Справа № 804/8118/14
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 р. справа № 804/8118/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Прудника С.В.

при секретарі судового засідання
Крюкової О.В.

за участю сторін:

представника позивача
Компанця М.Б.

представників відповідача
Кисельова А.В.,
Яременко О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Інтерфом-Дніпро" до Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень форми "Р"
від 25.03.2014 р. № та № , -

ВСТАНОВИВ :

10 червня 2014 р. до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду
надійшла позовна заява Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Інтерфом-Дніпро", в якій позивач
просить суд визнати протиправним та
скасувати податкове повідомлення -
рішення ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області від 25.03.2014 №
на суму 7 325,00 грн. та податкове
повідомлення - рішення ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області від 25.03.2014 №
на суму 147 965,24 грн.

В обґрунтування позову позивач
зазначив, що Головним управлінням
Міндоходів у Дніпропетровській
області проведена невиїзна
документальна перевірка стану
дотримання законодавства України ТОВ
„Інтерфом-Дніпро" (код ЄДРПОУ - 33076092)
при митному оформленні товару за МД, за
результатами якої складено акт від
04.03.2014 року №Н07/14/33076092. На підставі акту
перевірки винесено податкове
повідомлення-рішення від 25.03.2014 №
на суму 7325,00 грн. та податкове
повідомлення-рішення від 25.03.2014 №
на суму 147965,24 грн. Позивач вважає
висновки податкового органу в акті
перевірки безпідставними та
необґрунтованими, а тому винесені
податкові повідомлення-рішення
підлягають скасуванню.

Ухвалою Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 13.06.2014 р.
відкрито провадження у
адміністративній справі, та призначено
її до розгляду у відкритому судовому
засіданні.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав заявлені позовні
вимоги у повному обсязі, надав
пояснення аналогічні викладеним в
позовній заяві, просив суд позов
задовольнити.

Відповідач проти позову заперечував,
посилаючись на те, що за результатами
перевірки Головне управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області прийшло до висновків щодо
порушення позивачем вимог
законодавства України з питань
державної митної справи, а тому Головне
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області при
прийнятті оскаржуваних податкових
повідомленнях-рішеннях діяла на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Представники відповідача в судовому
засіданні проти позовних вимог
заперечували, просили суд відмовити в
задоволенні адміністративного позову.

Заслухавши пояснення представників
позивача, заперечення представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи, розглянувши справу в межах
заявлених позовних вимог і наданих
сторонами доказів, оцінивши докази
відповідно до вимог ст.ст. 69 - 72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд вважає позовні вимоги
такими, що підлягають задоволенню, з
наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ. До
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Судом встановлено, що Головним
управлінням Міндоходів у
Дніпропетровській області проведена
невиїзна документальна перевірка
стану дотримання законодавства
України ТОВ „Інтерфом-Дніпро" (код
ЄДРПОУ - 33076092) при митному оформленні
товару за МД.

Перевіркою стану дотримання платником
податків ТОВ «Інтерфом-Дніпро» вимог
законодавства України з питань
державної митної справи, у тому числі
правильності визначення бази
оподаткування, своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати митних платежів встановлені
наступні порушення законодавства
України:

ч.2 ст. 52 Митного кодексу України від
13.03.2012 № 4495-VI, в результаті чого
занижено суму митної вартості товарів,
як бази оподаткування ввізним митом та
податком на додану вартість за митними
деклараціями;

ч.1 ст.279, ч.1 ст.295 Митного кодексу
України від 13.03.2012 № 4495-VI, в результаті
чого занижено суму належних до сплати
митних платежів, а саме: ввізного мита
за митними деклараціями;

ч. 1 ст. 190 Податкового кодексу України
від 02.12.2010 №2755-VI, ч.1 ст.295 Митного
кодексу України в результаті чого
занижено суму податку на додану
вартість при ввезенні за митними
деклараціями.

Тобто, ТОВ «Інтерфом-Дніпро» були
порушені вимоги митного законодавства
України в частині визначення митної
вартості товарів, що спричинило
невірне визначення податкового
зобов'язання підприємства, як суб'єкта
податкової відповідальності (власника
товару, що ввозився на Україну) у
розумінні Податкового кодексу України,
при митному оформленні товару
«сировина для виробництва
пінополіуретану (поролону): являє собою
простий поліефіроспирт (поліол) Petol
48-ЗМВ» за митними деклараціями,
наведеними у таблиці 1.

Під час перевірки платником податків
не були надані додаткові документи
(інформація), які би свідчили на користь
платника податків.

Відповідно до ч. 11 п.1 ст. 347 Митного
Кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI
посадовими особами органів доходів і
зборів самостійно визначено суму
податкових зобов'язань, а саме
оподаткування митом та податком на
додану вартість у сумі 124232,19 грн.,
оскільки результати митного контролю,
отримані після закінчення процедури
митного оформлення та випуску товарів,
свідчать про заниження податкових
зобов'язань, визначених платником
податків у митних деклараціях.

За результатами перевірки складено Акт
від 04.03.2014 року №Н07/14/33076092 на підставі
якого винесено податкове
повідомлення-рішення від 25.03.2014 №
на суму 7325,00 грн. та податкове
повідомлення-рішення від 25.03.2014 №
на суму 147965,24 грн.

Як вбачається із матеріалів справи,
03.01.2013 між Товариством із обмеженою
відповідальністю «Інтерфом-Дніпро» та
компанією «S.C. OLTCHIM S.A.» (Romania) укладено
прямий імпортний контракт № DV
9173/16595/28.12.2012 на поставку товару, а саме
сировини для виробництва
пінополіуретану (поролону) - простого
поліефіру (поліолу) марки Petol 48-ЗМВ, Petol
РР 401, Petol 56-3.

11.06.2013 року позивач подав до
Дніпропетровської митниці Міндоходів
митну декларацію № 110040000/2013/003673 та інші
документи для митного оформлення
товарів, відповідно до статті 53 Митного
кодексу України.

Задекларована позивачем митна
вартість товару «простий спиртовий
поліефір поліалкілгліколь PETOL 48-3 MB»,
становила 470117,02 грн., що складає 1,8972
євро за 1 кг. за офіційним курсом
Нацбанку України євро до гривні на дату
подання митної декларації. Митна
вартість товару визначена додатковою
угодою № 1 від 05.06.2013 до контракту №
DV9173/16595/28.12.2012 на рівні 1,50 Euro/кг, окрім
цього, позивачем було враховано, що
митним органом вже проводилося
коригування митної вартості
ідентичного товару, ввезеного за
попередніми поставками від того ж
постачальника («S.C. OLTCHIM S.A.», Romania), а саме
19.06.2012 Дніпропетровською митницею було
винесено рішення №110040000/2012/900144/1 про
коригування заявленої митної вартості
ідентичного товару, згідно якого митну
вартість ідентичного товару за
попередніми поставками від того ж
виробника визначено на рівні 1,8972 Euro за
одиницю (кг.).

Разом із декларацією до
Дніпропетровської митниці, на
обґрунтування митної вартості товару
було надано наступні документи,
обов'язкові для надання митному органу,
згідно до статті 53 Митного кодексу
України:

міжнародна автомобільна накладна (CMR) №
204123 від 06.06.2013;

рахунок-фактура про надання
транспортно-експедиційних послуг № 173
від 06.06.2013;

рахунок-фактура (інвойс) № 3525731 від
06.06.2013;

доповнення до зовнішньоекономічного
контракту № 1 від 05.06.2013;

зовнішньоекономічний контракт №
DV9173/16595/28.12..2012 від 03.01.2013;

сертифікат про походження товару № 197
від 06.06.2013;

сертифікат аналізу № 542 від 06.06.2013;

митна декларація країни походження №
36620 від 06.06.2013;

та інші необхідні документи.

Дніпропетровська митниця Міндоходів
погодилась із заявленою декларантом
митною вартістю товару згідно митної
декларації № 110040000/2013/003673 від 11.06.2013 та
здійснила митне оформлення товару.

Тобто, позивач здійснюючи митне
оформлення товару згідно прямого
імпортного контракту № DV9173/16595/28.12.2012
від 03.01.2013 із компанією «S.C. OLTCHIM S.A.»
(Romania), у подальшому коригував митну
вартість та проводив оплату митних і
податкових платежів виходячи із ціни
товару 1,8972 Euro/кг., що знайшло своє
відображення у митних деклараціях: №
110040000/2013/003930 від 18.06.2013; № 110040000/2013/004651
від 19.07.2013; № 110040000/2013/004728 від 23.07.2013; №
110040000/2013/004838 від 26.07.2013; № 110040000/2013/005112
від 06.08.2013; № 110040000/2013/005295 від 13.08.2013; №
110040000/2013/005677 від 28.08.2013; № 110040000/2013/006228
від 17.09.2013; № 110040000/2013/006229 від 17.09.2013.

Отже, позивачем було виконано всі
заявлені митним органом вимоги щодо
митного оформлення придбаного у
компанії «S.C. OLTCHIM S.A.» товару, при цьому
його митну вартість визначено за
другорядним методом (ціною договору
щодо ідентичних товарів) та згідно
рішення митного органу про коригування
митної вартості цього товару.

Як слідує із акту перевірки, відповідач
прийшов до висновку про неможливість
застосування до митної декларації
позивача № 110040000/2013/003673 від 11.06.2013
цінової інформації відображеної у
рішенні Дніпропетровської митниці
Міндоходів про визначення митної
вартості товарів від 19.06.2012 №
110040000/2012/900144/1 лише із тих підстав, що це
рішення прийнято у 2012 році.

Стаття 19 Конституції України
регламентує, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством.

Статтею 4 Митного кодексу України
визначено:

митна процедура - зумовлені метою
переміщення товарів через митний
кордон України сукупність митних
формальностей та порядок їх виконання;

митне оформлення - виконання митних
формальностей, необхідних для випуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення;

митний контроль - сукупність заходів,
що здійснюються з метою забезпечення
додержання норм цього Кодексу, законів
та інших нормативно-правових актів з
питань державної митної справи,
міжнародних договорів України,
укладених у встановленому законом
порядку;

митні формальності - сукупність дій, що
підлягають виконанню відповідними
особами і органами доходів і зборів з
метою дотримання вимог законодавства
України з питань державної митної
справи;

Отже, чинним законодавством визначено
комплекс заходів та процедур, які
пов'язані із закріпленням результатів
митного контролю товарів і
транспортних засобів, що переміщуються
через митний кордон України, та мають
юридичне значення для подальшого
використання цих товарів і
транспортних засобів, є митним
оформленням.

Митне оформлення вважається
завершеним після виконання митним
органом митних процедур, визначених
ним на підставі МК відповідно до
заявленого митного режиму.

Згідно ст. 49 Митного кодексу України,
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 1 ст. 53 Митного кодексу України
визначено, що контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється органом доходів і зборів
під час проведення митного контролю і
митного оформлення шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості.

Відповідно до ст. 266 Митного кодексу
України, що регулює обов'язки
декларанта, не встановлено обов'язок
декларанта розраховувати суму
податкового зобов'язання. Обов'язок
встановлений тільки щодо надання
документів та відомостей для такого
розрахунку.

Пунктом 54.5 ст.54 Податкового кодексу
України визначено, що якщо згідно з
нормами цієї статті сума грошового
зобов'язання розраховується
контролюючим органом, платник податків
не несе відповідальності за
своєчасність, достовірність і повноту
нарахування такої суми, проте несе
відповідальність за своєчасне та повне
погашення нарахованого узгодженого
грошового зобов'язання і має право
оскаржити зазначену суму в порядку,
встановленому цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи,
митними органами відповідно до вимог
Митного кодексу України був здійснений
митний контроль, а саме, проведені
сукупність заходів в межах своїх
повноважень з метою забезпечення
додержання норм цього Кодексу, законів
та інших нормативно-правових актів з
питань державної митної справи,
міжнародних договорів України,
укладених у встановленому законом
порядку, що підтверджується
відповідними позначками на ВМД. З
урахуванням викладеного, суд дійшов до
висновку, що сума мита вже була
розрахована Дніпропетровською
митницею під час митного оформлення
товару, тому, в даному випадку
застосуванню підлягає п.54.5 ст.54
Податкового кодексу України, а
позивача не може бути притягнуто до
відповідальності у формі додаткових
донарахувань зі сплати мита.

Отже, якщо контролюючий орган,
приймаючи ВМД, самостійно визначає
митну вартість товару та пропускає
товар на митну територію України (після
сплати імпортером передбачених
законом податків і зборів), то в
подальшому він не має правових підстав
для прийняття податкових повідомлень
про донарахування податкових
зобов'язань, за винятком випадку, коли
за наслідками службової перевірки або
розгляду кримінальної справи
встановлено змову між декларантом і
митним органом, спрямовану на
заниження обов'язкових платежів.

В інших випадках, за умови
обґрунтованої підозри, що під час
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України
було допущено порушення законодавства
України, митний орган має право
продовжити здійснення митного
контролю, за наслідками якого
донарахувати обов'язкові платежі, якщо
протиправні дії декларанта спричинили
їх недобір.

З матеріалів справи вбачається, що
працівниками Дніпропетровської
митниці здійснено необхідні процедури
щодо прийняття ВМД до оформлення та
здійснено митний контроль, який
включає в себе перевірку правильності
класифікації та кодування товарів,
згідно з поданими документами,
перевірку правильності нарахування
податків і зборів (обов'язкових
платежів) за ВМД та застосування пільг
у їх сплаті відповідно до
законодавства.

Наступне визначення контролюючим
органом митної вартості товару, митне
оформлення якого здійснено та
правильність класифікації та
кодування якого вже перевірено
контролюючим органом, не є достатньою
підставою для висновку про допущення
декларантом під час митного оформлення
товару порушення методології
нарахування податків і зборів.

Такого висновку дійшов також Вищий
адміністративний суд України в своїх
рішеннях №К/9991/47512/12 від 28.08.2012 року,
К-18010/10 від 27.06.2013 року та аналогічна
позиція викладена у постановах
Верховного Суду України по справі
№21-223а11 від 07.11.2011 року, №21-813во10 від
21.02.2012 року

Крім того, як вбачається із матеріалів
справи, листом прокуратури
Дніпропетровскої області від 21.01.2014
вих. № 17/1-232 вих. 14 в порядку статті 40
Кримінального-процесуального кодексу
України відповідачу направлено до
виконання постанову про призначення
невиїзної позапланової документальної
перевірки ТОВ «Інтерфом-Дніпро».

Зазначену постанову прийнято 21.01.2014
слідчим прокуратури Дніпропетровської
області Нізиком С.С. в порядку
здійснення досудового розслідування,
внесеного до Єдиного реєстру досудових
розслідувань за № 0000232 за
ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.
364 Кримінального кодексу України.

Згідно цієї постанови, вирішено
призначати невиїзну документальну
перевірку дотримання ТОВ
«Інтерфом-Дніпро» вимог митного
законодавства під час імпорту товару
«PETOL 48-3 MB» у 2013 році; проведення
перевірки доручити спеціалістам ГУ
Міндоходів у Дніпропетровській
області; матеріали проведеної
перевірки направити на адресу
прокуратури Дніпропетровської
області.

В порядку виконання зазначеної
постанови 18.02.2014 відповідачем видано
наказ № 103 «Про проведення невиїзної
документальної перевірки ТОВ
«Інтерфом-Дніпро» ().

У судовому засіданні по справі від
27.06.2014 року представник відповідача
також пояснив, що підставою для
проведення перевірки позивача стала
постанова слідчого прокуратури
Дніпропетровської області.

Так, суд зазначає, що відповідно до
частини 13 статті 354 Митного кодексу
України у разі якщо грошове
зобов'язання розраховується органом
доходів і зборів за результатами
перевірки, призначеної відповідно до
кримінального процесуального закону,
податкове повідомлення-рішення за
результатами такої перевірки не
виноситься до дня набрання законної
сили відповідним вироком суду.
Матеріали перевірки разом з висновками
органу доходів і зборів передаються
правоохоронному органу, що призначив
перевірку, для використання матеріалів
відповідно до вимог кримінального
процесуального закону. Статус
матеріалів перевірки та висновків
органу доходів і зборів визначається
кримінальним процесуальним законом.

Вищезазначені положення кореспондують
із пунктом 58.4 статті 58 Податкового
кодексу України, яким встановлено, що у
разі коли судом за результатами
розгляду кримінального провадження
про кримінальне правопорушення,
предметом якого є податки, збори,
винесено обвинувальний вирок, що
набрав законної сили, або винесено
рішення про закриття кримінального
провадження за нереабілітуючими
підставами, відповідний контролюючий
орган зобов'язаний визначити податкові
зобов'язання платника податків за
податками та зборами, несплата
податкових зобов'язань за якими
встановлена судовим рішенням, та
прийняти податкове
повідомлення-рішення про нарахування
платнику таких податкових зобов'язань
і застосування стосовно нього штрафних
(фінансових) санкцій у розмірах,
визначених цим Кодексом. Складання та
надсилання платнику податків
податкового повідомлення-рішення за
податковими зобов'язаннями платника
податків за податками та зборами,
несплата податкових зобов'язань за
якими встановлена судовим рішенням,
забороняється до набрання законної
сили судовим рішенням у кримінальному
провадженні або винесення ухвали про
закриття такого кримінального
провадження за нереабілітуючими
підставами.

Тобто, з аналізу наведених норм
законодавства слідує, що матеріали
перевірки, призначеної відповідно до
кримінально-процесуального закону або
закону про оперативно-розшукову
діяльність, разом з висновками органу
державної податкової служби
передаються правоохоронному органу, що
призначив перевірку, а статус таких
матеріалів перевірки та висновків
контролюючих органів визначається
кримінально-процесуальним законом або
законом про оперативно-розшукову
діяльність, при цьому контролюючий
орган визначає суми грошових
зобов'язань, але податкове
повідомлення-рішення не приймає до
набрання законної сили обвинувальним
вироком, прийнятим судом за
результатами розгляду кримінальної
справи про злочини, предметом якої є
податки, збори, або рішенням про
закриття кримінальної справи за
нереабілітуючими підставами.

Частиною 1 ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Отже, оскаржувані податкові
повідомлення-рішення від 25.03.2014 №
та від 25.03.2014 № були прийняті на
підставі акту перевірки, призначеної
відповідно до постанови слідчого
прокуратури Дніпропетровської області
від 21.01.2014 у досудовому розслідуванні №
0000232 та відповідно до положень
Кримінально-процесуального кодексу
України.

З огляду на те, що перевірка позивача
була призначена відповідно до
кримінально-процесуального закону та
за відсутності доказів набрання
законної сили судовим рішенням в
кримінальній справі, у відповідача
були відсутні правові підстави для
прийняття оскаржених податкових
повідомлень-рішень, тому, є всі
підстави для повного задоволення
адміністративного позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд виходить з
наступного.

Згідно ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем - Товариством з обмеженою
відповідальністю "Інтерфом-Дніпро" при
зверненні до суду понесені судові
витрати, пов'язані зі сплатою судового
збору за подання адміністративного
позову до суду в розмірі 487,20 грн., що
документально підтверджується
платіжним дорученням № 124 від 07.04.2014 р.
(том 1, а.с. 2).

Отже, сплачений позивачем судовий збір
за подачу адміністративного позову до
суду в сумі 487,20 грн. - підлягає
поверненню.

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
в судовому засіданні 09 липня 2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови. Виготовлення
постанови у повному обсязі відкладено
на 14 липня 2014 року, про що повідомлено
після проголошення вступної та
резолютивної частини постанови в
судовому засіданні.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 11, 14, 69 - 71, 86, 94,
158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Інтерфом-Дніпро" до Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень форми "Р"
від 25.03.2014 р. № та № -
задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення форми
"Р" Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області від 25.03.2014 р.
№.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення форми
"Р" Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області від 25.03.2014 р.
№.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь овариства з обмеженою
відповідальністю "Інтерфом-Дніпро" (; індекс 52500,
Дніпропетровська область, місто
Синельникове, вулиця Південна
промзона, будинок 2) судові витрати
пов'язані зі сплатою судового збору у
розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят
сім гривень 20 копійок).

Постанова суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд, в порядку та у
строки, передбачені ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, та набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови складений 14
липня 2014 року.

Суддя С. В.
Прудник