Справа № 803/1417/13а
Суддя: Гінда О.М.
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2014 р.
№
876/10689/13 Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:
Гінди О.М.

суддів:
Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Фермерського господарства
«Мороз Петро Дмитрович» на постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 16 липня 2013
року у справі за адміністративним
позовом Фермерського господарства
«Мороз Петро Дмитрович» до Управління
Пенсійного фонду України в
Горохівському районі Волинської
області про стягнення заборгованості, -

встановив:

25.06.2013 позивач - УПФУ в Горохівському
районі Волинської області звернувся в
суд із адміністративним позовом в
якому просив стягнути з відповідача -
ФГ «Мороз Петро Дмитровича» 14371,07 грн
витрат на виплату та доставку
пільгових пенсій.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що згідно Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» підприємства повинні
відшкодовувати Пенсійному фонду
витрати на виплату і доставку
пільгових пенсій. Згідно з отриманими
відповідачем розрахунками за період з
вересня 2012 року по травень 2013 року до
відшкодування підлягають витрати на
виплату і доставку пільгових пенсій в
сумі 14371,07 грн на підставі п.п. «б»-«з»
ст. 13 Закону України «Про пенсійне
забезпечення». Оскільки відповідачем у
встановлені законом строки дані
витрати не відшкодовані, позивач
просив стягнути їх у судовому порядку.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 16.07.2013 позов
задоволено.

Із цією постановою суду першої
інстанції не погодився відповідач та
оскаржив її в апеляційному порядку.
Вважає, що оскаржена постанова
прийнята з неповним з'ясуванням
обставин, що мають значення для справи
та з порушенням норм матеріального
права, а тому просить її скасувати та
прийняти нову постанову, якою у
задоволенні позову відмовити.

Апеляційні вимоги обґрунтовані тим, що
позивач не довів правомірність
нарахування пенсії на пільгових
умовах, а розмір витрат на виплату і
доставку пенсії є не обґрунтований.

Враховуючи те, що цю справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, а усі особи, які беруть участь
у справі в судове засідання не прибули,
хоча належним чином повідомлені про
дату, час та місце судового розгляду, у
відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС
України суд апеляційної інстанції
дійшов висновку про можливість
розгляду справи в порядку письмового
провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухав
доповідь судді-доповідача, перевірив
матеріали справи та обговорив підстави
і межі апеляційних вимог, вважає, що
апеляційна скарга задоволеною бути не
може.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що позов належить задовольнити,
оскільки витрати на виплату і доставку
пільгових пенсій, призначених особам
відповідно до п.п. «б»-«з» ч. 1 ст. 13
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» покриваються
підприємствами та організаціями, а
тому відповідач повинен
відшкодовувати такі витрати. Позивачем
направлялися відповідачу розрахунки
сум фактичних витрат на виплату і
доставку пільгових пенсій за період з
вересня 2012 року по травень 2013, однак
відповідач ці витрати не відшкодував,
внаслідок чого утворилась
заборгованість в сумі 14371,07 грн, яка за
відсутності доказів її погашення,
підлягає стягненню на підставі
судового рішення.

З такими висновками суду першої
інстанції погоджується і суд
апеляційної інстанції, з огляду на
таке.

Відповідно до частини 2 Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року N 1058-IV
(далі - Закон - N 1058-IV) пенсійне
забезпечення застрахованих осіб, які
працювали або працюють на підземних
роботах, на роботах з особливо
шкідливими і особливо важкими умовами
праці за списком N 1 та на інших роботах
із шкідливими і важкими умовами праці
за списком N 2 виробництв, робіт,
професій, посад і показників,
затверджених Кабінетом Міністрів
України, та за результатами атестації
робочих місць, на посадах, що дають
право на призначення пенсії за віком на
пільгових умовах або за вислугу років,
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, мали право на пенсію на
пільгових умовах або за вислугу років,
здійснюється згідно з окремим
законодавчим актом через професійні та
корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного
забезпечення через професійні та
корпоративні фонди: особам, зазначеним
в абзаці першому цього пункту, пенсії
призначаються за нормами цього Закону
в разі досягнення пенсійного віку та
наявності трудового стажу,
передбаченого Законом України «Про
пенсійне забезпечення». При цьому
зберігається порядок покриття витрат
на виплату і доставку цих пенсій, що
діяв до набрання чинності цим Законом.

За правилами абзацу четвертого
підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих
положень Закону № 1058-IV підприємства та
організації з коштів, призначених на
оплату праці, вносять до Пенсійного
фонду плату, що покриває фактичні
витрати на виплату і доставку пенсій
особам, які були зайняті повний робочий
день на підземних роботах, на роботах з
особливо шкідливими і особливо важкими
умовами праці за списком N 1 виробництв,
робіт, професій, посад і показників,
затверджених Кабінетом Міністрів
України, крім тих, що були
безпосередньо зайняті повний робочий
день на підземних роботах (включаючи
особовий склад гірничорятувальних
частин) з видобутку вугілля, сланцю,
руди та інших корисних копалин, на
будівництві шахт та рудників за
списком робіт і професій, затвердженим
Кабінетом Міністрів України, починаючи
з дня набрання чинності цим Законом, у
розмірі 20 відсотків з наступним
збільшенням її щороку на 10 відсотків до
100-відсоткового розміру відшкодування
фактичних витрат на виплату і доставку
цих пенсій до набуття права на пенсію
за віком відповідно до цього Закону.

В абзаці п'ятому цього ж підпункту
зазначено, що виплата пенсій особам,
які були безпосередньо зайняті повний
робочий день на підземних роботах
(включаючи особовий склад
гірничорятувальних частин) з видобутку
вугілля, сланцю, руди та інших корисних
копалин, на будівництві шахт та
рудників, за списком робіт і професій,
затвердженим Кабінетом Міністрів
України, та особам, пенсії яким
призначені відповідно до пунктів «в»
-«е» та «ж» статті 13 Закону № 1788-XII,
здійснюється до 1 січня 2005 року за
рахунок коштів ПФУ, а з 1 січня 2005 року -
за рахунок коштів Державного бюджету
України до досягнення пенсійного віку,
передбаченого статтею 26 цього Закону.

Аналіз наведених положень дає підстави
для висновку про те, що витрати на
виплату та доставку пенсій особам, які
були зайняті на роботах за списками № 1
та № 2, покриваються підприємствами та
організаціями.

Статтею 13 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» від 5 листопада 1991 року N
1788-XII (далі - Закон N 1788-XII) визначено
категорії працівників, які мають право
на пенсію за віком на пільгових умовах,
зокрема, в п.п. «б»-«з» частини першої
цієї статті.

На момент набрання чинності Законом №
1058-IV питання щодо відшкодування витрат
на виплату та доставку пенсій,
призначених відповідно до пунктів
«б»-«з» статті 13 Закону № 1788-XII, було
врегульовано Законом України «Про збір
на обов'язкове державне пенсійне
страхування» від 26 червня 1997 року №
400/97-ВР, відповідно до пунктів 1 та 2
статті 1 якого відповідач є платником
збору на обов'язкове державне пенсійне
забезпечення.

Згідно ж з абзацом четвертим пункту 1
статті 2 Закону № 400/97-ВР для платників
збору, визначених пунктами 1 та 2 статті
1 цього Закону, крім тих, які є
платниками фіксованого
сільськогосподарського податку,
об'єктом оподаткування є також
фактичні витрати на виплату і доставку
пенсій, призначених відповідно до
пунктів «б» - «з» статті 13 Закону
України «Про пенсійне забезпечення» до
досягнення працівниками пенсійного
віку, передбаченого статтею 12 Закону
України «Про пенсійне забезпечення».

Абзацом третім пункту 1 статті 4 Закону
№ 400/97-ВР встановлено ставку на
обов'язкове державне пенсійне
страхування у розмірі 100 відсотків від
об'єкта оподаткування, визначеного
абзацом четвертим пункту 1 статті 2
цього Закону.

Згідно пункту 6 Інструкції про порядок
обчислення та сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, затвердженої постановою
правління Пенсійного фонду України від
19.12.2003 р. N 21-1 (далі - Інструкція № 21-1),
відшкодуванню підлягають витрати
Пенсійного фонду на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах відповідно до ч. 2
Розділу 15 Прикінцевих положень Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

За приписами пункту 6.4 вказаної
Інструкції № 21-1 розмір сум до
відшкодування на поточний рік
визначається відділами доходів
органів Пенсійного фонду України
щорічно у повідомленнях про розрахунок
сум фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій, призначених
відповідно до частини 2 Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», які надсилаються
підприємствами до 20-го січня поточного
року протягом десяти днів з
новопризначених пенсій.

Підприємства щомісяця до 25-го числа
вносять до Пенсійного фонду зазначену
в повідомленні місячну суму фактичних
витрат на виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах (п. 6.8
Інструкції).

Таким чином, суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції про наявність у відповідача
обов'язку відшкодувати управлінню ПФУ
витрати на виплату та доставку пенсій,
які згідно з розрахунком, складеним
останнім відповідно до Інструкції про
порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, затвердженої
постановою ПФУ від 19 грудня 2003 року №
21-1, призначені працівникам відповідача
відповідно до пунктів «б»-«з» частини
першої статті 13 Закону № 1788-XII.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що Пенсійним органом
відповідачу надсилалися розрахунки
фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій, призначених
відповідно до частини 2 Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» в частині пенсій,
призначених відповідно до п.п. «б»-«з»
частини першої статті 13 Закону № 1788-XII,
що підтверджується наявними у справі
копіями цих розрахунків (а.с. 6-14).

Вказані розрахунки отримані
відповідачем, що підтверджується
наявними у матеріалах справи
повідомленнями про вручення (а.с. 40-47).
Однак, відповідачем не вживались
належні заходи щодо відшкодування
вказаних витрат, внаслідок чого
утворилась заборгованість на суму 14371,07
грн, згідно наявної у матеріалах справи
довідки.

Оскільки доказів сплати цієї
заборгованості в процесі судового
розгляду відповідачем не надано, суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку, що вказана сума коштів
підлягає стягненню з відповідача на
підставі рішення суду.

Суд апеляційної інстанції не приймає
до уваги посилання апелянта на те, що
позивач не довів обґрунтованість
призначення пільгової пенсії, оскільки
відповідачем не оскаржувалось рішення
Пенсійного органу про призначення
пенсії на пільгових умовах ОСОБА_1
Матеріали справи містять докази того,
що вказаний пенсіонер дійсно стаж для
призначення здобув працюючи на ФГ
«Мороз Петро Дмитрович», що
підтверджується копією трудової
книжки та довідки № 22 від 15.04.2011, яка
видана відповідачем (а.с. 48-51). Пенсія
ОСОБА_1 призначена згідно протоколу від
27.05.2011 № 80 (а.с. 47).

Також безпідставним є посилання
апелянта на неправильність визначення
розміру фактичних витрат на виплату і
доставку пільгових пенсій за лютий 2013
року, оскільки як вбачається із
матеріалів справи розрахунок за
вказаний місяць містить суму фактичних
витрат на виплату та доставку
пільгових пенсій за період з дати
призначення пенсії до дати формування
розрахунку.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України,
предметом доказування є обставини,
якими обґрунтовуються позовні вимоги
чи заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропущення строку для звернення до
суду тощо) та які належить встановити
при ухваленні судового рішення у
справі.

З огляду на зміст наведеної норми
процесуального права та зважаючи на те,
що вимогами заявленого позову є
стягнення заборгованості, предметом
доказування у даній справі мають бути
обставини, які свідчать про наявність
підстав, з якими закон пов'язує
можливість такого стягнення у судовому
порядку, встановлення факту її сплати у
добровільному порядку або
встановлення відсутності такого факту,
тощо.

При цьому, питання правомірності
розрахунків не може бути предметом
доказування у межах цього позову,
оскільки розрахунки не оскаржуються та
відповідно не є предметом позову у цій
справі, а отже суд не має процесуальних
повноважень у межах розгляду цієї
справи здійснювати їх правовий аналіз.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції обґрунтовано задовольнив
позовні вимоги, правильно і повно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування оскарженої
постанови, суд апеляційної інстанції
не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд -

ухвалив:

апеляційну скаргу Фермерського
господарства «Мороз Петро Дмитрович» -
залишити без задоволення, а постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 16 липня 2013
року у справі № 803/1417/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

На ухвалу протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили може бути
подана касаційна скарга безпосередньо
до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий:
О.М. Гінда

Судді:
В.Я. Качмар

В.В. Ніколін