), 31.08.2011 №110807 всього на суму 12
349,03 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 2 058,17 грн.), від
30.09.2011 №110907 всього на суму 31 349,03 грн. (в
т. ч. ПДВ 20% 5 224,84 грн.), від 31.10.2011 №111007
всього на суму 84 742,13 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 14
123,69 грн.), від 30.11.2011 №111107 всього на суму
62 440,27 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 10 406,71 грн.), 29.02.2012
№493 всього на суму 80 217,28 грн. (в т. ч. ПДВ
20% 13 369,55 грн.), від 31.03.2012 №556 всього на
суму 62 889,28 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 10 481,55 грн.),
від 30.04.2012 №532 всього на суму 74 389,27 грн.
(в т. ч. ПДВ 20% 12 398,21 грн.), від 31.05.2012 №641
всього на суму 74 389,27 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 12
398,21 грн.), від 30.06.2012 №605 всього на суму 82
525,68 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 13 754,28 грн.), від
31.07.2012 №759 всього на суму 63 409,27 грн. (в т.
ч. ПДВ 20% 10 568,21 грн.), від 31.08.2012 №734 всього
на суму 86 662,58 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 14 443,76
грн.), від 30.09.2012 №723 всього на суму 73 126,69
грн. (в т. ч. ПДВ 20% 12 187,78 грн.), від 31.10.2012
№803 всього на суму 73 225,39 грн. (в т. ч. ПДВ
20% 12 204,23 грн.), від 30.11.2012 №778 всього на
суму 80 454,47 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 13 409,08 грн.),
28.02.2013 №846 всього на суму 78 869,27 грн. (в т.
ч. ПДВ 20% 13 144,88 грн.), від 31.03.2013 №942 всього
на суму 79 138,64 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 13 189,77
грн.), від 30.04.2013 №922 всього на суму 78 096,79
грн. (в т. ч. ПДВ 20% 13 016,13 грн.), від 31.05.2013
№906 всього на суму 78 139,79 грн. (в т. ч. ПДВ
20% 13 023,30 грн.), від 30.06.2013 №907 всього на
суму 78 139,79 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 13 023,30 грн.),
від 31.07.2013 №1274 всього на суму 82 983,13 грн.
(в т. ч. ПДВ 20% 13 830,52 грн.), від 31.08.2013 №1149
всього на суму 81 484,30 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 13
580,72 грн.), від 30.09.2013 №1245 всього на суму 96
453,58 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 16 075,60 грн.), від
31.10.2013 №1316 всього на суму 88 904,33 грн. (в т.
ч. ПДВ 20% 14 817,39 грн.), від 30.11.2013 №1317
всього на суму 88 594,33 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 14
765,72 грн.).

Оплата за послуги здійснювалася у
безготівковій формі, про що свідчать
рахунки-фактури 31.01.2011 №СФ-0000316 всього
на суму 104 265,39 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 17 377,57
грн.), від 31.12.2011 №СФ-003390 всього на суму 50
169,09 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 8 361,51 грн.), від
31.01.2012 №СФ-0000346 всього на суму 25 210,63 грн.
(в т. ч. ПДВ 20% 4 201,77 грн.), від 31.12.2012
№СФ-001515 всього на суму 47 523,93 грн. (в т. ч.
ПДВ 20% 7 920,65 грн.), від 31.01.2013 №СФ-002058
всього на суму 52 172,64 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 8
695,44 грн.), від 31.12.2013 №СФ-005588 всього на
суму 76 705,27 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 12 784,21 грн.),
від 28.02.2011 №СФ-0000586 всього на суму 40 540,41
грн. (в т. ч. ПДВ 20% 6 756,73 грн.), від 31.03.2011
№СФ-0000847 всього на суму 175 530,25 грн. (в т.
ч. ПДВ 20% 29 255,04 грн.), від 30.04.2011 №СФ-001141
всього на суму 101 354,29 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 16
892,38 грн.), від 31.05.2011 №СФ-001426 всього на
суму 113 353,42 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 18 892,24 грн.),
від 30.06.2011 №СФ-001701 всього на суму 102 208,59
грн. (в т. ч. ПДВ 20% 17 034,77 грн.), від 31.07.2011
№СФ-001967 всього на суму 125 208,10 грн. (в т. ч.
ПДВ 20% 20 868,02 грн.), від 31.08.2011 №СФ-002264
всього на суму 125 138,85 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 20
856,48 грн.), від 30.09.2011 №СФ-002549 всього на
суму 87 698,16 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 14 616,36 грн.),
від 31.10.2011 №СФ-002837 всього на суму 24 565,32
грн. (в т. ч. ПДВ 20% 4 094,22 грн.), від 30.11.2011
№СФ-003184 всього на суму 48 996,70 грн. (в т. ч.
ПДВ 20% 8 166,12 грн.), 29.02.2012 №СФ-0000657 всього
на суму 51 727,51 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 8 621,25
грн.), від 31.03.2012 №СФ-0000959 всього на суму
56 955,46 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 9 492,57 грн.), від
30.04.2012 №СФ-0001245 всього на суму 36 305,89 грн.
(в т. ч. ПДВ 20% 6 050,98 грн.), від 31.05.2012
№СФ-0001566 всього на суму 34 908,48 грн. (в т. ч.
ПДВ 20% 5 818,08 грн.), від 30.06.2012 №СФ-0001801
всього на суму 26 254,67 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 4
375,78 грн.), від 31.07.2012 №СФ-0002098 всього на
суму 51 004,23 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 8 500,71 грн.),
від 31.08.2012 №СФ-0002392 всього на суму 30 246,33
грн. (в т. ч. ПДВ 20% 5 041,06 грн.), від 30.09.2012
№СФ-000812 всього на суму 48 693,25 грн. (в т. ч.
ПДВ 20% 8 115,54 грн.), від 31.10.2012 №СФ-001128
всього на суму 51 149,82 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 8
524,97 грн.), від 30.11.2012 №СФ-001480 всього на
суму 45 029,88 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 7 504,98 грн.),
28.02.2013 №СФ-002372 всього на суму 50 825,91 грн.
(в т. ч. ПДВ 20% 8 470,98 грн.), від 31.03.2013
№СФ-002699 всього на суму 61 931,54 грн. (в т. ч.
ПДВ 20% 10 321,93 грн.), від 30.04.2013 №СФ-002926
всього на суму 54 757,06 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 9
126,18 грн.), від 31.05.2013 №СФ-02201631 всього на
суму 75 996,17 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 12 666,03 грн.),
від 30.06.2013 №СФ- всього на суму 81
696,89 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 13 616,15 грн.), від
31.07.2013 №СФ- всього на суму 71 161,71
грн. (в т. ч. ПДВ 20% 11 860,29 грн.), від 31.08.2013
№СФ-004384 всього на суму 84 094,88 грн. (в т. ч.
ПДВ 20% 14 015,81 грн.), від 30.09.2013 №СФ-004722
всього на суму 65 354,83 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 10
892,47 грн.), від 31.10.2013 №СФ-004992 всього на
суму 73 722,63 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 12 287,10 грн.),
від 30.11.2013 №СФ-005422 всього на суму 77 294,26
грн. (в т. ч. ПДВ 20% 12 882,38 грн.)

Надаючи правову оцінку спірним
відносинам, що виникли між сторонами у
справі, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій або
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноважень з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, які
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема, з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод, та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до п.1.32 ст.1 Закону №334/94-ВР
«Про оподаткування прибутку
підприємств» (далі - Закон №334/94-ВР)
господарська діяльність - будь-яка
діяльність особи, направлена на
отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, у разі коли безпосередня участь
такої особи в організації такої
діяльності є регулярною, постійною
та суттєвою.

Приписами п.5.1 ст.5 Закону №334/94-ВР
встановлено, що валові витрати
виробництва та обігу - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності. До складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці , у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, встановлених
п.п.5.3-5.7 цієї статті (п.п. 5.2.1 п. 5.2. ст. 5
Закону №334/94-ВР).

Відповідно до п.п. 5.3.9. п. 5.3. ст. 5
вказаного Закону: не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Водночас п. 5.11 ст.5 Закону №334/94-ВР
визначено, що встановлення додаткових
обмежень щодо віднесення витрат до
складу валових витрат платника
податку, крім тих, що зазначені у цьому
Законі, не дозволяється.

У відповідності з п.п.11.2.1 п.11.2 ст.11
Закону №334/94-ВР датою збільшення
валових витрат виробництва (обігу)
вважається дата, яка припадає на
податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: або дата списання
коштів з банківських рахунків
платника податку на оплату товарів
(робіт, послуг), а в разі їх придбання
за готівку - день їх видачі з каси
платника податку; або дата
оприбуткування платником податку
товарів, а для робіт (послуг) - дата
фактичного отримання платником
податку результатів робіт (послуг).

Таким чином, наведені правові норми
підтверджують, що визначальною умовою
правомірності формування валових
витрат, що враховуються при обчисленні
об'єкта оподаткування, є їх здійснення
для провадження господарської
діяльності платника податків та
підтвердження витрат розрахунковими,
платіжними та первинними документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку.

У пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу
України (далі - ПК України) зазначено, що
витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Крім того, пп.14.1.36 п. 14 ст. 14 також
зазначено, що господарська діяльність -
діяльність особи, що пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, спрямована на
отримання доходу і проводиться такою
особою самостійно та/або через свої
відокремлені підрозділи, а також через
будь-яку іншу особу, що діє на користь
першої особи, зокрема за договорами
комісії, доручення та агентськими
договорами.

Відповідно до приписів п. 44.1 ст. 44 ПК
України для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством. Платникам податків
забороняється формування показників
податкової звітності, митних
декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно п. 44.3 ст. 44 ПК України платники
податків зобов'язані забезпечити
зберігання документів, визначених у
пункті 44.1 цієї статті, а також
документів, пов'язаних із виконанням
вимог законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, не менш як 1095 днів з
дня подання податкової звітності, для
складення якої використовуються
зазначені документи, а у разі її
неподання - з передбаченого цим
Кодексом граничного терміну подання
такої звітності.

За змістом п. 44.6 ст. 44 ПК України у разі
якщо до закінчення перевірки або у
терміни, визначені в абзаці другому
пункту 44.7 цієї статті платник податків
не надає посадовим особам
контролюючого органу, які проводять
перевірку, документи (незалежно від
причин такого ненадання, крім випадків
виїмки документів або іншого вилучення
правоохоронними органами), що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, вважається, що такі
документи були відсутні у такого
платника податків на час складення
такої звітності.

Пунктом 201.14 ст.201 Податкового кодексу
України встановлено, що платники
податку зобов'язані вести окремий
облік операцій з постачання та
придбання товарів/послуг, які
підлягають оподаткуванню, а також які
не є об'єктами оподаткування та
звільнені від оподаткування згідно з
цим розділом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» цей Закон
поширюється на всіх юридичних осіб,
створених відповідно до законодавства
України, незалежно від їх
організаційно-правових форм і форм
власності, а також на представництва
іноземних суб'єктів господарської
діяльності (далі - підприємства), які
зобов'язані вести бухгалтерський облік
та подавати фінансову звітність згідно
з законодавством.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Одним із основних принципів на яких
ґрунтується бухгалтерський облік та
фінансова звітність, відповідно до ст. 4
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» є принцип превалювання
сутності над формою - операції
обліковуються відповідно до їх
сутності, а не лише виходячи з
юридичної форми.

Як зазначено у ч. 1 ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції
(ч.2 ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні»).

Згідно з п. 1.2 «Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку»,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.1995 №88,
зареєстрованого у Міністерстві
юстиції України 05.06.1995 за №168/704 (далі -
Положення №88), господарські операції
відображаються у бухгалтерському
обліку методом їх суцільного і
безперервного документування. Записи в
облікових регістрах провадяться на
підставі первинних документів,
створених відповідно до вимог цього
Положення.

Відповідно до п. 2.1 Положення №88
первинні документи - це документи,
створені у письмовій або електронній
формі, що фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Як зазначено у п. 2.4 Положення №88
первинні документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральному та/або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції. Залежно від
характеру операції та технології
обробки даних до первинних документів
можуть бути включені додаткові
реквізити: ідентифікаційний код
підприємства, установи з Державного
реєстру, номер документа, підстава для
здійснення операцій, дані про документ,
що засвідчує особу-одержувача тощо.

Як зазначено у п. 1.1 Методичних
рекомендацій з бухгалтерського обліку
запасів», затверджених 10.01.2007 наказом
Міністерства фінансів України №2 (далі
- Методичні рекомендації №2), методичні
рекомендації можуть застосовуватися
підприємствами, організаціями та
іншими юридичними особами (далі -
підприємства) незалежно від форм
власності (крім банків та бюджетних
установ).

Відповідно п. 3.1 Методичних
рекомендацій №2 надходження запасів на
підприємство оформлюється
відповідними документами, типові форми
яких затверджуються Державним
комітетом статистики України та іншими
центральними органами виконавчої
влади. Якщо для оформлення
господарської операції типові форми
первинних документів відсутні, то
підприємство складає такі первинні
документи, які б містили обов'язкові
реквізити, передбачені законодавством
та іншими нормативно-правовими актами.

За змістом п. 133.1 ст. 133 ПК України
платниками податку на прибуток
підприємств з числа резидентів є
суб'єкти господарювання - юридичні
особи, які провадять господарську
діяльність як на території України, так
і за її межами.

Згідно з п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 вказаного
Кодексу об'єктом оподаткування є
прибуток із джерелом походження з
України та за її межами, який
визначається шляхом зменшення суми
доходів звітного періоду, визначених
згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу,
на собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та суму
інших витрат звітного податкового
періоду, визначених згідно зі статтями
138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням
правил, встановлених статтею 152 цього
Кодексу.

Підпунктом 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України
витрати операційної діяльності
включають собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140,
статей 142 і 143 та інших статей цього
Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК
України встановлює, що не включаються
до складу витрат витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Пунктом 140.5 статті 140 ПК України
визначено, що не дозволяється
установлення додаткових обмежень щодо
складу витрат платника податку, крім
тих, що зазначені в розділі ІІІ
Податкового кодексу України.

Наведені правові норми свідчать, що
визначальною умовою правомірності
формування витрат, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування, є їх
здійснення для провадження
господарської діяльності платника
податку та підтвердження
розрахунковими, платіжними та
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено наявність у
позивача необхідних первинних
документів, що дає підстави для
включення витрат до складу валових
витрат за відповідний період.

Як зазначено у пп. «а» п. 198.1 ст. 198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Підпунктом 198.3. ст. 198 ПК України
визначено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

За змістом п. 200.1 ст. 200 ПК України сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Пунктом 200.4 статті 200 ПК України
встановлено, що якщо в наступному
податковому періоді сума, розрахована
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має
від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою податкову
накладну.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 201.4 ст. 201 ПК України
встановлено, що податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Оригінал податкової
накладної видається покупцю, копія
залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до пп. 201.6 та 201.8 ст. 201 ПК
України податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу

Таким чином, виходячи із приписів
вищевказаних норм Податкового кодексу
України, податкова накладна є
документом, який підтверджує фактичну
сплату покупцем податку на додану
вартість у ціні товару, та надає право
на формування податкового кредиту
платника податків - покупця. І лише
придбання товарів (послуг, робіт), які
не призначаються для їх використання в
господарській діяльності платника
податку, відсутність податкової
накладної та складання податкової
накладної особою, що не зареєстрована
як платник ПДВ, позбавляють платника
податку права на включення до
податкового кредиту сплачених
(нарахованих) сум податків у звітному
періоді у зв'язку з придбанням товарів
(робіт, послуг), вартість яких
відноситься до складу валових витрат.

За приписами п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Суд не погоджується з висновком
податкового органу, що Акти виконаних
робіт не можуть вважатися первинними
документами, оскільки не містять
обов'язкових реквізитів первинного
документу і не підтверджують зв'язок
отриманих послуг у власній
господарській діяльності, з огляду на
наступне.

Господарські операції, щодо яких
проводилась перевірка, здійснювались
на підставі Угоди з експлуатації
мережі «УкрПак» №0220-СКС, укладеної
01.08.2001 між ТОВ СП «Інфоком» (Інфоком) і
ТОВ «СІЧ-ІНФОКОМ» (Партнер).

Отже, договірні відносини з ТОВ СП
«Інфоком» є довготривалими
господарськими відносинами, укладена
угода направлена на забезпечення
виробничого процесу, що спростовує
висновки відповідача стосовно не
підтвердження зв'язку отриманих послуг
у власній господарській діяльності.

Метою зазначеної угоди, є
регламентація діяльності по доступу
обладнання, поставленого Інфокомом
Партнеру, а також іншого
телекомунікаційному обладнання
(надалі іменованих «Система партнера»)
до міжнародної та національної мереж
передачі даних, що дозволить
забезпечити Запорізьку область
(«Територія») послугами мережі
«УкрПак», іменовані далі Послуги.

Відповідно до ст. 44 Господарського
кодексу України, підприємництво
здійснюється на основі вільного вибору
підприємцем видів підприємницької
діяльності; самостійного формування
підприємцем програми діяльності,
вибору постачальників і споживачів
продукції, що виробляється, залучення
матеріально-технічних, фінансових та
інших видів ресурсів, використання
яких не обмежено законом, встановлення
цін на продукцію та послуги відповідно
до закону.

Наведені правові норми свідчать, що
визначальною умовою правомірності
формування витрат, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування, є їх
здійснення для провадження
господарської діяльності платника
податку та підтвердження
розрахунковими, платіжними та
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку.

Судом встановлено, що перелічені вище
документи оформлені відповідно до
вимог законодавства. Водночас,
перевіркою не зафіксований факт
наявності в податкових накладних
недоліків, що свідчить про їх
неналежність як первинного документу,
або порушення порядку їх видачі.

Таким чином, у позивача наявна
необхідна документація, яка дає
підстави для включення витрат до
складу валових за відповідний період,
що виникли у зв'язку з оплатою за товар
контрагента на виконання зобов'язань
по укладеному договорі.

З матеріалів справи вбачається, що у
ТОВ «СІЧ-ІНФОКОМ» наявні всі необхідні
первинні документи, складені
контрагентами, на підставі яких
позивачем задекларовано суму
податкового кредиту. Крім того,
наявність у позивача податкових
накладних, на підставі яких відповідні
суми ПДВ у складі вартості придбання
товарів були включені до податкового
кредиту цілком правомірно.

Крім того, матеріалами справи
підтверджується подальше використання
позивачем отриманих товарів від
контрагентів у власній господарській
діяльності, а саме: податкова накладна
від 31.05.2014 №1439/230 всього на суму 23 441,18
грн. (в т. ч. ПДВ 20% 3 906,86 грн.), від 31.05.2014
№133937 всього на суму 18 750,00 грн. (в т. ч.
ПДВ 20% 8 125,00 грн.).

Суд звертає увагу на те, що в Акті
перевірки відповідач посилається на
Акт поданий ДПІ у Дніпровському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві про результати планової виїзної
перевірки Спільного
українсько-німецького підприємства в
формі Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інфоком» (код за
) з питань дотримання вимог
податкового законодаства за період з
01.10.2010 по 31.12.2012, валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2010 по
31.12.2012 від 17.03.2014 №536/26-53-22-02-21/14297222, що
саме по собі не є достатнім для
можливості стверджувати про
фіктивність господарських
взаємовідносин між позивачем та його
контрагентом.

В разі, якщо контрагент підприємства
порушив законодавство при нарахуванні
та сплаті своїх податкових зобов'язань,
відповідальність за це несе виключно
він, можливості покладення
відповідальності на інших осіб
законодавством України не тільки не
передбачено, але прямо заборонено.

Таким чином, несплата податків однією
із сторін правочину чи шляхом їх
приховування не є підставою для
висновку про нікчемність правочину.

Отже, правильність та обґрунтованість
формування платником податків
податкового кредиту вимагає наявності
зв'язку витрат платника податків на
придбання товару з його господарською
діяльністю, що полягає у намірі
платника податку отримати користь від
придбаних послуг. Податковим органом
не доведено, що придбання послуг та
товарів не пов'язано з господарською
діяльністю позивача.

За наведених норм та обставин справи
суд приходить до висновку про
правомірність віднесення позивачем
сум податкового кредиту та валових
витрат, що виникли за господарськими
операціями з ТОВ СП «Інфоком».

Згідно ст.3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку і
податкова звітність ґрунтується на
даних бухгалтерського обліку.

Пред'явлені до перевірки та надані у
судовому засіданні документи є
первинними документами у розумінні ст.9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» та повністю підтверджують
факт здійснення операції і, відповідно,
право позивача на включення до
податкового кредиту та до складу своїх
валових витрат вартості придбаних
товарів, що у подальшому були
використані при здійсненні
господарської діяльності.

Відповідно до ст. 61 Конституції України
юридична відповідальність особи має
індивідуальний характер.

Нормативними актами України не
передбачена відповідальність
юридичної особи за зобов'язаннями
іншої юридичної особи, в тому числі за
податковими зобов'язаннями.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

У ч. 2 ст. 71 КАС України зазначено, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, особливістю
адміністративного судочинства є те, що
обов'язок доказування в спорі
покладається на відповідача - орган
публічної влади, який повинен надати
суду всі матеріали, які свідчать про
його правомірні дії.

Таким чином, виходячи з меж заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень чинного законодавства
України та матеріалів справи, суд
дійшов висновку, що викладені в
позовній заяві вимоги позивача є
такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 69-71, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «СІЧ-ІНФОКОМ» -
задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Запоріжжя
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області №2201 від
25.02.2014, №2201 від 25.02.2014.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «СІЧ-ІНФОКОМ» 373,52
грн. (триста сімдесят три гривні 52
копійки) судового збору.

Постанова набирає законної сили
відповідно до частини першої статті 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 КАС України.

Суддя
Я.В.
Горобцова