Справа № 826/3397/14
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/3397/14
інстанції: Шулежко В.П.
Суддя-доповідач: Літвіна Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого - судді
Літвіної Н.М.

Суддів
Коротких А.Ю.

Хрімлі О.Г.

при секретарі
Соловіцькій І.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Альтер С» на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 18 квітня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Альтер С» до
Державної податкової інспекції в
Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до
ДПІ в Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 18
квітня 2014 року у задоволенні
адміністративного позову - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач - ТОВ «Альтер С» , звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким адміністративний позов
задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, податковим органом
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку з питань дотримання
вимог податкового законодавства ТОВ
«Альтер С» по взаємовідносинах з ТОВ
«Корса Груп» () за період
з 01 червня 2013 року по 30 червня 2013 року,
за результатами якої складено акт №
540/26-54-22-01-10/34045180 від 01 жовтня 2013 року.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем вимог п. п. 185.1 ст. 185, п. п. 188.1
ст. 188, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п.
200.2 ст. 200, п. 201.4 ст. 201 ПК України, в
результаті чого позивачем занижено
суму податку на додану вартість, яка
підлягає нарахуванню та сплаті в
бюджет на суму 1 539 218, 00 грн., в тому
числі, за червень 2013 року на суму ПДВ - 1
539 218, 00 грн.

Висновки відповідача ґрунтуються на
тому, що господарські операції
позивача з контрагентом мають ознаки
безтоварності та не спрямовані на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ними. Так, позивачем
відображено в бухгалтерському обліку
операції, які мають безтоварний
характер, відсутність об'єкта
оподаткування по операціях придбання
товарів (послуг), зокрема, позивачем
включено до складу податкового кредиту
суми податку на додану вартість,
сплачених по господарських операціях з
ТОВ «Корса Груп» () за
червень 2013 року.

Не погоджуючись з висновками,
викладеними в акті перевірки позивач 15
жовтня 2013 року направив на адресу
відповідача заперечення. Однак,
відповідач листом № 10801/10/26-54-22-01 від 22
жовтня 2013 року залишив висновки акта
перевірки без змін.

На підставі акту перевірки
відповідачем винесено податкове
повідомлення-рішення № від 23
жовтня 2013 року, яким збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість на загальну
суму 2 308 827, 00 грн., в тому числі за
основним платежем - 1 539 218, 00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями - 769
609, 00 грн.

Не погоджуючись із прийнятим
податковим повідомленням-рішенням,
позивач оскаржив його до Головного
управління Міндоходів у м. Києві та
Міністерства доходів і зборів України.

Рішенням Головного управління
Міндоходів у м. Києві про результати
розгляду первинної скарги № 8025/10/26-15-10-04
від 25 грудня 2013 року та рішенням
Міністерства доходів і зборів України
№ 4012/6/99-99-10-01-15 від 03 березня 2014 року про
результати розгляду повторної скарги,
податкове повідомлення - рішення
залишене без змін, а скарги позивача -
без задоволення.

А тому позивач звернувся до суду за
захистом своїх прав та законних
інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, між позивачем та ТОВ «Корса
Груп» укладено договір купівлі-продажу
№ від 18 червня 2013 року,
відповідно до умов якого ТОВ «Корса
Групп» (Продавець) зобов'язувався
передати у власність позивачу
(Покупець) товар (олію соняшникову
нерафіновану, українського походження,
врожаю 2012 року), а позивач
зобов'язувався прийняти та оплатити
цей товар на умовах, передбачених
договором.

Згідно з умовами договору поставка
товару здійснювалася на умовах DDP
(Миколаївська область, с. Галіциново,
вул. Набережна, буд. 27, ТОВ «МП
«Термінал-Укрхарчозбутсировина»).
Відповідно до Правил ІНКОТЕРМС, термін
DDP означає обов'язок продавця здійснити
поставку покупцю товару без
розвантаження з будь-якого прибулого
транспортного засобу в названому місці
призначення.

На підтвердження факту поставки
вказаного товару позивач надав суду
копії видаткових накладних,
рахунки-фактури, товарно-транспортних
накладних, податкових накладних.

В оплату за придбаний товар на підставі
договору купівлі-продажу від 18 червня
2013 року позивач перерахував на рахунок
ТОВ «Корса Груп» кошти у загальній сумі
9 235 306, 08 грн, у тому числі ПДВ - 1 539
217, 68 грн., що підтверджується
виписками по банківському рахунку
позивача.

На підтвердження права на формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість за вказаною
господарською операцією позивач
отримав від ТОВ «Корса Груп» податкові
накладні на загальну суму 9 235 306, 08 грн.,
у тому числі ПДВ - 1 539 217, 68 грн.

Вказані суми податку на додану
вартість на підставі вказаних
податкових накладних позивач включив
до складу податкового кредиту,
відобразив у реєстрі отриманих
податкових накладних, що відповідає
даним податкової декларації з податку
на додану вартість за червень 2013 року.

Крім того, позивач уклав договір на
перевезення вантажів № 010613 від 01
червня 2013 року, укладеного між ТОВ
«Корса Груп» та ТОВ «Світком-Торг»,
згідно умов якого ТОВ «Світком-Торг»
зобов'язувалось надати ТОВ «Корса
Груп» послуги з перевезення товару
(олії соняшникової) з м. Харкова до м.
Миколаєва згідно з актом від 30 червня
2013 року про надання послуг.

Також, позивач уклав договір з ТОВ МП
«Термніал-Укрхарчозбутсировина» №
06/2013-АS від 18 червня 2013 року, відповідно
до умов якого ТОВ МП
«Термніал-Укрхарчозбутсировина»
зобов'язувався здійснити митне
оформлення товару (олії соняшникової)
за зовнішньоекономічним контрактом,
укладеним ТОВ «Альтер С».

Контракт № 1806/01 від 18 червня 2013 року,
укладений між ТОВ «Альтер С» та
Компанією Oleos Trading Limited, згідно з умовами
якого ТОВ «Альтер С» поставило
Компанії Oleos Trading Limited придбаний товар
на умовах СРТ - ТОВ МП
«Термінал-Укрхарчозбутсировина»
згідно з Правилами ІНКОТЕРМС
передбачає обов'язок продавця
здійснити поставку товару до названого
місця призначення.

Між тим, колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, яким
встановлено що товар, придбаний у ТОВ
«Корса Груп» не зберігався на складах,
орендованих ТОВ «Альтер - С» у ДП
«Спринтер-К», про що свідчить
відсутність актів прийому-передачі
товару, товарно-транспортних
накладних, а також карток складського
обліку, які підтверджували б
перевезення та отримання товару на
орендоване складське приміщення.

Крім того, з наданих документів не
можливо встановити виробника товару та
граничний термін його придатності
(використання).

Згідно товарно-транспортних накладних
встановлено, що вантажоодержувачем є
МП «Термінал-УХЗС» (м. Миколаїв),
автотранспортним підприємством, що
здійснювало транспортування товару -
ТОВ «Свитком-торг» ().

З матеріалів справи вбачається, що
відсутні документи щодо передачі
товару як вантажоодержувачу (МП
«Термінал-УХЗС»), так і перевізнику (ТОВ
«Свитком- торг»), а саме актів
прийому-передачі товару та накладних.
Крім того, не надано документів щодо
зберігання товару, доставленого у м.
Миколаїв в перевіряємий період до
моменту його відвантаження на експорт
(в липні 2013 року).

Також, в товарно-транспортних
накладних не зазначено повної адреси
пункту навантаження та повної адреси
пункту розвантаження товару.

Згідно товарно-транспортних накладних
встановлено, що товар, отриманий від
ТОВ «Корса Груп» поставлявся для
подальшої реалізації на експорт по
Контракту № 1806/01 від 18 червня 2013 року,
укладеному між ТОВ «Альтер С» та
нерезидентом Компанією Oleos Trading Limited
(Великобританія).

Як вбачається з матеріалів справи,
договори, укладені з постачальником
ТОВ «Корса Груп» та з
покупцем-нерезидентом компанією Oleos
Trading Limited підписані в один день - 18
червня 2013 року, що свідчить про
неможливість реального здійснення
вказаних операцій.

В судовому засіданні не встановлено та
позивачем не надано доказів, які
підтверджували б у який спосіб та у
якій кількості здійснювалось
транспортування олії соняшникової
нерафінованої від ТОВ «Корса Груп» до
позивача, яким чином здійснювалось
приймання цього товару ТОВ «Корса
Груп» по якості та кількості, яким
чином здійснювалось оприбуткування
олії на склад позивача, яким чином
здійснювалось зберігання такої
кількості рідини до моменту
передавання, наявність у позивача
відповідних облікових пристроїв,
терміналів або інших технологічних
комплексів, придатних для приймання,
обліку та зберігання такої кількості
рідини, які були б розташовані у
Миколаївській області, або укладення
відповідних договорів з іншими
спеціалізованими підприємствами тощо.

Крім того, на підтвердження факту
реальності поставок олії соняшникової
з боку інших контрагентів на користь
ТОВ «Корса Груп» позивач надано копії
товарно-транспортних накладних, з яких
вбачається, що здавання та приймання
олії соняшникової здійснювалось за
участі підприємств, які володіють
морськими перевантажувальними
терміналами з перевалки рослинних
масел.

Відповідно до п. п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України - не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Згідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України - право
на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій, зокрема, з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України -
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту згідно з п. 198.2 ст.
198 ПК України вважається дата тієї
події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України - не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Відповідно до п. 201.4., 201.6. ст. 201 ПК
України - податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Оригінал податкової
накладної видається покупцю, копія
залишається у продавця товарів/послуг.

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Пунктом 201.10 ст. 201 ПК України
передбачено, що податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно ж до ч. 1 ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» - підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Господарська операція згідно зі ст. 1
названого Закону - це дія або подія, яка
викликає зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Отже, з наведених законодавчих
приписів вбачається, що наслідки в
податковому обліку створюють лише
реально вчинені господарські операції,
тобто ті, що пов'язані з рухом активів,
зміною зобов'язань чи власного
капіталу платника податків. При цьому
господарські операції мають бути
відображені в податковому обліку
відповідно до їх реального змісту.

Зокрема, не може визнаватися право
платника ПДВ на податковий кредит у
тому разі, якщо відповідні товари ним
реально не придбавалися, або якщо
витрати на таке придбання реально не
понесені тощо.

Отже, з наведених законодавчих
приписів вбачається, що наслідки в
податковому обліку створюють лише
реально вчинені господарські операції,
тобто ті, що пов'язані з рухом активів,
зміною зобов'язань чи власного
капіталу платника податків. При цьому
господарські операції мають бути
відображені в податковому обліку
відповідно до їх реального змісту та
відповідати господарській меті
підприємства.

Зокрема, не може визнаватися право
платника ПДВ на податковий кредит у
тому разі, якщо відповідні товари ним
реально не придбавалися, або якщо
витрати на таке придбання реально не
понесені тощо.

Відповідно до інформаційного листа
Вищого адміністративного суду України
№ 742/11/13-11 від 02 червня 2011 року з метою
встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість належить з'ясовувати,
зокрема, обставини щодо руху активів у
процесі здійснення господарської
операції, установлення спеціальної
податкової правосуб'єктності
учасників господарської операції,
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку.

Дослідженню підлягають усі первинні
документи, які належить складати
залежно від певного виду господарської
операції: договори, акти виконаних
робіт, документи про перевезення,
зберігання товарів тощо.

Необхідно перевірити фізичні, технічні
та технологічні можливості певної
особи до вчинення тих чи інших дій, що
становлять зміст господарської
операції, як-от: наявність
кваліфікованого персоналу, основних
фондів, у тому числі транспортних
засобів для перевезення або
виробництва, приміщень для зберігання
товарів тощо, якщо такі умови необхідні
для здійснення певної операції;
можливість здійснення операцій з
відповідною кількістю певного товару у
відповідні строки з урахуванням
терміну його придатності, доступності
на ринку тощо; наявність відповідних
ліцензій та інших дозвільних
документів, що необхідні для ведення
певного виду господарської діяльності.

А тому, наявність у позивача
документів, які відповідно до
Податкового кодексу України є
необхідними для формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість (податкові накладні)
виданих контрагентами не є безумовною
підставою для віднесення їх сум до
податкового кредиту

Отже, належним чином оформлені
документи не можуть бути підставою для
декларування податкового кредиту при
наявності фактів, що ставлять під
сумнів реальність наданих послуг.

Окрім цього, за відсутності інших
достатніх та належних доказів, які б
підтверджували реальне здійснення
господарських операцій, на підставі
яких задекларовано податковий кредит
за спірними господарськими операціями,
самі по собі податкові накладні не
підтверджують право позивача на їх
формування.

Крім того, відповідно до акта перевірки
позивача від 01 жовтня 2013 року
вбачається, що відповідачем отримано
акт від ДПІ у Солом'янському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві № 684/26-58-22-02-18/38316824
від 23 серпня 2013 року про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Корса Груп» з питань дотримання вимог
податкового законодавства з податку на
додану вартість за період з 01 жовтня 2012
року по 31 липня 2013 року.яким
встановлено що службовою запискою від
21 серпня 2013 року від оперативного
управління ДПІ у Солом'янському районі
ГУ Міндоходів у м. Києві повідомлено
про проведені заходи щодо встановлення
місцезнаходження підприємства, крім
того податковий орган має аналітичну
інформацію, згідно з якою ТОВ «Корса
Груп» є транзитними підприємством, що
задіяне у схемах незаконної
мінімізації податкових зобов'язань та
ухилення від сплати податків, в нього
відсутні офісні та складські
приміщення, виробничі потужності,
транспортні засоби, трудові ресурси та
інші організаційно господарські
можливості, необхідні для здійснення
господарських операцій з
купівлі-продажу олії соняшникової у
великих обсягах.

Посилання позивача на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 29 жовтня 2013 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 23 січня 2014
року в адміністративній справі №
826/14472/13-а судом не береться до уваги,
оскільки зі змісту вказаних судових
рішень вбачається, що судами
встановлено порушення відповідачем
законодавчо встановленого порядку та
способу проведення зустрічної звірки,
дії податкового органу вчинені без
дотримання встановленої податковим
законодавством процедури, що й стало
підставою для визнання протиправними
дій податкового органу по проведенню
звірки.

В той час, з вказаних судових рішень не
вбачається дослідження податковим
органом первинної документацій щодо
підтвердження здійснення
господарських операцій з
контрагентами

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції належним чином
дослідив реальність господарських
операцій, що є підставою для виникнення
права на податковий кредит та/або
бюджетне відшкодування,
добросовісність дій платника податку,
яка полягає у відповідності вчинених
ним дій господарській меті, а також
реальність усіх даних, наведених у
документах, що надають право на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування.

Виходячи із вимог ст. 71 КАС України -
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС
України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Альтер С»
- залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 18 квітня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Літвіна Н.М.

Судді
Коротких А.Ю.

Хрімлі О.Г.

Повний текст ухвали виготовлений 16
вересня 2014 року.

Головуючий суддя
Літвіна Н. М.

Судді:
Коротких А. Ю.