Справа № 564/1445/14-а
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2014-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Охрімчук І.Г.
УХВАЛА

іменем України

"08" вересня 2014 р.
Справа № 564/1445/14-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Охрімчук І.Г.

суддів:
Зарудяної Л.О.

Кузьменко Л.В.,

розглянувши в письмовому провадженні
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Костопільському районі Рівненської
області на постанову Костопільського
районного суду Рівненської області від
"17" липня 2014 р. у справі за позовом
ОСОБА_3 до Державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Рівненській області Мухомеджанова
Дмитра Юрійовича, за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача - Управління Пенсійного
фонду України в Костопільському районі
Рівненської області про неправомірні
дії державного виконавця та скасування
постанови про закінчення виконавчого
провадження ,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом, в якому просив визнати
протиправною та скасувати постанову
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Рівненській області від 03.01.2012 року про
закінчення виконавчого провадження.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3
зазначає, що оскаржуваною постановою
виконавче провадження закінчено, проте
вказане судове рішення не виконано.

Постановою Костопільського районного
суду Рівненської області від 17.07.2014
року позовні вимоги ОСОБА_3
задоволено. Визнано неправомірними дії
державного виконавця Мухомеджанова
Д.Ю. відділу примусового виконання
рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Рівненської
області по закінченню виконавчого
провадження з виконання виконавчого
листа №2-а-46/10 від 14 вересня 2010 року
виданого Костопільським районним
судом Рівненської області. Скасовано
постанову державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Рівненської області по закінченню
виконавчого провадження серії ВП
№24416228 від 03.01.2012р.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції, УПФУ в
Костопільському районі Рівненської
області подало апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить її
скасувати та постановити нову, якою
відмовити в задоволенні позову.

В судове засідання позивач,
представник відповідача та
представник особи, що подала
апеляційну скаргу не з'явилися. Про час,
дату та місце судового засідання
повідомлені належним чином, про що
свідчить повідомлення про вручення
поштового відправлення.

Суд вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження у відповідності до
приписів п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, дослідивши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, прийшла до висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Суд встановив, що на виконанні відділу
примусового виконання рішень відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Рівненській
області перебував виконавчий лист №
2а-46 від 17 листопада 2010року виданий
Костопільським районним судом
Рівненської області на підставі
постанови Костопільського районного
суду Рівненської області від 13 квітня
2010 року про зобов'язання Управління
Пенсійного фонду України в
Костопільському районі здійснити
позивачу перерахунок пенсії, як
учаснику ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС категорії 1 - інваліду другої
групи, відповідно до ст.50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком
та додаткової щомісячної пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75
відсотків мінімальної пенсії за віком,
виходячи з мінімального розміру
пенсії за віком, визначеному у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність з дня
звернення, тобто з 16 вересня 2009 року.

03.01.2012 року державним виконавцем
винесену постанову про закінчення
виконавчого провадження на підставі п.
8 ч. 1 ст. 49, 50 Закону України «Про
виконавче провадження».

Розглядаючи питання щодо законності
дій державного виконавця щодо
винесення постанови про закінчення
виконавчого провадження, суд
апеляційної інстанції враховує
наступне.

Згідно приписів ст.ст.1, 2 вказаного
Закону виконавче провадження це
сукупність дій органів і посадових
осіб державної виконавчої служби, яка
входить до системи Міністерства
юстиції України, спрямованих на
примусове виконання рішень судів та
інших органів, які здійснюються на
підставах, у спосіб та в межах
повноважень, визначених чинним
законодавством України, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню. Примусове виконання
зазначених рішень здійснюють державні
виконавці.

Відповідно до вимог п.11 ч.1 ст.49 Закону
України "Про виконавче провадження"
виконавче провадження підлягає
закінченню у разі повернення
виконавчого документа до суду чи
іншого органу (посадової особи), який
його видав, у випадку, передбаченому ч.3
ст.75 цього Закону.

Приписами ст.11 Закону України "Про
виконавче провадження" визначено, що
державний виконавець зобов'язаний
вживати заходів примусового виконання
рішень, встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії.

Пленум Вищого адміністративного суду
України в п. 18 постанови № 3 від 13.12.2010
року "Про практику застосування
адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби " (із внесеними змінами і
доповненнями) роз'яснив:

"Державний виконавець зобов'язаний
здійснювати необхідні заходи щодо
своєчасного і повного виконання
рішення, зазначеного в документі на
примусове виконання рішення, у спосіб і
порядок, визначені виконавчим
документом (стаття 11 Закону України
"Про виконавче провадження").

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, про
те, що посилання державного виконавця
на п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про
виконавче провадження», як на підставу
закінчення виконавчого провадження є
безпідставним.

Так, відповідачем не було здійснено
усіх можливих вичерпних заходів
виконання судового рішення. В
матеріалах справи відсутні докази щодо
звернення державного виконавця до суду
з поданням про відстрочку чи
розстрочку виконання судового рішення
з огляду на відсутність у боржника
коштів для виконання судових рішень,
зміни способу та порядку виконання
судового рішення.

При цьому, колегія суддів звертає
увагу відповідача на те, що ст.263 КАС
України, яка кореспондується із ст.36
Закону України "Про виконавче
провадження" і якою врегульовано
порядок відстрочення виконання
судових рішень у адміністративних
справах, саме й передбачена
законодавцем при виникненні певних
обставин у виконавчому провадженні, з
метою створення оптимальних умов для
належного та якісного виконання
судового рішення. Неприпустимим, на
думку суду, у розумінні даної норми, є
тлумачення можливості внесення
подання державним виконавцем, як право
(бажання чи небажання), оскільки у
даному випадку державний виконавець
повинен внести таке подання, за
наявності певних обставин і у випадку,
коли сторони виконавчого провадження
таким правом не скористались.

Статтею 89 згаданого Закону
встановлено, що у разі невиконання без
поважних причин у встановлений
державним виконавцем строк рішення, що
зобов'язує боржника виконати певні дії
державний виконавець виносить
постанову про накладення штрафу на
боржника, у разі повторного
невиконання рішення державний
виконавець звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

Однак, відповідач суду першої
інстанції доказів щодо накладення на
боржника штрафу відповідно до статті 89
Закону та щодо звернення з поданням до
правоохоронного органу для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом не
надав.

Відповідно до підпунктів 1,3 частини 3
статті 2 КАС України у справах щодо
оскарження рішень, дій, бездіяльності
суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють,
серед іншого, чи прийняті вони на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення.

При розгляді справи встановлено, що
відповідач діяв не на підставі та не у
спосіб, що передбачений Конституцією
та законами України, ним не доведено
правомірності винесення постанови
про закінчення виконавчого
провадження і повернення виконавчого
документу на підставі статей 49, 50
Закону України "Про виконавче
провадження".

Слід також зазначити, що згідно з
положеннями ч.5 ст.124 Конституції
України судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Приписами ст.19 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод,
що ратифікована Україною 17.07.1997 року,
передбачено, що для забезпечення
дотримання Високими Договірними
Сторонами, однією з яких є Україна,
їхніх зобов'язань за Конвенцією та
протоколами до неї, створюється
Європейський суд з прав людини. Він
функціонує на постійній основі.

Статтею 46 зазначеної Конвенції
передбачено, що Високі Договірні
Сторони зобов'язуються виконувати
остаточні рішення Суду в будь-яких
справах, у яких вони є сторонами.

Як зазначено в п. 29 рішення
Європейського суду з прав людини від
13.07.2006 року у справі "Васильєв проти
України" виконання рішення щодо
боржника залишається обов'язком
держави.

Боржником у даній справі виступає
держава, яка в особі компетентного
органу повинна повернути борг
позивачу. Відтак, відсутність
бюджетних коштів не може бути
підставою для невиконання судового
рішення, яке набрало законної сили.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що постанова
про закінчення виконавчого
провадження є передчасною, тому
підлягає скасуванню.

Отже, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і не
впливають на правильність прийнятого
судового рішення. Постанову суду
першої інстанції прийнято з
додержанням вимог матеріального та
процесуального права, підстави для її
скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Костопільському районі Рівненської
області залишити без задоволення, а
постанову Костопільського районного
суду Рівненської області від "17" липня
2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
І.Г. Охрімчук

судді: (підпис)
Л.О. Зарудяна

(підпис)
Л.В. Кузьменко

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ І.Г. Охрімчук

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Державний
виконавець відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Рівненській
області Мухомеджанов Дмитро Юрійович
вул.Замкова,22-а,м.Рівне,33028

4-третій особі: Управління Пенсійного
фонду України в Костопільському районі
Рівненської області -
вул.Грушевського,34а,м.Костопіль,Рівнен
ська область,35000,