Справа № 461/4917/13-а, 2а-461/288/13
Суддя: Гінда О.М.
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2014 року
№ 876/10785/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:
Гінди О.М.

суддів:
Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову Галицького
районного суду м. Львова від 12 липня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області про визнання
протиправними дій і бездіяльності,
скасування постанови, -

встановив:

24.04.2013 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом
до ВПВР Управління ДВС Головного
управління юстиції у Львівській
області у якому просить скасувати
постанову від 15.04.2013 про повернення
виконавчого документа стягувачу.

Постановою Галицького районного суду
м. Львова від 12.07.2013 у задоволенні
позову відмовлено.

Із цією постановою не погодився
позивач та оскаржив її в апеляційному
порядку. Вказує на те, що така прийнята
з порушенням норм матеріального і
процесуального права, а тому просить її
скасувати та прийняти нову постанову.

Враховуючи те, що справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів, а усі особи, які беруть участь
у справі, у судове засідання не прибули,
хоча належним чином повідомлені про
дату, час та місце судового розгляду,
відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України
апеляційний розгляд справи проведено у
порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухав
доповідь судді-доповідача, перевірив
матеріали справи та обговорив підстави
і межі апеляційних вимог, вважає, що
апеляційну скаргу належить
задовольнити частково.

Судом першої інстанції у задоволенні
позову відмовлено, з огляду на те, що
постанова № 26305036 від 15.04.2013 про
повернення виконавчого листа
стягувачу, відповідачем винесена
правомірно.

Однак, суд апеляційної інстанції з
такими висновками суду першої
інстанції не погоджується, оскільки
вони зроблені без належного з'ясування
того, чи цю справу належить розглядати
у порядку адміністративного
судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України
справа адміністративної юрисдикції -
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 4 цього Кодексу
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на всі публічно-правові
спори, крім спорів, для яких законом
встановлений інший порядок судового
вирішення.

Статтею 181 КАС України передбачені
окремі особливості щодо провадження у
справах з приводу рішень, дій або
бездіяльності державної виконавчої
служби. Згідно із частиною 1 цієї
статті, учасники виконавчого
провадження (крім державного
виконавця) та особи, які залучаються до
проведення виконавчих дій, мають право
звернутися до адміністративного суду
із позовною заявою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби порушено їхні права, свободи чи
інтереси, а також якщо законом не
встановлений інший порядок судового
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності таких осіб.

Зі змісту наведених правових норм
випливає, що оскарження рішень, дій або
бездіяльності державного виконавця чи
іншої посадової особи органів
державної виконавчої служби в порядку
адміністративного судочинства можливе
за умови, що законом не встановлено
іншого порядку судового оскарження
таких рішень, дій чи бездіяльності.

Законом України від 4 листопада 2010 року
N 2677-VI, який набрав чинності з 09.03.2011 року
викладено в новій редакції Закон
України «Про виконавче провадження»
від 21 квітня 1999 року N 606-XIV, відповідно
до ч. 4 ст. 82 якого, рішення, дії чи
бездіяльність державного виконавця
або іншої посадової особи державної
виконавчої служби щодо виконання
судового рішення можуть бути оскаржені
сторонами до суду, який видав
виконавчий документ, а іншими
учасниками виконавчого провадження та
особами, які залучаються до проведення
виконавчих дій, - до відповідного
адміністративного суду в порядку,
передбаченому законом.

Отже, з моменту набрання чинності
Законом України «Про виконавче
провадження» у новій редакції, тобто з
09.03.2011 року, критеріями визначення
юрисдикції судів щодо вирішення справ
з приводу оскарження рішень, дій чи
бездіяльності органів державної
виконавчої служи є юрисдикційна
належність суду, який видав виконавчий
документ, та статус позивача як сторони
виконавчого провадження.

Сторонами виконавчого провадження в
розумінні ст. 8 Закону України «Про
виконавче провадження» є стягувач та
боржник.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивач, який є стороною виконавчого
провадження та має статус стягувача,
оскаржує постанову державного
виконавця від 15.04.2013 про повернення
виконавчого листа стягувачу, яка
прийнята у виконавчому провадженні №
36305036 щодо виконання виконавчого листа
№ 1304/4483/12, виданого 30.01.2013 Галицьким
районним судом м. Львова у порядку ЦПК
України, згідно якого на користь ОСОБА_1
підлягає стягненню з Управління
комунального майна Львівської міської
ради 47253 грн матеріальної шкоди.

Враховуючи наведені вище правові
норми, а також те, що позивачем, який є
стороною виконавчого провадження та
має статус боржника, оскаржується
постанова державного виконавця
винесена щодо виконання виконавчого
листа виданого Галицьким районним
судом м. Львова в порядку ЦПК України,
суд апеляційної інстанції дійшов
висновку, що цей спір належить
розглядати в порядку цивільного
судочинства, тобто судом який
постановив судове рішення та видав
виконавчий документ.

Згідно ч. 1 ст. 203 КАС України постанова
або ухвалу суду першої інстанції
скасовується в апеляційному порядку і
позовна заява залишається без розгляду
або провадження у справі закривається
з підстав, встановлених відповідно
статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України
суд закриває провадження у справі якщо
справу не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

Оскільки судом першої інстанції під
час вирішення цієї справи допущено
порушення норм процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, суд апеляційної інстанції у
відповідності ч. 1 ст. 195 КАС України
вважає за необхідне вийти за межі
доводів апеляційної скарги, скасувати
оскаржувану постанову, а провадження у
справі закрити.

Керуючись ст.ст. 157, 195, 197, 198, 203, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд -

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Постанову Галицького районного суду м.
Львова від 12 липня 2013 року у справі №
461/4917/13а (2а/461/288/13) - скасувати, а
провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

На ухвалу протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили може бути
подана касаційна скарга безпосередньо
до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий:
О.М. Гінда

Судді:
В.Я. Качмар

В.В. Ніколін