Справа № 809/2520/14
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2014-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"28" серпня 2014 р.
Справа № 809/2520/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

Судді Тимощука О.Л.

при секретарі Візінському М.В.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представників відповідача - Бодлака
Б.З., Гнатіва І.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом:
ОСОБА_1

до відповідача: Відділу державної
виконавчої служби Калуського
міськрайонного управління юстиції,

про визнання бездіяльності
протиправною, зобов'язання до вчинення
дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з
адміністративним позовом до Відділу
державної виконавчої служби
Калуського міськрайонного управління
юстиції з наступними позовними
вимогами:

Визнати бездіяльність відповідача -
відділу державної виконавчої служби
Калуського міськрайонного управління
юстиції, яка проявилася у безосновному
зволіканні з 01.03.2013 р. до 08.05.2014 р. та
після 08.05.2014 р. із усуненням порушення
виконавчого законодавства в сенсі не
проведення закінчення виконавчого
провадження ВП № 25004576 в частині
виконання постанови про стягнення
виконавчого збору від 31.08.2012 р. старшого
державного виконавця міського відділу
державної виконавчої служби
Калуського міськрайонного управління
юстиції про "Стягнути з боржника ОСОБА_1
адреса АДРЕСА_1 виконавчий збір у
розмірі 51,00 грн." з повідомленням про це
сторін виконавчого провадження,
ненаданні позивачеві своєчасно
відповіді на звернення від 05.05.2014 р. та
від 04.07.2014 р., - неправомірною;

Зобов'язати відповідача-суб'єкта
владних повноважень - відділ державної
виконавчої служби Калуського
міськрайонного управління юстиції,
закінчити виконавче провадження ВП №
25004576 в частині виконання постанови про
стягнення виконавчого збору від 31.08.2012
р. старшого державного виконавця
міського відділу державної виконавчої
служби Калуського міськрайонного
управління юстиції про "Стягнути з
боржника ОСОБА_1 адреса АДРЕСА_1
виконавчий збір у розмірі 51,00 грн." та
повідомити сторони виконавчого
провадження;

Зобов'язати відповідача-суб'єкта
владних повноважень - відділ державної
виконавчої служби Калуського
міськрайонного управління юстиції,
вчинити дії з припинення порушення
права позивача в якості суб'єкта
звернення до суб'єкта владних
повноважень для чого надати письмово
на адресу реєстрації місця проживання
позивача відповідь на звернення
позивача від 05.05.2014 р. та 04.07.2014 р.;

Зобов'язати відповідача-суб'єкта
владних повноважень - відділ державної
виконавчої служби Калуського
міськрайонного управління юстиції, - не
на користь якого ухвалене судове
рішення, подати у встановлений судом
строк звіт про виконання судового
рішення;

Зазначити в мотивувальній частині
встановлені судом юридичні факти:

У виконавчому провадженні ВП № 25004576
формально виконується відсутній в
природі виконавчий документ "постанова
№ 3-2532/2010 виданий 03.02.2011", "документ видав
Калуський міськрайонний суд
Івано-Франківської області", "про
стягнення 510,00 грн. штрафу";

Постанова відповідача від 31.08.2012 р. не
відповідає вимогам спеціального
виконавчого закону - ст. 18 Закону
України "Про виконавче провадження": не
зазначено номер рішення, згідно з яким
видано виконавчий документ; не
зазначено дані, які однозначно
ідентифікують стягувача (повне
найменування, рахунок стягувача); не
зазначено дані, які однозначно
ідентифікують боржника
(індивідуальний ідентифікаційний
номер, дата народження боржника та його
місце роботи); не зазначено дату
набрання законної (юридичної) сили
рішенням від 31.08.2012 р.; не зазначено
строк пред'явлення виконавчого
документа (від 31.08.2012 р.) до виконання;
виконавчий документ від 31.08.2012 р. не
скріплено гербовою печаткою органа,
який видав виконавчий документ;

Постанова відповідача від 31.08.2012 р. в
якості виконавчого документа з одного
боку винесена за відсутності
підтверджувальних документів, на
основі яких її саме і слід виносити
(підтвердження вручення боржникові
належним чином пропозиції добровільно
виконати боргові зобов'язання), а з
іншого боку - виконавчий документ від
31.08.2012 р. із невідомого моменту набуття
ним законної сили дотепер не
виконувалася і про це відсутні
відмітки в самому виконавчому
документі;

В порушення ч. 7 ст. 28 Закону України
«Про виконавче провадження» № 606-ХІV
після закінчення 31.08.2012 р. виконавчого
провадження ВП № 25004576 без стягнення
виконавчого збору виконавче
провадження за постановою від 31.08.2012 р.
не відкрито, а постанова від 31.08.2012 р.
дотепер виконується в закінченому
виконавчому провадженні ВП № 25004576 в
складі іншої справи виконавчого
провадження, відповідача ВП № 42662862;

Постанова відповідача від 31.08.2012 р.
виконується відносно не встановленої
органами державної виконавчої служби
фізичної особи-боржника, щодо якої у
відповідача відсутні документальне
підтвердження тотожності боржника з
фізичною особою позивача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
виконавче провадження з виконання
оскаржуваної постанови підлягає
негайному закінченню виходячи з того,
що документа на підставі якого
винесено постанову про стягнення
виконавчого збору, а саме, постанови
№3-2532/2010 виданої 03.02.2011 року про
стягнення штрафу в сумі 510 грн не існує,
позивачу не надано строк на
добровільне виконання цієї постанови,
а сама постанова про стягнення
виконавчого збору від 31.08.2012 року не
відповідає вимогам статті 18 Закону
України «Про виконавче провадження» №
606-XIV від 21.04.1999 року (надалі також - Закон
№606), при цьому відсутні документи, на
підставі яких винесено постанову про
стягнення виконавчого збору та
відсутні докази направлення постанови
позивачу оскільки виконавче
провадження №25004576 в рамках якого
виконувалась постанова про стягнення
штрафу в сумі 510 грн, знищене.
Відповідачем не відкрито виконавче
провадження за постановою від 31.08.2012
року, не проведено виконавчі дії
протягом шести місяців, та не пізніше
28.02.2013 року, а відтак не закінчено
виконавче провадження. Також,
відповідачем, в порушення Закону
України «Про звернення громадян» не
надано відповіді на пропозицію від
05.05.2014 року та інформаційний запит від
04.07.2014 року щодо усунення порушень
законодавства в рамках виконання
постанови від 31.08.2012 року, відтак
позовні вимоги підлягають задоволенню
в повному обсязі.

Позивач вимоги, викладені в
адміністративному позові підтримав в
повному обсязі. Також, позивач
заперечив свій статус боржника у
відповідності до постанови про
стягнення виконавчого збору від 31.08.2012
року, так як в жодному документі не
міститься інформація, яка б
ідентифікувала саме позивача. А в
застосуванні відповідачем
персональних даних позивача, які
частково збігаються з персональними
даними боржника, позивач вбачає
порушення його прав, а тому звернувся
за їх захистом до суду. Просив позов
задовольнити повністю.

Представники відповідача проти позову
заперечили з підстав, наведених в
письмовому запереченні. Щодо надання
відповідей на запити вказали, що такі
мали місце і були направлені на адресу
позивача. Просили в задоволенні позову
відмовити повністю.

Розглянувши адміністративний позов,
заслухавши пояснення позивача та
представників відповідача, дослідивши
наявні в матеріалах справи докази, суд
дійшов висновку, що в рамках даної
адміністративної справи слід вийти за
межі позовних вимог та позов
задовольнити частково, виходячи з
наступних підстав та мотивів.

Постановою Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 24
грудня 2010 року в справі №3-2532/2010р.
постановлено: ОСОБА_1 визнати винним за
ст. 122 ч.3 КпАП України (Кодексу України
про адміністративні правопорушення) та
призначити стягнення - 510 грн.
Постановою Апеляційного суду
Івано-Франківської області від 03.02.2011
року, у поновленні ОСОБА_1 пропущеного
апеляційного строку на оскарження
постанови Калуського міськрайонного
суду від 24.12.2010 року - відмовлено.

В подальшому, постанову Калуського
міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 24
грудня 2010 року в справі №3-2532/2010р. про
стягнення 510 грн штрафу звернуто до
примусового виконання в рамках
виконавчого провадження (надалі також -
ВП) №25004576.

Як з'ясовано в судовому засіданні, в
межах цього ж виконавчого провадження,
винесено оскаржувану постанову про
стягнення виконавчого збору від 31.08.2012
року ВП №25004576.

На підставі усних та письмових
пояснень представників відповідача
судом встановлено, що ВП №25004576 було
закінчено, а самі матеріали
виконавчого провадження (за
виключенням постанови про стягнення
виконавчого збору від 31.08.2012 року ВП
№25004576 та самого виконавчого документу
- постанови Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 24
грудня 2010 року в справі №3-2532/2010р.)
знищені у зв'язку із закінченням
терміну зберігання. Дану обставину
відповідач підтвердив копією витягу з
акту про вилучення виконавчих
проваджень для знищення (а.с.52-53).

З цього приводу слід зазначити, що в
акті про вилучення виконавчих
проваджень зазначені недостовірні
дані, а саме: вказано про вилучення
виконавчого провадження по
примусовому виконанню неіснуючого
документу - постанови №3-2532 від 03.02.2011
року, що видав Калуський міськрайонний
суд. Виходячи із системного аналізу
наданих доказів, судом встановлено
допущення відповідачем помилки в
зазначенні дати винесення постанови
№3-2532, а саме зазначено не 24 грудня 2010
року, а 3 лютого 2011 року, що збігається з
датою ухвалення постанови Апеляційним
судом Івано-Франківської області, а сам
номер виконавчого провадження 25004576 не
фігурує в акті взагалі. Вказані
обставини викликають сумнів щодо
належності та допустимості
вищевказаного акту, як доказу по справі
на підтвердження знищення матеріалів
ВП №25004576, проте на вимогу суду самих
матеріалів ВП №25004576 чи інших доказів,
необхідних для встановлення всіх
обставин у справі відповідачем суду не
надано.

Судом встановлено, що аналогічну
помилку відповідачем допущено при
винесенні постанови про стягнення
виконавчого збору ВП №25004576 (а.с.50), а
саме в графі «назва документу» вказано
«постанова №3-2532 виданий 03.02.3011 року»,
що є помилкою, адже постанова №3-2532/2010 р.
датована 24 грудня 2010 року. Також, в
постанові від 31.08.2012 року вказано в
графі «адреса» АДРЕСА_1, без зазначення
назви населеного пункту та області.

З пояснень представників відповідача
слідує, що у зв'язку із отриманою
інформацією про те, що боржник ОСОБА_1
ІНФОРМАЦІЯ_1, працює в АДРЕСА_2,
оскаржувана постанова про стягнення
виконавчого збору від 31.08.2012 року ВП
№25004576 перебуваючи на виконанні в
міському відділі Державної виконавчої
служби Калуського міськрайонного
управління юстиції була направлена
останнім за належністю до відділу
Державної виконавчої служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції разом з постановою
№3-2532/2010 від 24.12.2010 року. Саме вказана
обставина слугувала підставою для
закінчення виконавчого провадження
ВП№25004576 та передачі матеріалів
виконавчого провадження для знищення.

В подальшому, відповідно до акту
державного виконавця від 15.08.2013 року
(а.с.45), відділом Державної виконавчої
служби Івано-Франківського міського
управління юстиції з'ясовано, що за
вказаною адресою боржник не працює,
відтак винесено постанову про
закінчення виконавчого провадження
від 13.03.2014 року №41564120 та відповідно до
супровідного листа від 13.03.2014 року
№В-19/02-19/7830 оригінали виконавчого
документу, постанов про стягнення
виконавчого збору та витрат на
проведення виконавчих дій повернуто
відповідачу (а.с.47).

У зв'язку із поверненням виконавчого
документу, а саме: постанови №3-2532/2010р.
від 24.12.2010 року та постанови про
стягнення виконавчого збору №25004576,
відділом державної виконавчої служби
Калуського міськрайонного управління
юстиції винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження від
26.03.2014 року ВП №42662862, в рамках якої
прийнято до виконання і постанову про
стягнення виконавчого збору ВП №25004576
від 31.08.2012 року.

Позивач, встановивши, що в межах
виконавчого провадження №42662862
виконується постанова про стягнення
виконавчого збору ВП №25004576 від 31.08.2012
року, 05.05.2014 року звернувся з
пропозицією закінчити виконавче
провадження ВП №25004576 в частині
стягнення виконавчого збору, яка
отримана відповідачем 08.05.2014, а вже
04.07.2014 року подав відповідачу
інформаційний запит, в якому вказав, що
не отримав ні постанови про закінчення
виконавчого провадження ні
вмотивованої відмови в задоволенні
пропозиції. Не отримавши належної
реакції з боку відповідача 29.07.2014 року
позивач звернувся до суду з метою
захисту свого порушеного права.

Відповідно до абзацу 2 статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно із статтею 68 Конституції
України, кожен зобов'язаний неухильно
додержуватися Конституції України та
законів України.

Статтею 1 Закону №606 встановлено, що
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону
№606, у разі невиконання боржником
рішення майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. У разі невиконання
боржником у той самий строк рішення
немайнового характеру виконавчий збір
стягується в розмірі сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з боржника - фізичної особи і в
розмірі вісімдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян з боржника -
юридичної особи.

Абзацом 2 частини 2 та частиною 5 статті
25 Закону №606 передбачено, що у
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. Копії постанови про відкриття
виконавчого провадження надсилаються
не пізніше наступного робочого дня
стягувачу та боржникові.

Згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Частиною 2 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що суд може вийти за межі
позовних вимог тільки в разі, якщо це
необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.

Керуючись вищевказаними правовими
нормами, суд зазначає, що відповідачем
не доведено факту направлення позивачу
постанови про відкриття виконавчого
провадження в рамках виконавчого
провадження ВП №25004576 для
добровільного виконання, оскільки
згідно з усними та письмовими
поясненнями представників
відповідача, всі матеріали ВП №25004576
знищено. За відсутності факту надання
позивачу можливості добровільно
виконати постанову №3-2532/2010р. від 24.12.2010
року, та враховуючи вищенаведені
помилки та неточності, допущені
відповідачем при складанні самої
постанови про стягнення виконавчого
збору ВП №25004576 від 31.08.2012 року, з метою
повного захисту порушеного права
позивача, суд дійшов висновку про
необхідність вийти за межі позовних
вимог: визнати протиправною та
скасувати постанову про стягнення
виконавчого збору ВП №25004576 від 31.08.2012
року.

Щодо позовних вимог про визнання
бездіяльності відповідача
протиправною в частині не закінчення
виконавчого провадження та
зобов'язання відповідача закінчити
виконавче провадження, суд зазначає
наступне.

Відповідно до частини 2 статті 30 Закону
№606, державний виконавець зобов'язаний
провести виконавчі дії з виконання
рішення протягом шести місяців з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження, а з виконання
рішення немайнового характеру - у
двомісячний строк. Строк здійснення
виконавчого провадження не включає час
відкладення провадження виконавчих
дій або зупинення виконавчого
провадження на період проведення
експертизи чи оцінки майна,
виготовлення технічної документації
на майно, реалізації майна боржника,
час перебування виконавчого документа
на виконанні в адміністрації
підприємства, установи чи організації,
фізичної особи, фізичної особи -
підприємця, які здійснюють
відрахування із заробітної плати
(заробітку), пенсії та інших доходів
боржника.

В свою чергу законодавцем не визначена,
як підстава завершення виконавчого
провадження - сплив шестимісячного
строку виконання рішення, що вказує на
визначення законом розумного строку
вчинення виконавчих дій, стимулюючи
при цьому не зволікання у вчиненні
виконавчих дій в рамках певного
виконавчого провадження. Проте, це не
дає підстав державному виконавцю
закінчити виконавче провадження, по
факту закінчення шестимісячного
строку, так як така підстава не
передбачена статтею 49 Закону №606, що
регламентує закінчення виконавчого
провадження.

Що стосується зобов'язання відповідача
закінчити виконавче провадження ВП
№25004576 в частині виконання постанови
про стягнення виконавчого збору від
31.08.2012 року, суд зазначає, що виконавче
провадження №25004576 вже закінчене, всі
матеріали цього виконавчого
провадження не вдалося дослідити, так
як такі у відповідача відсутні у
зв'язку із їх знищенням. Вищевказана
постанова виконується в рамках
виконавчого провадження №42662862 на
підставі пункту 3.16 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої Наказом
Міністерства юстиції України від
02.04.2012 р. № 512/5, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 2 квітня
2012 р. за № 489/20802. Відповідно до
вищевказаного пункту Інструкції, у
разі направлення виконавчого
документа за належністю до іншого
органу ДВС відповідно до пункту 10
частини першої статті 49 Закону
державний виконавець у постанові про
закінчення виконавчого провадження
зазначає причини направлення
виконавчого документа за належністю,
повідомляє про проведені виконавчі дії
(якщо стягнення проведено частково,
зазначається про фактично стягнену
суму коштів), якщо боржник відсутній,
вказується дата складання акта про
відсутність боржника. До копії
постанови про закінчення виконавчого
провадження державний виконавець
додає також постанови про стягнення
виконавчого збору, витрат на
організацію та проведення виконавчих
дій, копії постанов про накладення
арешту на кошти чи майно боржника,
копії документів щодо майнового стану
боржника та його доходів у разі їх
наявності.

З огляду на вищевказані правові норми
постанова про стягнення виконавчого
збору може виконуватись в рамках
іншого виконавчого провадження, у
випадку її передачі за належністю до
іншого органу ДВС.

Відносно ненадання відповідей на
звернення позивача від 05.05.2014 року (а.с.8)
та від 04.07.2014 року (зворотна сторона
а.с.7), судом встановлено, що відповіді
відповідачем надані, відповідно 02.06.2014
року (а.с.48) та 25.07.2014 року (а.с.51).

Відповідно до абзацу 1 статті 20 Закону
України «Про звернення громадян» №
393/96-ВР від 02.10.1996 року, із змінами та
доповненнями, звернення розглядаються
і вирішуються у термін не більше одного
місяця від дня їх надходження, а ті, які
не потребують додаткового вивчення, -
невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти
днів від дня їх отримання. Якщо в
місячний термін вирішити порушені у
зверненні питання неможливо, керівник
відповідного органу, підприємства,
установи, організації або його
заступник встановлюють необхідний
термін для його розгляду, про що
повідомляється особі, яка подала
звернення. При цьому загальний термін
вирішення питань, порушених у
зверненні, не може перевищувати сорока
п'яти днів.

Таким чином, відповідачем дотриманий
місячний строк розгляду звернень
позивача.

Позивач в судовому засіданні не
заперечив щодо отримання вищевказаних
листів від відповідача, однак не вважає
їх належними відповідями на його
запити. З даного приводу суд зазначає,
що допущення відповідачем помилок,
описок, в тому числі, при написанні
прізвища позивача, а також відсутність
повної інформації, що запитувалася
позивачем не підтверджує факт
ненадання відповіді останньому, а тому
вимоги щодо ненадання відповідей є
необґрунтованими та не підлягають до
задоволення.

Щодо прохальної частини позовної заяви
про зазначення в мотивувальній частині
постанови юридичних фактів, суд
звертає увагу, що повноваження
адміністративного суду при вирішенні
справи встановлені статтею 162 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Водночас вимоги, які можуть міститися в
адміністративному позові
регламентовані частиною 4 статті 105
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Із системного аналізу вищенаведених
норм Кодексу адміністративного
судочинства України слідує, що
адміністративні суди не наділені
повноваженнями рішенням суду
встановлювати певні юридичні факти,
визначені стороною по справі, окрім
цього питання, які вирішує суд при
прийнятті постанови вказані в статті 161
КАС України, а пунктом 3 частини 1 статті
163 КАС України, передбачено, що
постанова складається, зокрема, з
мотивувальної частини із зазначенням:
встановлених судом обставин із
посиланням на докази, а також мотивів
неврахування окремих доказів; мотивів,
з яких суд виходив при прийнятті
постанови, і положень закону, яким він
керувався.

За наведених підстав вимога позивача
про встановлення судом в мотивувальній
частині постанови юридичних фактів не
підлягає задоволенню.

Відповідно до приписів статті 14
Кодексу адміністративного судочинства
України, судове рішення, яким
закінчується розгляд справи в
адміністративному суді, ухвалюється
іменем України. Постанови та ухвали
суду в адміністративних справах, що
набрали законної сили, є обов'язковими
до виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

В позовних вимогах позивач просить
забов'язати відповідача подати звіт
про виконання судового рішення.

Частиною 1 статті 267 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що суд, який ухвалив
судове рішення в адміністративній
справі, має право зобов'язати суб'єкта
владних повноважень, не на користь
якого ухвалене судове рішення, подати у
встановлений судом строк звіт про
виконання судового рішення. В даному
випадку, саме суд наділений
повноваженнями вирішувати питання
щодо встановлення звіту про виконання
судового рішення. У зв'язку із
частковим підтвердженням судом
наявності в діях відповідача порушень,
виявлених під час розгляду даної
адміністративної справи, також
враховуючи, що позивачем при зверненні
до суду та формуванні позовних вимог
обрано не правильний спосіб захисту
порушеного права, необхідності
встановлювати контроль за виконанням
судового рішення судом не вбачається.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 2 КАС
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

За наведених підстав та вказаних
правових норм, з метою повного захисту
прав, свобод та інтересів позивача, суд
дійшов висновку про необхідність вийти
за межі позовних вимог, визнати
протиправною та скасувати постанову
про стягнення виконавчого збору від
31.08.2012 року ВП №25004576, а в задоволенні
решти позовних вимог - відмовити.

На підставі ст. 124 Конституції України,
керуючись ч. 2 ст.11, ст. ст. 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати
постанову державного виконавця
міського відділу державної виконавчої
служби Калуського міськрайонного
управління юстиції ВП №25004576 від 31.08.2012
року.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбаченому
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя: /підпис/
Тимощук О.Л.

Постанова складена в повному обсязі
02.09.2014 року.