Справа № 872/3923/13
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

17 червня 2014 рокусправа № 2а/0470/7507/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Добродняк І.Ю

суддів:
Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Новошицька О.О.

за участю представників:

позивача: - Тихонов В.В. дов
від 31.03.2014

відповідача: - Онасенко О.В.
дов від 29.01.2014

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Дніпропетровської
митниці

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 09
жовтня 2012 року

у справі № 2а/0470/7507/12

за позовом приватного акціонерного
товариства «Юнікон»

до Дніпропетровської митниці
Державної митної служби України

про визнання протиправними та
скасування рішення та картки відмови,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство
«Юнікон» звернулось до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом, в якому
просило визнати протиправним та
скасувати у повному обсязі прийняті та
видані Дніпропетровською митницею
рішення про визначення митної вартості
товарів № 110080000/2012/100231/2 від 13.03.2012 та
Картку відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні чи
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України №
110080000/2/00310 від 13.03.2012.

Позов обґрунтовано тим, що при
прийнятті оскаржуваних рішення та
картки відмови відповідач діяв з
порушенням вимог діючого
законодавства щодо процедури
визначення митної вартості товарів,
безпідставно відмовив у митному
оформленні чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
09.10.2012 адміністративний позов
задоволено. Визнано протиправним та
скасовано рішення про визначення
митної вартості товарів №110080000/2012/100231/2
від 13.03.2012 та картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
чи пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України
№110080000/2/00310 від 13.03.2012.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушенням судом норм матеріального
та процесуального права, просить
скасувати постанову суду першої
інтонації та прийняти нову, якою
відмовити в задоволені
адміністративного позову в повному
обсязі. Відповідач зазначає, що в
даному випадку позивач повинен був
надати до Дніпропетровської митниці
додаткові документи, однак свого
обов'язку не виконав, у зв'язку з чим, у
митного органу не було можливості
застосувати митну вартість, заявлену
позивачем.

Крім того, відповідачем надано
клопотання про заміну
Дніпропетровської митниці
правонаступником - Дніпропетровською
митницею Міндоходів, до якого доданий
витяг з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців. Розглянувши означене
клопотання, в силу приписів ст.55 КАС
України, колегія суддів допускає
заміну відповідача вказаним
правонаступником.

Позивач проти задоволення апеляційної
скарги заперечує, посилається на те, що
суд першої інстанції правильно дійшов
до висновку про безпідставність
визначення митної вартості за
резервним методом, оскільки неподання
додаткових документів на вимогу
митного органу може бути підставою для
визначення митної вартості товару за
іншим методом, ніж за ціною договору
лише в тому випадку, коли вимога про
надання додаткових документів
заявлена відповідно до Методичних
рекомендацій із застосування окремих
положень Порядку декларування митної
гості товарів, які переміщуються
через митний кордон України, та
подання відомостей для її твердження,
затверджених Наказом Державної митної
служби України 19.10.2010 № 1242.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
доводів апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення апеляційної
скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено
матеріалами справи, між ВАТ
«Білоруській металургійний завод»
(Продавець) та АТ «Юнікон» (Покупець)
укладено договір від 20.01.2012 № 12020602, за
умовами якого продавець поставив на
територію України товар - металопрокат
(а. с.33-36).

При цьому, ВАТ «Білоруській
металургійний завод» є
правонаступником Республіканського
Унітарного Підприємства «Білоруській
металургійний завод» з 02.01.2012 (а. с.101), а
ПрАТ «Юнікон» є правонаступником ЗАТ
«Юнікон» (а. с.16-20).

З метою здійснення митного контролю
позивачем надано до митного органу
вантажну митну декларацію №
110080000/2012/104446 від 07.03.2012 (а. с.22-24) на товар:

- товар № 1: прутки сталеві гарячекатані
з нелегованої вуглецевої сталі, не
бунтах, без подальшого оброблення крім
гарячого прокатування, з масовою
часткою вуглецю 0,18% - 0,19 %, круглого
поперечного перерізу: діаметром 90 мм -
25550 кг, 7 пакетів. ГОСТ 1050, 2590-2006, марка
сталі 20, довжина 3000-6000 мм;

- товар № 2: прутки сталеві гарячекатані
з нелегованої вуглецевої сталі, не
бунтах, без подальшого оброблення крім
гарячого прокатування, з масовою
часткою вуглецю 0,34 % - 0,47 %, круглого
поперечного перерізу: діаметром 100 мм -
14840 кг - 3 пакети, марка сталі 35, довжина
3000-6000 мм, діаметром 100 мм - 6935 кг - 2
пакети, марка сталі 45, довжина 3000-6000 мм.

Митна вартість товарів була заявлена
шляхом подання декларації митної
вартості форми ДМВ -2 (а. с.25, 26), при
цьому:

- митна вартість товару № 1 - 19,957 RUB/кг
визначена за ціною договору №12020602 від
20.01.2012.;

- митна вартість товару № 2 - 23,815 RUB/кг
визначена за резервним методом.

На підтвердження заявлених відомостей
про митну вартість товару товариством
надано відповідачу документи,
передбачені постановою Кабінету
Міністрів України від 01.02.2006 № 80 «Про
перелік документів, необхідних для
здійснення митного контролю та митного
оформлення товарів і транспортних
засобів, що переміщуються через митний
кордон» та Порядом декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженим Постановою Кабінету
Міністрів України № 1766 від 20.12.06.
Перелік доданих документів міститься в
графі 44 вантажної митної декларації.
Це, зокрема, рішення про визначення
митної вартості товарів, облікова
картка суб'єкта ЗЕД, внутрішній
транзитний документ, накладна УМВС,
рахунок-фактура, лист про пакування,
комерційна пропозиція від виробника,
рахунок-проформа, доповнення до
зовнішньоекономічного договору,
зовнішньоекономічний договір, довідка
про проведення декларування валютних
цінностей, відбиток штампу
санітарно-епідеміологічного контролю,
відбиток штампу радіологічного
контролю, висновок експерта (акт
експертизи), сертифікат про походження
товару форми СТ-1, сертифікат якості,
платіжне доручення в іноземній валюті,
копія ВМД іноземної країни.

У зв'язку з виникненням у митниці
сумнівів щодо правильності визначення
митної вартості відповідачем 07.03.2012
витребувані додаткові документи
відповідно до п.11 вказаного вище
Порядку, згідно з переліком, наведеним
в декларації митної вартості (а.с.25), а
саме: підтвердження транспортних
витрат, врахованих у вартості товару;
інформацію зовнішньоторговельних та
біржових організацій щодо вартості
товару та/або сировини; прайс-лист
виробника; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями.

Одночасно зазначено, що декларант
протягом десятиденного терміну
зобов'язаний надати додаткові
документи після ознайомлення із
записом митного органу.

Позивач ознайомився з вказаним записом
у той же день та вчинив запис про
додаткове надання висновку експерта
ТПП № ГО-1205 от 07.03.2012 про ринкову
вартість товару. Інформація щодо
транспортних витрат відображена на
зворотному боці залізничної накладної
№ 08747939 від 29.02.2012. Також позивачем
зазначено, що у зв'язку з тим, що договір
№ 12020602 від 20.01.2012 укладено з виробником
товару та продавець і покупець за
договором не є пов'язаними між собою
особами у розумінні Митного кодексу
України, вимога щодо надання
прайс-листа виробника не відповідає
вимогам Наказу ДМСУ № 1242 від 19.10.2010.
Інформацію зовнішньоторговельних та
біржових організацій щодо вартості
товарів та/або сировини в 10-ти денний
термін надати немає можливості».

У зв'язку з ненаданням позивачем
повного переліку витребуваних
документів (інформації
зовнішньоторговельних та біржових
організацій щодо вартості товару
та/або сировини і прайс-листа
виробника) митний орган прийняв
рішення про визначення митної вартості
товарів № 110080000/2012/100231/2 від 13.03.2012
(а.с.50,51).

Означеним рішенням Дніпропетровською
митницею застосовано 6-резервний метод
визначення митної вартості товару № 1
відповідно до наявної у митного органу
інформації щодо вартості оцінюваного
товару, раніше визначеного за методами
1-6 відповідно до положень статті 273 МК
України (ВМД від 16.01.2012 р. № 209040600/2012/157),
що призвело до підвищення митної
вартості вказаного товару та,
відповідно, до сплати підвищеної суми
податку на додану вартість.

Також 13.03.2012 у зв'язку з прийняттям
вищевказаного рішення відповідачем
видана картка відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформлені
чи пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України №
110080000/2/00310 (а. с.52).

З метою запобігання простою
залізничного транспорту внаслідок
затримки митного оформлення та у
зв'язку з непогодженням із митною
вартістю, визначеною митним органом,
позивач оформив 15.03.2012 нову ВМД та ДМВ-2
№ 110080000/2012/104977 та випустив товар, що
задекларований, у вільний обіг,
сплативши податки і збори (обов'язкові
платежі) згідно з митною вартістю цих
товарів, визначеною митним органом.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що відповідачем проведено
перевірку документів, додатково
наданих на підтвердження митної
вартості, результати якої повідомлені
позивачу листом митниці від 31.05.2012 №
17-10-2/4798 (а. с.62-64), згідно якому наданий
позивачем висновок експерта ТПП від
07.03.2012 № ГО-1205 (а. с.39, 40) не може бути
врахований при визначенні митної
вартості, оскільки ним визначено
ринкову вартість товару - «прутки
сталеві гарячекатані ГОСТ 1050-88». Крім
того, зазначений висновок не містить
інформації про проведений аналіз рівня
цін з різних інформаційних джерел та не
містить даних про проведений аналіз
якісних характеристик товару.

Також наданий позивачем лист ДП
«Державний інформаційно-аналітичний
центр моніторингу зовнішніх товарних
ринків» від 15.03.2012 № 9/160 (а. с.44) не
прийнято до уваги відповідачем,
оскільки не зазначено кон'юнктурі якої
саме сфери діяльності РУП «БМЗ»
встановлено відповідність; зазначений
лист не містить обґрунтування та
реквізитів будь-яких використаних
джерел інформації при проведенні
аналізу кон'юнктури світового ринку
сталевого сортового металопрокату, не
містить інформації щодо вартості
сировинних складових товарів. До того
ж, зазначений лист носить
інформативний характер.

Таким чином, відповідачем у листі від
31.05.2012 № 17-10-2/4798 зроблено висновок щодо
неможливості проведення будь-якого
обчислення формування ціни товару
згідно наданих документів, в зв'язку з
чим відсутні підстави для перегляду
рішення про визначення митної вартості
товарів від 13.03.2012 № 110080000/2012/100230/1 та
№110080000/2012/100231/1.

З огляду на фактичні обставини справи,
норми законодавства, що регулюють
спірні правовідносини, колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції
про помилковість висновків митниці.

Спір між сторонами виник з приводу
правомірності визначення відповідачем
митної вартості задекларованого
позивачем за ВМД № 110080000/2012/104446 від
07.03.2012 товару № 1.

Стаття 80 МК України (в редакції на
момент виникнення спірних відносин)
передбачає, що у разі відмови у митному
оформленні та пропуску через митний
кордон України товарів і транспортних
засобів митний орган зобов'язаний
видавати заінтересованим особам
письмове повідомлення із зазначенням
причин відмови та вичерпним
роз'ясненням вимог, виконання яких
забезпечує можливість митного
оформлення та пропуску цих товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України.

Так, згідно ч.1 ст.261 МК України
відомості про митну вартість товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, використовуються для
нарахування податків і зборів
(обов'язкових платежів), ведення митної
статистики, а також у відповідних
випадках для розрахунків у разі
застосування штрафів, інших санкцій та
стягнень, встановлених законами
України.

Відповідно до ст.259 Митного кодексу
України митна вартість товарів - це
заявлена декларантом або визначена
митним органом вартість товарів, що
вміщуються через митний кордон
України, яка обчислюється на момент
перетинання товарами митного кордону
України.

Згідно із ч.2 ст.262 Митного Кодексу
України порядок та умови декларування
митної вартості товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, встановлюються Кабінетом
Міністрів України, а порядок
заповнення декларацій митної вартості
- спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади в галузі
митної справи.

Згідно з п.7 Порядку декларування
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 1766 від 20.12.06, для підтвердження
заявлених відомостей про митну
вартість товарів декларант
зобов'язаний подати документи,
вичерпний перелік яких зазначений в
цьому ж пункті Порядку.

Пунктом 11 Порядку передбачено, що для
підтвердження митної вартості товарів
на вимогу митного органу декларант
зобов'язаний подати додаткові
документи.

Так, для підтвердження заявленої
декларантом митної вартості
оцінюваних товарів можуть подаватися
документи, перелічені в азб.4 цього
пункту.

Також цим же пунктом передбачено, що
декларант за власним бажанням подає
інші документи для підтвердження
заявленої у декларації митної вартості
товарів.

Якщо декларантом не подано в
установлений строк додаткові
документи або якщо він відмовився від
їх подання, митну вартість товарів
визначає митний орган на підставі
наявних відомостей згідно із
законодавством (п.14 цього ж Порядку).

Згідно з ч.1 ст.264 Митного Кодексу
України заявлена декларантом митна
вартість товарів і подані ним
відомості про її визначення мають
базуватися на достовірній,
документально підтвердженій
інформації, що подається у кількісному
виразі.

Частиною 3 цієї ж статті передбачено, що
митний орган має право прийняти
рішення про неможливість використання
вибраного декларантом методу митної
оцінки.

Тобто вказаною нормою права
передбачено право митного органу
контролю за вибраним декларантом
методу митної оцінки, у зв'язку з чим
митний орган має право прийняти
рішення про неможливість використання
того чи іншого методу, який вибрано
декларантом.

Згідно ч. 2 ст. 265 МК України митний орган
має право упевнитися в достовірності
або точності будь-якої заяви, документа
чи декларації, поданої для цілей
визначення митної вартості.

Якщо митний орган дійшов висновку, що
визначена декларантом митна вартість
нижча, ніж прямі витрати на виробництво
цього товару, в тому числі сировини,
матеріалів та/або комплектуючих, які
входять до складу товару, митний орган
має право зобов'язати декларанта
визначити митну вартість іншим
способом, ніж він використав для її
визначення.

Відповідно до ст.266 Митного кодексу
України визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України, здійснюється шляхом
застосування таких методів:

за ціною угоди щодо товарів, які
імпортуються (метод 1);

за ціною угоди щодо ідентичних товарів
(метод 2);

за ціною угоди щодо подібних
(аналогічних) товарів (метод 3);

на основі віднімання вартості (метод 4);

на основі додавання вартості (метод 5);

резервного (метод 6).

Основним методом визначення митної
вартості товарів є метод за ціною угоди
щодо товарів, які імпортуються.

Якщо митна вартість не може бути
визначена за методом 1 згідно з
положеннями статті 267 цього Кодексу,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості
відповідно до вимог статей 268 і 269 цього
Кодексу. У ході таких консультацій
митний орган та декларант можуть
здійснити обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, відповідно до вимог статей 268 і
269 цього Кодексу за основу може братися
або ціна, за якою оцінювані ідентичні
або подібні (аналогічні) товари були
продані в Україні не пов'язаному з
продавцем покупцю відповідно до вимог
статті 271, або обчислена відповідно до
вимог статті 272 цього Кодексу вартість
товарів.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на розсуд
декларанта.

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
установлених статтею 273 цього Кодексу.

Тобто, вказаною нормою права
встановлено підстави та спосіб
застосування того чи іншого методу
визначення митної вартості товару.

Згідно ст.273 Митного кодексу України у
разі якщо митна вартість товарів не
може бути визначена шляхом
послідовного використання методів,
зазначених у статтях 267-272 цього
Кодексу, митна вартість оцінюваних
товарів визначається з використанням
способів, які не суперечать законам
України і є сумісними з відповідними
принципами і положеннями Генеральної
угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ).

Митна вартість, визначена згідно з
положеннями цієї статті, повинна
щонайбільшою мірою ґрунтуватися на
раніше визначеній за методами 1-6 митній
вартості, однак при визначенні митної
вартості відповідно до цієї статті
допускається гнучкість при
застосуванні цих методів.

З огляду на фактичні обставин справи,
колегія суддів вважає, що визначаючи
митну вартість товару за методом №6 -
резервний метод, відповідач діяв не у
спосіб, що визначений законом,
відповідачем не доведено
правомірності прийнятого ним рішення
щодо визначення митної вартості товару
за вказаним методом.

Між тим, законодавчо встановлена
послідовність застосування різних
методів оцінки митної вартості
означає, що вичерпавши усі можливості
для встановлення рівня митної вартості
товару за одним методом, митний орган
має право послідовно застосовувати
інші методи. Однак у спірному випадку
Дніпропетровська митниця застосувала
метод №6, не дослідивши у повній мірі
усі обставини, які впливали на рівень
ціни, заявленої позивачем.

Виходячи з наведених правових норм в їх
сукупності, вбачаться, що позивач не
зобов'язаний надавати повний перелік
документів, визначених пунктом 11
зазначеного вище Порядку декларування
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, а лише ті, що визначені
митним органом.

При цьому, витребування таких
документів може мати місце у випадку
наявності обґрунтованих сумнівів у
достовірності поданих декларантом
відомостей, що випливає із приписів
статті 249 МК України.

Так, відповідно до даної норми митна
вартість товарів, які переміщуються
громадянами через митний кордон
України, для цілей нарахування
податків і зборів визначається на
підставі заяви власника цих товарів чи
уповноваженої ним особи за умови
надання підтверджувальних документів
(товарних чеків, ярликів тощо), які
можна ідентифікувати з наявними
товарами. При визначенні митної
вартості товарів, які переміщуються у
несупроводжуваному багажі та
вантажному відправленні, крім вартості
самих товарів враховується вартість їх
страхування та перевезення (фрахту) до
моменту перетинання ними митного
кордону України.

За відсутності таких підтверджень або
у разі наявності обґрунтованих
сумнівів щодо достовірності
відомостей стосовно заявленої
вартості митні органи визначають митну
вартість самостійно, на підставі ціни
на ідентичні або подібні (аналогічні)
товари та відповідно до вимог цього
Кодексу.

При цьому, згідно положень п.1.1 Наказу
Державної митної служби від 19.10.2010 № 1242
«Про забезпечення контролю за
правильністю визначення митної
вартості товарів» (в редакції чинній на
час виникнення спірних правовідносин)
необхідно чітко зазначати причини,
через які митна вартість імпортованих
товарів не може бути визначена за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції),
зокрема, наявність висновку, що
визначена декларантом митна вартість
товару нижча, ніж прямі витрати на
виробництво цього товару, в тому числі
сировини, матеріалів та/або
комплектуючих, які входять до складу
товару.

Разом з тим в даному випадку відповідач
не надав докази на підтвердження того,
що документи, подані позивачем для
митного оформлення товару, є
недостатніми чи такими, що у своїй
сукупності викликають сумнів у
достовірності наданої інформації,
зокрема, що визначена декларантом
митна вартість нижча, ніж прямі витрати
на виробництво цього товару, в тому
числі сировини, матеріалів та/або
комплектуючих, які входять до складу
товару.

Колегія суддів не приймає посилання
відповідача на порушення
підприємством п. 8 вказаного вище
Порядку № 1766 у зв'язку із неподанням
позивачем договору про перевезення та
документів, які б підтверджували факт
оплати транспортних послуг.

Згідно умов укладеного позивачем
зовнішньоекономічного договору 12020602
від 20.01.2012 додаткові витрати продавця,
пов'язані з оплатою мита, декларацій,
митних зборів оформлення документів
митного транзиту і інших платежів, а
також залізничний тариф (за умови
поставки - DAF) - включаються в ціну
товару (п.2.1 договору).

Фактично, як встановлено судом,
обумовлені договором умови поставки DAF
кордон РБ/Україна станція перетину
Тереховка-Хоробичи сторонами за
договором дотримані.

Митний кодекс України не передбачає
необхідність визначення та
підтвердження транспортних витрат,
які включаються до ціни товару.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 267 Митного кодексу
України при визначенні митної вартості
до ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за оцінювані товари,
додаються подальші витрати, якщо вони
не включалися до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті, зокрема,
витрати на транспортування оцінюваних
товарів до аеропорту, порту або іншого
місця ввезення на митну територію
України.

Крім того, в даному випадку
підтвердженням укладення договору
перевезення є залізнична накладна №
08747939 від 29.02.2012 (а.с.28), яка подавалась
позивачем митному органу і в якій
міститься інформація про вартість
транспортних витрат - 8070,00 BYR.

Також колегія не приймає твердження
відповідача про наявність
обґрунтованих сумнівів щодо
достовірності відомостей, необхідних
для підтвердження заявленої позивачем
митної вартості товару з посиланням на
розбіжність між сумою поставки
відповідно до додатку № 2 від 06.02.2012 до
Договору (7 108 950, 00 руб РФ), сумою оплати,
здійсненої позивачем (5 685 500, 00 руб. РФ)
та сумою поставки відповідно до
залізничної накладної № 08747939 від 29.02.2012
(1 336 941, 71 руб. РФ), оскільки Додатком № 2
від 06.02.2012 до Договору передбачено
особливі умови: тоннаж по кожній
позиції усередині додатка може
змінюватися, але при цьому всього сума
додатку не повинна бути перевищена. Із
змісту п. 5.4 Договору випливає, що
поставка залізничним транспортом за
договором здійснюється вагонними
нормами.

Позивачем та ВАТ «Білоруський
металургійний завод» погоджено
найменування та кількість товару, що
був поставлений однією партією -
вагонною нормою.

Згідно рахунку-фактури № 65031231 від
08.02.2012 загальна вартість товару - 5685500,00
руб.РФ (а.с.32).

Вказана сума сплачена позивачем
платіжними дорученнями від 09.02.2012 та
10.02.2012.

Згідно рахунку-фактури № 75327657 від
29.02.2012 (а.с.29) сума поставки за вказаною
залізничною накладною складає саме 1 336
941, 71 руб. РФ, виходячи із розрахунку
кількості та відповідно до цін,
встановлених сторонами Договору в
Додатку № 2 до Договору.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку про
неправомірність дій Дніпропетровської
митниці щодо застосування шостого
(резервного) методу визначення митної
вартості товару, враховуючи також не
застосування відповідачем послідовно
попередніх методів, як це встановлено
ч.5 ст.266 МК України, за відсутності
будь-якого обґрунтування неможливості
застосування, зокрема, методів 2 і 3 в
спірному рішенні про визначення митної
вартості товарів.

Отже є вірним висновок суду першої
інстанції щодо неправомірності
рішення про визначення митної
вартості товарів № 110080000/2012/100231/2 від
13.03.2012 та, як наслідок, картки відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України № 110080000/2/00310 від 13.03.2012.

Суд першої інстанції під час розгляду
даної справи в повному обсязі дослідив
обставини, які мають значення для
справи, ухвалив законне та
обґрунтоване рішення.

Передбачені ст.202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підстави для скасування постанови суду
першої інстанції та ухвалення нового
судового рішення відсутні, у зв'язку з
чим колегія суддів вважає за необхідне
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської
митниці залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 09
жовтня 2012 року у справі № 2а/0470/7507/12
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку, встановленому ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
Я.В. Семененко