Справа № 813/4330/14
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2014-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 вересня 2014 року м. Львів
№ 813/4330/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі судді Клименко О.М. за
участю секретаря судового засідання
Рехліцької Ю.Р. та сторін і інших осіб,
які беруть участь у справі:
позивача: представник Сікиринський
відповідача: представник Чижевський
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Київська
інвестиційна компанія» до Державної
податкової інспекції у Франківському
районі м. Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення, -
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Київська
інвестиційна компанія» (далі - ТОВ
«КІК») звернулось до Львівського
окружного адміністративного суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Франківському районі м.
Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області (далі -
ДПІ у Франківському районі) про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
В обґрунтування позовних вимог
представник позивача зазначив, що
оскаржуване рішення прийнято на
підставі акта перевірки №278/22-10/34045725
від 25.10.2013 року, в якому податковий
орган зазначив про невключення до
складу доходу операції з ліквідації
основних засобів та списання їх з
балансу у 4 кварталі 2012 року на суму
415216,00 грн. та завищення витрат на суму
114709,00 грн., що призвело до заниження
податку на прибуток за 2012 рік на
загальну суму 111284,00 грн.
Із висновками ДПІ у Франківському
району позивач не погоджується,
оскільки такі протирічать усім наявним
на підприємстві документам, які були
надані під час перевірки. Позивач
зазначив про те, що відповідач не надав
належної правової оцінки документам,
які підтверджують факт ліквідації
нерухомого майна, яке не
використовувалось у господарській
діяльності підприємства, а також
доказам сплати орендної плати за землю
в сумі 268242,22 грн. Долучені до матеріалів
справи докази, на думку позивача,
повністю спростовують висновки
відповідача про порушення податкового
законодавства щодо завищення витрат та
невключення відповідних сум до складу
доходів, а тому прийняте на основі
таких висновків податкове
повідомлення-рішення є протиправним і
підлягає скасуванню. Представник
позивача позовні вимоги підтримав
повністю, просив позов задовольнити.
Відповідач позов заперечив з підстав,
викладених у письмових запереченнях на
позовну заяву та додаткових поясненнях
до заперечень, в яких зазначено, що
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення прийнято на
підставі акта №278/22-10/34045725 від 25.10.2013
року «Про результати позапланової
виїзної перевірки ТОВ «Київська
інвестиційна компанія» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.07.2011 року по
31.12.2012 року, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2009 року по
30.09.2013 року, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2009 року по
30.09.2013 року на виконання постанови СУ ГУ
МВС України у Львівській області від
10.09.2013 року», в якому зазначено, що
перевіркою повноти визначення
скоригованого валового доходу та
доходів, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування
встановлено його заниження на суму
415216,00 грн., внаслідок неподання
відповідних документів про знищення,
розібрання та перетворення основних
засобів (нерухомого майна) та списання
їх з балансу. Також відповідач
зазначив, що позивачем до перевірки не
надано документів на підтвердження
різниці в сумі 114709,00 грн. між сумою
задекларованою підприємством у 2012 році
у складі інших витрат, як нараховані
податки і збори у розмірі 267990,00 грн. та
фактично визначеною договором оренди
сумою орендної плати у розмірі 153281,28
грн. Саме з цих мотивів податковий
орган прийняв оскаржуване податкове
повідомлення-рішення про збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на прибуток за основним платежем 111284,00
грн. та штрафними (фінансовими)
139105,00 грн., і на думку відповідача
підстав для його скасування немає, тому
просить відмовити у задоволенні
позовних вимог повністю.
Суд заслухав пояснення представників
позивача та представника відповідача,
дослідив долучені до матеріалів справи
письмові докази, оцінив їх в сукупності
і встановив наступні фактичні
обставини справи та відповідні їм
ТОВ «Київська інвестиційна компанія»
зареєстроване як юридична особа 24.02.2006
року Виконавчим комітетом Печерського
району м. Києва. Відповідно до Довідки з
Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України
АА№060726, здійснює господарську
діяльність з консультування з питань
комерційної діяльності та управління,
купівля та продаж власного нерухомого
майна, іншої допоміжної діяльності у
сфері фінансового представництва.
З 10.10.2013 року по 18.10.2013 року ДПІ у
Франківському районі проведено
позапланову виїзну перевірку ТОВ «КІК»
з питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.07.2011 року по
31.12.2012 року, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2009 року по
30.09.2013 року, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2009 року по
30.09.2013 року, за наслідками якої складено
акт №278/22-10/34045725 від 25.10.2013 року (далі -
акт перевірки від 25.10.2013 року).
Відповідач у своєму акті перевірки від
25.10.2013 року зазначив, що перевіркою
повноти визначення скоригованого
валового доходу та доходів, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування встановлено його
заниження на суму 415216,00 грн., внаслідок
неподання відповідних документів про
знищення, розібрання та перетворення
основних засобів (нерухомого майна) та
списання їх з балансу. Також відповідач
зазначив, що позивачем до перевірки не
надано документів на підтвердження
різниці в сумі 114709,00 грн. між сумою
задекларованою підприємством у 2012 році
у складі інших витрат, як нараховані
податки і збори у розмірі 267990,00 грн. та
фактично визначеною договором оренди
сумою орендної плати у розмірі 153281,28
Таким чином, у висновках акта перевірки
від 25.10.2013 року відповідач вказав про
порушення ТОВ «КІК» пп.135.5.15. п.138.5, п. 138.5,
п. 138.2, пп.138.10.4 (в) п.138.10 ст.138, пп.139.1.9. п.139.1
ст.139 Податкового кодексу України (із
змінами та доповненнями), що призвело
до заниження податкового зобов'язання
з податку на прибуток підприємства за
2012 рік на загальну суму 111284,00 грн.
На основі таких висновків було
року про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток за
основним платежем 111284,00 грн. та
грн., всього на суму 139105,00 грн.
Вважаючи винесене податкове
повідомлення-рішення таким, що
прийняте без урахування всіх обставин
справи, позивач звернувся до суду за
захистом свої прав шляхом скасування
Вирішуючи спір, суд керується
наступними положеннями чинного
Стаття 67 Конституції України
передбачає, що кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом. Згідно
зі статтею 92 Конституції України
виключно законами України
встановлюються система оподаткування,
Податковий кодекс України (далі - ПК
України) містить наступні нормативні
положення щодо порядку формування
витрат та визначення доходів платника
Статтею 135 ПК України визначено порядок
визначення доходів та їх склад.
Так, відповідно до пп.135.1 ст.135
Податкового кодексу України доходи, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, включаються до доходів
звітного періоду за датою, визначеною
відповідно до статті 137, на підставі
документів, зазначених у пункті 135.2
цієї статті, та складаються з: доходу
від операційної діяльності, який
визначається відповідно до пункту 135.4
цієї статті; інших доходів, які
визначаються відповідно до пункту 135.5
цієї статті, за винятком доходів,
визначених у пункті 135.3 цієї статті та у
статті 136 цього Кодексу.
Згідно пп.135.15 інші доходи включають,
зокрема, інші доходи платника податку
за звітний податковий період.
Підпунктом 14.1.56 п.14.1 ст.14 Податкового
кодексу України визначено поняття
доходу як загальна сума доходу
платника податку від усіх видів
діяльності, отриманого (нарахованого)
протягом звітного періоду в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах як на території України, її
континентальному шельфі у виключній
(морській) економічній зоні, так і за їх
Відповідно до пп.14.1.84 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України інші
терміни для цілей розділу III
використовуються у значеннях,
визначених Законом України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» та національними
і міжнародними положеннями
(стандартами) фінансової звітності,
положеннями (стандартами)
бухгалтерського обліку.
Положення (стандарт) бухгалтерського
обліку 15 «Дохід» затверджене наказом
Міністерства фінансів України від 29
листопада 1999 р. N 290 (зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 14 грудня
1999 р. за N 860/4153) визначає методологічні
засади формування в бухгалтерському
обліку інформації про доходи
підприємства та її розкриття у
фінансовій звітності.
Пунктом 5 даного Положення визначено,
що дохід визнається під час збільшення
активу або зменшення зобов'язання, що
зумовлює зростання власного капіталу
(за винятком зростання капіталу за
рахунок внесків учасників
підприємства), за умови, що оцінка
доходу може бути достовірно визначена.
Відповідно до п.6 Положення визначено
перелік сум, які не визнаються
доходами, серед яких відсутня, зокрема,
сума формування резервного фонду
шляхом зменшення статутного капіталу.
Згідно п.7 Положення визнані доходи
класифікуються в бухгалтерському
обліку за такими групами: дохід
(виручка) від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг); чистий дохід
від реалізації продукції (товарів,
робіт, послуг); інші операційні доходи;
фінансові доходи; інші доходи.
До складу інших доходів, зокрема,
включаються дохід від реалізації
фінансових інвестицій; дохід від
неопераційних курсових різниць та інші
доходи, які виникають у процесі
господарської діяльності, але не
пов'язані з операційною діяльністю
Згідно п.14.1.27 ст.14 ПК України, витрати -
це сума будь-яких витрат платника
податку у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
Відповідно до п.138.2. ст.138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
У разі якщо платник податку здійснює
виробництво товарів, виконання робіт,
надання послуг з довготривалим (більше
одного року) технологічним циклом
виробництва за умови, що договорами,
укладеними на виробництво таких
товарів, виконання робіт, надання
послуг, не передбачено поетапної їх
здачі, до витрат звітного податкового
періоду включаються витрати, пов'язані
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг у
Платник податку для визначення об'єкта
оподаткування має право на врахування
витрат, підтверджених документами, що
складені нерезидентами відповідно до
Відповідно до вимог п.138.10 ст.138 ПК
України, до складу інших витрат
включаються інші операційні витрати,
що включають, зокрема: інші витрати
операційної діяльності, пов'язані з
господарською діяльністю, у тому числі,
але не виключно: суми коштів, внесені до
страхових резервів у порядку,
передбаченому статтею 159 цього Кодексу;
суми нарахованих податків та зборів,
установлених цим Кодексом (крім тих, що
не визначені в переліку податків та
зборів, встановлених цим Кодексом),
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування,
відшкодування Пенсійному фонду
України сум фактичних витрат на
виплату і доставку пенсій, призначених
відповідно до пункту «а» статті 13
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», сум фактичних витрат на
виплату і доставку пенсій, призначених
відповідно до пунктів «б»-«з» статті 13
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», різниці між сумою
пенсії, призначеної за Законом України
«Про наукову і науково-технічну
діяльність», та сумою пенсії,
обчисленої відповідно до інших
законодавчих актів, на яку має право
особа, які згідно із законодавством
фінансуються за рахунок коштів
підприємств, установ, організацій в
обов'язковому порядку, а також інших
обов'язкових платежів, встановлених
законодавчими актами, за винятком
податків та зборів, передбачених
підпунктами 139.1.6 і 139.1.10 статті 139 цього
Кодексу, та пені, штрафів, неустойки,
передбачених підпунктом 139.1.11 статті 139
для платників податку, основною
діяльністю яких є виробництво
сільськогосподарської продукції, до
складу витрат включається плата за
землю, що не використовується в
сільськогосподарському виробничому
витрати на інформаційне забезпечення
господарської діяльності платника
податку, в тому числі з питань
законодавства, на придбання
літератури, оплату Інтернет-послуг і
передплату спеціалізованих
суми коштів, спрямовані уповноваженими
банками до додаткового спеціального
резерву страхування пенсійних вкладів
та додаткових спеціальних резервів
страхування коштів фондів
банківського управління відповідно до
закону, що регулює питання створення та
функціонування фондів банківського
управління (пп.138.10.4 (в) п.138.10 ст.138 ПК
Відповідно до пп. 139.9 ст. 139 ПК України не
належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
Виходячи із наведених норм закону, до
складу валових витрат платника податку
належать витрати, які: 1) підтверджені
первинними документами; 2) пов'язані з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, а право на
зменшення об'єкта оподаткування
податку на прибуток на суму понесених
витрат надається добросовісним
платникам для компенсації витрат,
понесених у процесі здійснення
реальної економічної діяльності, за
умови наявності належного
документального підтвердження
виконання господарської операції.
При вирішенні спору суд виходить з
Так, судом встановлено, що відповідно
до договорів купівлі-продажу від 01.11.2007
року, ТОВ «КІК» придбало та згідно
актів прийому-передачі від 04.12.2007 року
прийняло, нерухоме майно за адресою м.
Львів, вул. Жасминова 5, а саме: цех ТНВ
літ М-2 вартістю 141250,00 грн.; склад ПММ літ
матеріальний з навісом літ Д-1 вартістю
253750,00 грн.; транспортний цех вартістю
627500, 00 грн. Загальна вартість придбаних
та поставлених ТОВ «КІК» на баланс
основних засобів склала 1035000,00 грн.
В грудні 2012 року цех ТНВ, склад ПММ,
склад матеріальний з навісом позивачем
було знесено, а ОКП ЛОР «БТІ та ЕО»
скасовано реєстрацію вказаних об'єктів
нерухомості в державному реєстрі прав
на нерухоме майно, що підтверджується
інформаційними довідками від 19.12.2012
року, від 22.12.2012 року. Балансова
вартість знесених об'єктів нерухомості
на момент знесення становила 415216,45 грн.
Відповідно до оборотно-сальдової
відомості по рах. 103 на суму списаних
основних засобів 415216,45грн. ТОВ «КІК»
було зменшено балансову вартість
основних засобів та зроблено в
бухгалтерському обліку наступне
проведення Дт рах. 976 «Списання
необоротних активів» Кт 103.
Як пояснив представник позивача, з
моменту придбання вказаних об'єктів
ТОВ «КІК» господарської діяльності не
проводило, придбане та поставлене на
баланс нерухоме майно не
використовувалося, амортизація не
нараховувалася, на підтвердження чого
долучив до матеріалів справи фінансові
звіти суб'єкта малого підприємництва
(а.с.71-74), відповідно, вважає, що підстав
для відображення 415216,45 грн. в
скоригованому валовому доході у
позивача не було. З приводу чого суд
У разі ліквідації основних засобів за
рішенням платника податку або в разі
якщо з незалежних від платника податку
обставин основні засоби (їх частина)
зруйновані, викрадені чи підлягають
ліквідації, або платник податку
змушений відмовитися від використання
таких основних засобів внаслідок
загрози чи неминучості їх заміни,
руйнування або ліквідації, платник
податку у звітному періоді, в якому
виникають такі обставини, збільшує
витрати на суму вартості, яка
амортизується, за вирахуванням сум
накопиченої амортизації окремого
об'єкта основних засобів (п.146.16 ст. 146 ПК
України).

За правилами п. 189.9. ст. 189 ПК України у
разі якщо основні виробничі або
невиробничі засоби ліквідуються за
самостійним рішенням платника податку,
така ліквідація для цілей
оподаткування розглядається як
постачання основних виробничих або
невиробничих засобів за звичайними
цінами, але не нижче балансової
вартості на момент ліквідації.

Суд звертає увагу, що норма цього
пункту не поширюється на випадки, коли
основні виробничі або невиробничі
засоби ліквідуються у зв'язку з їх
знищенням або зруйнуванням внаслідок
дії обставин непереборної сили, в інших
випадках, коли така ліквідація
здійснюється без згоди платника
податку, у тому числі в разі викрадення
основних виробничих або невиробничих
засобів, що підтверджується відповідно
до законодавства або коли платник
податку подає органу державної
податкової служби відповідний
документ про знищення, розібрання або
перетворення основних виробничих або
невиробничих засобів у інший спосіб,
внаслідок чого вони не можуть
використовуватися за первісним
призначенням.

Враховуючи зазначене, якщо з
незалежних від платника податків
обставин основні засоби зруйновані,
викрадені чи підлягають ліквідації,
або платник податку змушений
відмовитися від їх використання
внаслідок загрози чи неминучості їх
заміни, руйнування або ліквідації, то
такий платник податку, на підставі
наказу керівника підприємства у
звітному періоді, в якому виникають
такі обставини, здійснює їх ліквідацію
та подає відповідний документ про
знищення, розібрання або створення
основних виробничих або невиробничих
засобів у інший спосіб, внаслідок чого
ви не можуть використовуватися за
первісним призначенням.

При цьому, відповідно до п. 189.10 ст. 189 ПК
України у разі якщо внаслідок
ліквідації необоротних активів
отримуються комплектувальні вироби,
складові частини, компоненти або інші
відходи, які оприбутковуються на
матеріальних рахунках з метою їх
використання в господарській
діяльності платника, на такі операції
не нараховуються податкові
зобов'язання.

В той же час з наданих до перевірки та
до судової справи матеріалів
вбачається, що доводи позивача щодо
непридатності об'єктів нерухомості
(від'єднані від мереж понад двадцять
років, частково покриті шифером
залишки складів, інш.) та неможливості
отримання окремих вузлів, деталей,
матеріалів, що можуть бути використані
у господарській діяльності позивача
при знесенні таких основних засобів, не
підтверджені належними та допустимими
доказами.

Так, наказом Мінфіну України від 30.09.2003
р. № 561 затверджені Методичні
рекомендації з бухгалтерського обліку
основних засобів (далі - Методичні
рекомендації), якими визначено, що
об'єкт основних засобів перестає
визнаватися активом (списується з
балансу) у разі його вибуття внаслідок
продажу, ліквідації, безоплатної
передачі, нестачі, остаточного
псування або інших причин
невідповідності критеріям визнання
активом.

Компенсація, що підлягає отриманню
після продажу (вибуття) об'єкта
основних засобів, визнається за його
справедливою вартістю. Якщо платіж за
об'єкт відстрочується, отриману
компенсацію визнають за грошовим
еквівалентом ціни. Різницю між
номінальною сумою компенсації та
грошовим еквівалентом ціни визнають як
фінансовий дохід.

Пунктами 41-45 Методичних рекомендацій
передбачено, що для визначення
непридатності основних засобів до
використання, можливості їх
використання іншими підприємствами,
організаціями та установами,
неефективності або недоцільності їх
поліпшення (ремонту, модернізації тощо)
та оформлення відповідних первинних
документів керівником підприємства
створюється постійно діюча комісія.

Постійно діюча комісія: здійснює
безпосередній огляд об'єкта, що
підлягає списанню; встановлює причини
невідповідності критеріям активу;
визначає осіб, з вини яких відбулося
передчасне вибуття основних засобів із
експлуатації, вносить пропозиції щодо
їх відповідальності; визначає
можливість продажу (передачі) об'єкта
іншим підприємствам, організаціям та
установам або використання окремих
вузлів, деталей, матеріалів, що можуть
бути одержані при демонтажі,
розбиранні (ліквідації) основних
засобів, встановлює їх кількість і
вартість; складає і підписує акти на
списання основних засобів.

В актах на списання наводяться дані, що
характеризують об'єкти основних
засобів: рік виготовлення або
будівництва об'єкта, дата його
надходження на підприємство і початок
експлуатації, первісна (переоцінена)
вартість об'єкта, сума нарахованого
зносу, передбачений і фактичний строк
корисного використання, проведені
ремонти, причини вибуття тощо.

У разі списання основних засобів, які
вибувають в результаті аварії або
стихійного лиха, до акта додається
копія акта аварії і зазначаються
обставини стихійного лиха.

Регістри аналітичного обліку основних
засобів, що вибули, додаються до
документів, якими оформлені факти
вибуття основних засобів.

Складені комісією акти на списання
основних засобів відображаються в
бухгалтерському обліку після їх
затвердження (погодження) посадовою
особою (керівним органом),
уповноваженою згідно законодавства
(статуту підприємства) приймати
рішення щодо розпорядження
(відчуження, ліквідації) об'єктів
основних засобів.

Деталі, вузли, агрегати та інші
матеріали, отримані при розбиранні і
демонтажу основних засобів, що
ліквідуються, оприбутковуються з
визнанням іншого доходу і зарахуванням
на рахунки обліку матеріальних
запасів, включаючи матеріальні
цінності і деталі з вмістом матеріалів,
які приймаються (збираються)
спеціалізованими заготівельними
(переробними) підприємствами.

Фінансовий результат від вибуття
об'єктів основних засобів визначається
вирахуванням з доходу від вибуття
основних засобів їх залишкової
вартості, непрямих податків і витрат,
пов'язаних з вибуттям основних засобів.

Крім цього, листом ДПА України №
15693/6/15-3415-26 від 29.08.2011 року роз'яснено, що
складені та підписані постійно діючою
комісією акти на списання основних
засобів ОЗ-3, що містять дані, які
характеризують об'єкти основних
засобів та причини їх вибуття, за умови
їх затвердження посадовою особою
(керівним органом), уповноваженою
згідно зі статутом підприємства
приймати рішення щодо ліквідації
об'єктів основних засобів, визнаються
документами, які подаються до органу
ДПС під час перевірки та які є
необхідними для правильного
застосування вимог останнього абзацу
пп. 14.1.191 ст.14 та другого абзацу п.189.9 ст.
189 Кодексу (ПК України).

Відтак, документами, що підтверджують
знищення, розібрання або перетворення
основного засобу, можуть бути акти на
їх списання відповідної форми, а також
висновки відповідної експертної
комісії щодо неможливості
використання в майбутньому цих засобів
за первісним призначенням. Типові
форми актів встановлено наказом
Мінстату України від 29.12.95 №352 «Про
затвердження типових форм первинного
обліку».

В той же час, зміст актів на списання
основних засобів типової форми №03-3
(а.с.75-77) свідчить про недотримання
позивачем вищезазначених законодавчих
норм, оскільки висновків комісії щодо
стану об'єктів не зазначено, а
технічний стан і причину списання
«ветхий. списано у зв'язку з
неможливістю подальшої експлуатації»
керівником ТОВ «КІК» визначено
одноособово.

Відсутність відповідної комісії на
підприємстві представник позивача
пояснив відсутністю достатньої
кількості працівників, проте такі
обставини не можуть бути перешкодою
для замовлення експертизи і у
підприємств, що спеціалізуються на
ремонті або обслуговуванні об'єктів,
аналогічних ліквідованим, або у
підприємств, що здійснюють послуги з
відповідної експертної оцінки. Суд
зазначає, що висновок експертної
комісії необхідний для визначення
ліквідації об'єкта основних засобів як
«змушеної», не вимагаючої визнання її
як поставки.

Також в актах не вказано рік
будівництва об'єктів, первісна
(переоцінена) вартість об'єктів, сума
нарахованого зносу, передбачений і
фактичний строк корисного
використання, проведені ремонти,
причини вибуття тощо.

Слід зазначити, в жодному з долучених
до матеріалів справи документів не
визначено можливість використання
окремих вузлів, деталей, матеріалів, що
можуть бути одержані при ліквідації
об'єктів нерухомості, не встановлено їх
кількість і вартість.

Крім цього, суд враховує що, відповідно
до умов договорів купівлі-продажу від 01
листопада 2007 року, а саме п.1 «Предмет
договору», усі придбані приміщення не
мали незастережних недоліків, які
значно знижують цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням, усі інженерні
комунікації, що були в цьому нерухомому
майні, знаходилися в робочому стані та
функціонували за призначенням.

В розділі І «Загальні положення» ПК
України (зокрема підпп.14.1.191) зазначено:
постачання товарів - будь-яка передача
права на розпоряджання товарами як
власник, у тому числі продаж, обмін чи
дарування такого товару, а також
постачання товарів за рішенням суду.
Постачанням товарів також вважаються:
ліквідація платником податку за
власним бажанням необоротних активів,
які перебувають у такого платника
(абз. «д» підп.14.1.191 п. 14.1 ст. 14 ПКУ).

Не є постачанням товарів випадки, коли
основні виробничі засоби або
невиробничі засоби ліквідуються у
зв'язку з їх знищенням або зруйнуванням
внаслідок дії обставин непереборної
сили, а також в інших випадках, коли
така ліквідація здійснюється без згоди
платника податку, у тому числі в разі
викрадення необоротних активів, або
коли платник податку надає органу
державної податкової служби
відповідний документ про знищення,
розібрання або перетворення
необоротних активів в інший спосіб,
внаслідок чого необоротний актив не
може використовуватися за первісним
призначенням.

Відтак, висновки контролюючого органу,
що підприємством не надано усю
необхідну документацію на
підтвердження знищення, розібрання або
перетворення необоротних активів у
інший спосіб, внаслідок чого
необоротний актив не може
використовуватися за первісним
призначенням, в зв'язку із чим, дії
вчинені позивачем підпадають під
критерії обставин визначених п.189.9 ст.189
ПК України і відповідно ліквідація
таких основних засобів (об'єктів
нерухомості) має розцінюватись як
«постачання» та включається до бази
оподаткування, є обґрунтованими.

Крім того, стаття 136 ПК України містить
вичерпний перелік доходів, що не
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, а відтак посилання
позивача на довільне трактування
відповідачем терміну «інші доходи» є
безпідставним та необґрунтованим.ім
того, стаття 136 ПК України містить
вичерпний перелік до

Таким чином, всупереч вимог пп. 135.5.15. п.
135.5 ст. 135 ПК України «інші доходи
платника податку за звітний податковий
період» ТМЦ, які виникли при знесенні
об'єктів нерухомості ТОВ «КІК» не були
оприбутковані та не відображені в
бухгалтерському обліку підприємства.
Відповідно не включені до складу
доходу, який враховується при
обчисленні та оподаткування
декларації з податку на прибуток у
період проведення операцій із
ліквідації основних засобів та
списання їх з балансу у 4 кв. 2012 року на
суму 415216,00 грн.

Щодо витрат, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
судом встановлено, що 01.08.2011 року ТОВ
«КІК» (Орендар) укладено договір із
Львівською міською радою
(Орендодавець) №Л-1419 оренди земельної
ділянки пл. 1,0379 га для будівництва та
обслуговування житлового комплексу за
адресою: м. Львів, вул. Жасминова,5,
термін дії якого визначено до 31.03.2021
року, розмір орендної плати визначено
у розмірі 383203,06 грн. на рік.

Також, умовами вказаного договору
передбачено, що ухвалою Львівською
міської ради від 16.12.2010 року №37 та від
31.03.2011 року №369 зменшено розмір
орендної плати згідно п.9 на 60% від суми
орендної плати, тобто з 383203,06 грн. до
153281,28 грн.

Вказане підтверджується листом
Львівської міської ради від 24.04.2013 року
№2403-вих.507, який долучено до матеріалів
справи органом доходів і зборів.

ТОВ «Київська інвестиційна компанія»
задекларовано у декларації з додатку
на прибуток за 2012 рік суму фактичних
витрат, пов'язаних із врахуванням та
сплатою орендної плати за землю в
розмірі 267990,00 грн.

Представник позивача пояснив
задекларований розмір витрат (267990,00
грн.) тим, що підприємством крім
сплаченої суми 153281,28 грн., проведено
нарахування суми за фактичне
землекористування за період з 31.03.2011
року до 31.08.2011 року згідно Договору №8030
від 01.08.2011 року, в сумі 51093,74 грн., також
за період від 01.08.2011 р. по 31.12.2011 р.
нараховано та сплачено орендну плату
за землю в сумі 63867,20 грн. згідно
Договору оренди землі від 01.08.2011 року
укладеного з Львівською міського радою
(а.с. 106).

Проте, як вбачається із наданих
платіжних доручень, які наявні в
матеріалах справи (а.с. 30-41), загальна
сума витрат по сплаті орендної плати за
землю саме у 2012 році становить 153281,28
грн. (12773,44 грн.* 12).

В той же час, судом не враховуються
долучені позивачем платіжні доручення
на обгрунтування позовних вимог: №4 від
28 серпня 2011 року, №3 від 28 вересня 2011
року, №5 від 27 жовтня 2011 року, №7 від 22
листопада 2011 року, №8 від 27 грудня 2011
року (а.с. 26-29), оскільки за призначенням
платежу таких доручень, вказана
орендна плата сплачувалась за 2011 рік, а
перевіркою встановлено завищення
витрат тільки за 2012 рік.

Крім цього, суд зазначає, що
правомірність визначеної суми
орендної плати за землю у розмірі 153281,28
грн. підтверджується також податковою
декларацією ТОВ «КІК» з плати за землю
у 2012 році.

Підпунктом 139.1.9. п.139.1 ст.139 ПК України,
визначено, що витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Відтак, позивачем не надано доказів на
підтвердження витрат в сумі 114709,00 грн.
(267990,00 грн.-153281,28 грн. = 114709,00 грн.) під час
перевірки, не долучено таких і під час
розгляду справи.

Таким чином, проаналізувавши наявні
матеріали справи та норми чинного
законодавства, суд вважає правомірними
висновки відповідача щодо порушення
позивачем порядку декларування
доходів з прибутку підприємств, що
полягає в зменшенні суми скоригованого
валового доходу, а також витрат, та
наявність підстав застосування до
останнього штрафних санкцій.

Допустимих доказів, які б
спростовували викладенні в акті
перевірки висновки контролюючого
(податкового) органу позивачем до суду
надано не було.

Тому суд погоджується з доводами
відповідача про те, що в порушення
вимог пп. пп.135.5.15. п.138.5, п. 138.5, п. 138.2,
пп.138.10.4 (в) п.138.10 ст.138, пп.139.1.9. п.139.1 ст.139
ПК України, що призвело до заниження
податкового зобов'язання з податку на
прибуток підприємства за 2012 рік на
загальну суму 111284,00 грн.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Докази подані
позивачем не переконують в
обґрунтованості позовних вимог.

Оцінюючи рішення відповідача на
відповідність ч. 3 ст. 2 КАС України, суд
вважає, що воно було прийнято на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені законами
України; з урахування усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії) та неупереджено. За таких
обставин суд вважає, що позовні вимоги
є необґрунтованими, а тому у їх
задоволенні слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 94 КАС України
відшкодування судових витрат
позивачеві, якому відмовлено у позові,
не передбачено.

Керуючись ст.ст. 17-19, 71, 94, 160-163 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Львівський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 12.09.2014 року.

Суддя
Клименко О.М.