Справа № 807/4228/13-а
Суддя: Гінда О.М.
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2014 року
№ 876/3690/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:
Гінди О.М.

суддів:
Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

за участю секретаря судових засідань:
Рак Х.І.

позивача -
ОСОБА_2

представника відповідача -
Тополенко І.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційні скарги
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб та Уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб на
ліквідацію АТ «Банк «Таврика»
Соловйової Наталії Анатоліївни на
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 14 січня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_6 до
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб про скасування рішення та
зобов'язання сплатити кошти, -

встановив:

02.12.2013 ОСОБА_6 звернулася в суд з позовом
до Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб, Уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб на
ліквідацію АТ «Банк «Таврика»
Соловйової Н. А., у якому просила:
скасувати рішення Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб щодо вимоги
включення її до реєстру акцептованих
вимог кредиторів згідно до сьомої
черговості, зобов'язати Фонд
гарантування вкладів фізичних осіб, як
гаранта вкладників банку «Таврика»,
виплатити їй кошти по вкладу згідно
Договору B № 002361 від 19.06.2012 року в сумі 29
000, 00 грн та відсотки на цей вклад в сумі
3 450, 21 грн (разом 32 450, 21 грн), кошти вкладу
В № 004387 від 17.09.2012 року в сумі 20 000, 00 грн
та 2 358, 37 грн відсотків на цей вклад,
(разом 22 358, 37 грн), а всього 54 808, 58 грн, як
заборгованість, у відповідності до
вимоги ст. 530 ЦК України.

В обґрунтування своїх позовних вимог
покликається на те, що 19 червня 2012 року
та 17 вересня 2012 року вона уклала з АТ
«Банк «Таврика» Договори банківського
вкладу «Ощадний плюс» з видачами
купонних (депозитних) сертифікатів на
пред'явника серії В № 002361 від 19 червня
2012 року на суму 29 000 грн строк
закінчення якого 17 грудня 2012 року та
відповідно серії В № 004387 від 17 вересня
2012 року на суму 20 000 грн., з строком
зберігання цих коштів до 18 березня 2013
року. По закінченню строків дії
Договорів, вона звернулась в АТ «Банк»
Таврика» з вимогою виплатити кошти
вкладів, однак їй було в цьому
відмовлено, оскільки повертати вклади
АТ «Банк «Таврика», по невідомих
причинах, заборонив Національний банк
України, а на її повторні звернення
відмовлено в зв'язку з ліквідацією
відділення № 23 АТ «Банк «Таврика», у
якому вона укладала Договори. На її
звернення до Уповноваженої особи Фонду
Соловйової Н.А., 24 липня 2013 року вона
отримала лист - повідомлення № 4245/7 від
11 липня 2013 року, про те, що кредиторські
вимоги підлягають задоволенню в сумі 54
808, 58 грн згідно до сьомої черговості, з
чим вона не погоджується, оскільки
вважає, що вклад повинен був бути
повернутим їй ще 17 грудня 2012 року, до
моменту запровадження тимчасової
адміністрації ПАТ «Банк «Таврика» у
відповідності до п.1.1, п. 3.1.7 Договору
банківського вкладу, ст. 1060 ЦК України.
У зв'язку з чим вона вимушена
звернутись до суду за захистом
порушених її прав.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 14 січня 2014
року позов задоволено повністю.

З постановою суду першої інстанції не
погодились Фонд гарантування вкладів
фізичних осіб та Уповноважена особа
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб на ліквідацію АТ «Банк «Таврика»
Соловйова Н.А. та подали апеляційні
скарги, в яких просять скасувати
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 14.01.2014 та
прийняти нову, якою в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_6 відмовити в
повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог
апелянти посилаються на те, що судом
першої інстанції порушені норми
матеріального та процесуального права.
У апеляційній скарзі Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
зазначено, що судом першої інстанції не
було забезпечено процесуальних прав
Фонду, як відповідача, оскільки про
день, час та місце слухання справи
повідомлений не був. Також судом
порушено процесуальні норми щодо
заміни та визначення належного
відповідача, оскільки такої
організації як Фонд гарантування
вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ
«Банк «Таврика» не існує. Порушено
норми матеріального права, оскільки
згідно Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»,
Фондом не відшкодовуються кошти за
вкладом, підтвердженим ощадним
(депозитним) сертифікатом на
пред'явника та до повноважень Фонду не
належить складання реєстру вимог
кредиторів. Отже, жодного рішення щодо
включення вимоги позивача до реєстру
акцептованих вимог кредиторів ПАТ
«Банк «Таврика» Фонд не міг прийняти в
силу закону і такого рішення не було, а
тому судом першої інстанції скасовано
неіснуюче рішення Фонду. Уповноважена
особа Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк
«Таврика» Соловйова Н.А. в апеляційній
скарзі зазначила, що 20.03.2013 року на
підставі постанови Правління
Національного банку України № 97
вирішено відкликати банківську
ліцензію в АТ «Банк «Таврика» та
ліквідацію останнього та в цей же день
виконавчою дирекцією Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
прийнято рішення № 17 про початок
здійснення процедури ліквідації АТ
«Банк «Таврика» та відповідні
публікації були здійсненні в газетах
«Голос України» та «Урядовий кур'єр».
Відповідно до вимог чинного
законодавства позивача включено до
Реєстру акцептованих вимог кредиторів
і її вимоги підлягають задоволенню у 7
черговості. Отже, Уповноваженою особою
ФГВФО на ліквідацію АТ «Банк «Таврика»
вжито всіх можливих заходів
спрямованих на задоволення вимог
позивача, як кредитора.

Уповноважена особа Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ
«Банк «Таврика» Соловйова Н.А. у судове
засідання не прибула, що у
відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України
не перешкоджає апеляційному розгляду
справи.

Суд апеляційної інстанції, заслухав
доповідь судді-доповідача, пояснення
представників позивача та відповідача
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб, перевірив матеріали справи та
обговорив підстави і межі апеляційної
скарги, вважає, що апеляційні скарги
належить задовольнити.

Судом першої інстанції встановлено, що
19 червня 2012 року та 17 вересня 2012 року
позивач ОСОБА_6 уклала з АТ «Банк
«Таврика» Договори банківського
вкладу «Ощадний плюс» з видачами
купонних (депозитних) сертифікатів на
пред'явника серії В № 002361 від 19 червня
2012 року на суму 29 000 грн строк
закінчення якого 17 грудня 2012 року та
відповідно серії В № 004387 від 17 вересня
2012 року на суму 20 000 грн., з строком
зберігання цих коштів до 18 березня 2013
року. Однак, після закінчення строку
дії договорів позивачу вклади не
повернуті, а письмового обґрунтування
причин їх не повернення позивачу у
відповідності до п. 3.1.6 Договору
відповідачем не надавалось. За таких
обставин суд першої інстанції вважає,
що грошовий вклад позивача згідно
договору серії В № 002361 від 19.06.2013 року в
сумі 29 000 грн та відсотки на цей вклад в
сумі 3 450, 21 грн повинен був бути
виплачений ще 17 грудня 2012 року, до
запровадження тимчасової
адміністрації АТ «Банк «Таврика» у
відповідності до п. 1.1, п. 3.1.7 Договору
банківського вкладу, ст. 1060 ЦК України,
а саме з 12 січня до 20 березня 2013 року, а
кошти вкладу згідно договору серії В №
004387 від 17.09.2012 року в сумі 20 000 грн та 2358,
37 грн відсотків на цей вклад повинні
були бути виплачені позивачу до
винесення постанови Національним
банком України про відкликання
банківської ліцензії у ПАТ «Банк
Таврика», а саме до 18 березня 2012 року.

З такими висновками суду першої
інстанції, суд апеляційної інстанції
не погоджується з огляду на таке.

Відповідно до Постанови Правління
Національного банку України від 20
березня 2013 р. № 97 «Про відкликання
банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ
«Банк «Таврика» виконавчою дирекцією
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб прийнято рішення № 17 від 20 березня
2013 про початок здійснення процедури
ліквідації ПАТ «Банк «Таврика».

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 № 4452,
гарантії Фонду не поширюються на
відшкодування коштів за вкладами у
випадках, передбачених цим Законом.

Пунктом 3 частини 4 статті 26 Закону № 4452
передбачено, що Фонд не відшкодовує
кошти: за вкладом, підтвердженим
ощадним (депозитним) сертифікатом на
пред'явника.

Як вбачається з матеріалів справи між
позивачем ОСОБА_6 та ПАТ «Банк
«Таврика» укладено Договори
банківського вкладу «Ощадний плюс» з
видачами купонних (депозитних)
сертифікатів на пред'явника серії В №
002361 від 19 червня 2012 року на суму 29 000 грн
строк закінчення якого 17 грудня 2012 року
та відповідно серії В № 004387 від 17
вересня 2012 року на суму 20 000 грн, з
строком зберігання цих коштів до 18
березня 2013 року (а.с. 11, 20).

18.12.2012 ОСОБА_6 звернулася до т.в.о. голови
правління «АТ «Банк «Таврика» із
заявою про виплату гарантованої суми
відшкодування за вкладом, розміщеним у
ПАТ «Банк «Таврика» у розмірі 29000 грн
(а.с. 66), а 15.01.2013 до Уповноваженої особи
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб на тимчасову адміністрацію АТ
«Банк «Таврика» Соловйової Н.А. на
перерахування всіх її коштів по
вкладах та відсотки (а.с. 65).

Листом № 4245/7 від 11.07.2013 Уповноважена
особа Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк
«Таврика» Соловйова Н.А., на заяву
позивача про визнання вимог кредитора
від 16.04.2013, повідомлено ОСОБА_6 про те, що
її вимога включена до реєстру
акцептованих вимог кредиторів та
підлягає задоволенню в сумі 54 808, 58 грн
згідно 7 черговості (а.с. 13).

З наведеного, суд апеляційної
інстанції вважає, що оскільки за
змістом пункту 3 частини 4 статті 26
Закону № 4452 на відшкодування коштів за
договором банківського вкладу
«Ощадний плюс» з видачею купонного
ощадного (депозитного) сертифікату на
пред'явника гарантії Фонду не
поширюються, а включення позивача до
реєстру акцептованих вимог кредиторів
згідно до 7 черговості відповідає
частині 1 статті 52 вище наведеного
Закону, у зв'язку з чим підстави для
задоволення позовних вимог ОСОБА_6
відсутні.

Відповідно до вимог ст. 202 ч. 1 п. 4 КАС
України, підставою для скасування
постанови суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Cуд апеляційної інстанції вважає, що
суд першої інстанції, при вирішенні
цього спору, ухвалив рішення без
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, тому
наявні підстави для його скасування та
прийняття нової постанови про відмову
в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 202 ч. 1 п. 4, 205, 207,
254 КАС України, суд -

постановив:

апеляційні скарги Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб та Уповноваженої
особи Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк
«Таврика» Соловйової Наталії
Анатоліївни - задовольнити.

Постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 14 січня 2014
року у справі № 807/4228/13-а - скасувати та
прийняти нову постанову, якою у
задоволенні позову ОСОБА_6 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів, з
дня складення її у повному обсязі, може
бути подана касаційна скарга
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
О.М. Гінда

Судді:
В.Я. Качмар

В.В. Ніколін

Постанова у повному обсязі виготовлена
та підписана 12.09.2014.