Справа № 826/8609/14
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2014-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/8609/14

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 вересня 2014 року 10:15 № 826/8609/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., при секретарі Новик В.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «АрмаПром»

до

Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.07.2014 року відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у судовому засіданні на 24.07.2014 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив, що контролюючим органом безпідставно прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, оскільки останнім не враховано підстав, на основі яких рішенням Економічного суду Могильовської області Республіки Білорусії від 30.01.2014 року у справі №239-7/2013 відмовлено у задоволенні позову ТОВ «АрмаПром» до Спільного закритого акціонерного товариства «Могилевский вагоностроительный завод» про стягнення 1 945 500 російських рублів.

У судове засідання 24.07.2014 року з’явилися представники сторін.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити його з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечував, підтримавши доводи, викладені у письмових запереченнях, зазначаючи, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято правомірно у зв’язку з порушенням ТОВ «АрмаПром» строку розрахунків за операцією з експорту товарів.

Суд у судовому засіданні 24.07.2014 року за згодою сторін на підставі положень ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі – КАС України), враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, ухвалив про перехід до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «АрмаПром» з питань дотримання вимог валютного законодавства України при розрахунках за зовнішньоекономічним контрактом від 16.01.2013 року №13-01-16Б з компанією СЗАО «Могилевский вагоностроительный завод» (Республіка Білорусь), згідно листа ПАТ «Дочірній банк «Сбербанку Росії» від 07.02.2014 року №934/4/07-5-2БТ (вх. ДПІ від 12.02.2013 року №8109/10), за результатами чого складено акт від 05.03.2014 року №204/26-55-22-06/32602434 (надалі – акт перевірки).

За результатами вищезазначеної перевірки контролюючим органом зроблено висновок про порушення ТОВ «АрмаПром» ст. 1 Закону України від 23.09.1994 року №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» зі змінами та доповненнями, а саме: несвоєчасне надходження валютної виручки на валютний рахунок ТОВ «АрмаПром» у розмірі 2 831 800,00 руб. (еквів. 642 223,92 грн.) від нерезидента СЗАО «Могилевский вагоностроительный завод» (Республіка Білорусь) за контрактом від 16.01.2013 року №13-01-16Б.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Нормативно-правовим актом, який встановлює порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті є Закон України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 року №185/94-ВР (надалі – Закон №185).

Відповідно до ст. 1 Закону №185, виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності – з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

При цьому, Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті (ч. 4 ст. 1 Закону №185).

Так, п. 3 постановою правління Національного банку України «Про зміну строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів і запровадження обов'язкового продажу надходжень в іноземній валюті» від 16.11.2012 року №475 (надалі – Постанова №475) установлено, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», повинні здійснюватися у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

В акті перевірки вказано про порушення позивачем положень ст. 1 Закону №185, а саме: несвоєчасне надходження валютної виручки на валютний рахунок ТОВ «АрмаПром» у розмірі 2 831 800,00 руб. (еквів. 642 223,92 грн.) від нерезидента СЗАО «Могилевский вагоностроительный завод» (Республіка Білорусь) за контрактом від 16.01.2013 року №13-01-16Б.

Зі змісту акта перевірки вбачається, що в обґрунтування вказаного вище висновку контролюючим органом зазначено, що дебіторська заборгованість за контрактом від 16.01.2013 року №13-01-16Б у загальному розмірі становить 2 831 800,00 рос. руб. (еквів. 680 962,96 грн.):

- у розмірі 1 945 500,00 рос. руб. (еквів. 475 947,12 грн.), граничний строк погашення 13.12.2013 року, на яку нарахована пеня за період з 14.12.2013 року по 31.12.2013 року, яка сплачена до бюджету у повному обсязі;

- у розмірі 886 300,00 рос. руб. (еквів. 213 128,57 грн.), граничний термін погашення – 16.01.2014 року.

Разом з тим, як вказує відповідач, рішенням Економічного суду Могильовської області Республіки Білорусії від 30.01.2014 року у справі №239-7/2013, відмовлено у задоволенні позову ТОВ «АрмаПром» до Спільного закритого акціонерного товариства «Могилевский вагоностроительный завод» про стягнення 1 945 500 рос. руб., а, відтак, строки відносно вказаної суми, передбачені ст. 1 Закону №185, починаючи з 31.12.2013 року поновлюються і пеня за їх порушення сплачується за кожний день прострочення, включаючи період, на який ці строки, у зв’язку із зверненням позивача до Економічного суду Могильовської області Республіки Білорусії, було зупинено.

Щодо решти дебіторської заборгованості у розмірі 886 300,00 рос. руб. (еквів. 213 128,57 грн.) ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві в акті перевірки наголошено, що позивачем до перевірки надано визначення Економічного суду Могильовської області від 21.01.2014 року по справі №11-5/2014 про стягнення заборгованості з нерезидента СЗАО «Могилевский вагоностроительный завод» (Республіка Білорусь) за поставлений товар в сумі 866 300,00 рос. руб. При цьому, рішення по даній справі відсутнє. На підставі викладеного вище, контролюючим органом зроблено висновок, що строки відносно суми 886 300,00 рос. руб., передбачені ст. 1 Закону №185, зупиняються з 21.01.2014 року і пеня за їх порушення в цей період не сплачується.

Представник позивача стверджує, що відповідачем під час винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення не враховано рішення Економічного суду Могильовської області Республіки Білорусії від 30.01.2014 року у справі №239-7/2013, яким ТОВ «АрмаПром» відмовлено у задоволенні позову до Спільного закритого акціонерного товариства «Могилевский вагоностроительный завод» про стягнення 1 945 500 російських рублів, з мотивів самостійного погашення боржником боргу станом на момент розгляду даної справи.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону №185, порушення резидентами строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка від суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

У разі прийняття до розгляду судом, Міжнародним комерційним арбітражним судом чи Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання нерезидентом строків, передбачених експортно-імпортними контрактами, строки, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, зупиняються і пеня за їх порушення в цей період не сплачується (ч. 2 ст. 4 Закону №185).

У разі прийняття судом рішення про відмову в позові повністю або частково або припинення (закриття) провадження у справі чи залишення позову без розгляду строки, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, поновлюються і пеня за їх порушення сплачується за кожний день прострочення, включаючи період, на який ці строки було зупинено (ч. 3 ст. 4 Закону №185).

У разі прийняття судом рішення про задоволення позову пеня за порушення строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, не сплачується з дати прийняття позову до розгляду судом (ч. 4 ст. 4 Закону №185).

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що підставою для зупинення строків, передбачених ст.ст. 1, 2 Закону №185, є факт прийняття до розгляду судом, Міжнародним комерційним арбітражним судом чи Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання нерезидентом строків, передбачених експортно-імпортними контрактами, а підставою для несплати пені за порушення відповідних строків – рішення суду про задоволення позову.

Разом з тим, у відповідності до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах від 13.02.2012 року у справі №21-422а11 та від 27.02.2012 року №21-387а11, аналогічні наслідки мають наставати у разі, коли провадження у справі припиняється за заявою резидента про відмову від позову у зв'язку з тим, що нерезидент виконав зобов'язання за експортно-імпортним контрактом після подання позовної заяви до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України, що є підтвердженням правомірності поведінки резидента.

Отже, підстава для нарахування пені за порушення термінів має визначатися з урахуванням підстав припинення провадження у справі. Зокрема, якщо такою підставою є заява позивача про відмову від позовних вимог у зв'язку з виконанням відповідачем умов контракту, що свідчить про порушення відповідних строків нерезидентом, підстави для поновлення строків та нарахування резиденту пені відсутні.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії позовної заяви ТОВ «АрмаПром» про стягнення зі Спільного закритого акціонерного товариства «Могилевский вагоностроительный завод» на користь ТОВ «АрмаПром» грошових коштів у розмірі 1 945 500,00 рос. руб. за отриманий та несплачений у строк товар, позивач звернувся до Економічного суду Могильовської області Республіки Білорусії з вказаною вимогою 26.12.2013 року, що підтверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції, за результатами розгляду якої ухвалою від 31.12.2013 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі.

При цьому, рішенням Економічного суду Могильовської області Республіки Білорусії від 30.01.2014 року у справі №239-7/2013 ТОВ «АрмаПром» відмовлено у задоволенні позову до Спільного закритого акціонерного товариства «Могилевский вагоностроительный завод» про стягнення 1 945 500 російських рублів у зв’язку з тим, що станом на момент розгляду даної справи судом заборгованість погашена Спільним закритим акціонерним товариством «Могилевский вагоностроительный завод» платіжним дорученням від 28.01.2014 року №2.

З огляду на викладене вище, а також враховуючи правову позицію Верховного Суду України, суд дійшов висновку про необґрунтованість тверджень відповідача про поновлення починаючи з 31.12.2013 року строків, передбачених ст. 1 Закону №185, відносно суми у розмірі 1 945 500 рос. руб., а, відтак, і нарахування позивачу пені за їх порушення за кожний день прострочення, що, зокрема, і стало підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Щодо решти заборгованості у розмірі 886 300,00 рос. руб. за зовнішньоекономічним контрактом від 16.01.2013 року №13-01-16Б слід зазначити, що позивачем на вимогу суду, викладену в ухвалі від 10.07.2014 року, не надано суду копії визначення Економічного суду Могильовської області від 21.01.2014 року по справі №11-5/2014 та доказів звернення до даного суду, а також не зазначено про причини неможливості їхнього подання до суду, а, відтак, підстав стверджувати про необґрунтованість висновків ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, викладених в акті перевірки, про зупинення строків, передбачених ст. 1 Закону №185, починаючи саме з 21.01.2014 року відносно суми 886 300,00 рос. руб. належними та допустимими доказами не спростовано.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, суд, оцінюючи спірні дії відповідача, виходить з критеріїв оцінки рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень, встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до яких, зокрема, відносяться вчинення дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а, відтак, такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок