Справа № 810/4334/14
Суддя: Журавель В.О.
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2014 року 810/4334/14

м. Київ

Суддя Київського окружного
адміністративного суду Журавель В.О.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Державної фінансової
інспекції в Київській області до
комунального підприємства
«Білоцерківський вантажний авіаційний
комплекс» про зобов'язання вчинити
певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного
адміністративного суду звернулась
Державна фінансова інспекція в
Київській області (далі-позивач,
інспекція) з позовом до комунального
підприємства «Білоцерківський
вантажний авіаційний комплекс»
(далі-відповідач, підприємство, КП
"БВАК") про зобов'язання вчинити певні
дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що ним проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
відповідача (комунальне підприємство),
за результатами якої винесено вимогу
про усунення виявлених порушень. У
зв'язку з невиконанням у добровільному
порядку пунктів вимоги позивач
звернувся до суду для зобов'язання
підприємства вчинити дії по виконанню
пункту вимоги про усунення порушень,
виявлених ревізією (п.2), зокрема про
вжиття заходів щодо відшкодування
недоотриманих доходів від надання
послуг на суму 234746,16 грн та
відображення дебіторської
заборгованості за користувачами
послуг, а в разі пропуску строків
позовної давності стягнути завдану
шкоду з винних у недоотриманні доходів
осіб.

Представник позивача 09.09.2014 подав до
суду клопотання про розгляд справи в
порядку письмового провадження,
позовні вимоги підтримав, просив суд
позов задовольнити.

Відповідач позову не визнав, просив суд
відмовити у його задоволенні. В
обґрунтування заперечень пояснив, що
аеродром "Біла Церква", експлуатантом
якого є КП "БВАК", відноситься до
неконтрольованих аеродромів, на яких
надається польотно-інформаційне
обслуговування, аварійне
обслуговування, забезпечується зв'язок
для польотно-інформаційного
обслуговування та метеорологічне
обслуговування зльотів-посадок ПС на
аеродромі AFIS. Згідно з сертифікатом
аеродрому "Біла Церква", технічного
оснащення аеродрому, інструкції з
виконання польотів в районі аеродрому
"Біла Церква" КП "БВАК" не надає послуг з
аеронавігаційного обслуговування ПС
на маршруті на підході та в районі
аеродрому "Біла Церква". Зазначає, що
вартість послуг КП "БВАК", необхідних
для забезпечення зльотів на аеродромі
"Біла Церква", наказом Міністерства
транспорту та зв'язку України від 15.09.2010
№669 не регулюються. На підставі цих же
матеріалів ревізії порушувалося
кримінальне провадження, яке в
подальшому було закрито за відсутністю
складу злочину.

Дослідивши матеріали справи, надавши
оцінку доказам, суд встановив наступні
обставини справи та правовідносини, що
склалися між сторонами.

На виконання плану
контрольно-ревізійної роботи
Держфінінспекції в Київській області
на ІІІ квартал 2013 р., на підставі
направлень на проведення ревізії
Державною фінансовою інспекцією в
Київської області в період з 01.07.2013 по
16.09.2013 проведено планову ревізію
фінансово-господарської діяльності
комунального підприємства
«Білоцерківський вантажний авіаційний
комплекс» за період з 01.01.2010 по 01.07.2013, а
за її результатами 23 вересня 2013 р.
складено Акт № 06-20/085.

Листом від 08.10.2013 №10-06-14-14/8934 позивачем
направлено вимогу про усунення
порушень із зазначенням кінцевого
терміну її виконання - до 21.10.2013. У
пункті другому вимоги зазначено, що
внаслідок порушення п.4 наказу
Мінтрансу від 15.09.2010 №669 та внесення
недостовірних даних до розрахунку
вартості послуг з аеродромного
обслуговування, а саме включення
заниженого розміру (5,88 євро/т замість
7,56 євро/т,) збору за аеронавігаційне
обслуговування повітряних суден на
підході та в районі аеродрому КП «БВАК»
протягом періоду з жовтня 2010 року по
червень 2013 року недоотримано доходів
від надання послуг аеродромного
обслуговування зльоту (посадки,
обльоту) на суму 234746,16 грн, в зв'язку з
чим:

- вжити заходів щодо відшкодування
зазначеної суми коштів;

- відобразити дебіторську
заборгованість за користувачами
послуг, а самe: Компанія «Cargo Air Chartering
F.Z.E.» - 59310,43 грн; ДП АТК «Южмашавіа» ВО
ПМЗ ім. О.М. Макарова - 57754,68 грн; Державна
Національна служба
«Туркменховаєллари» ім. Великого
Сапармурата Туркменбаши в Україні -
48253,92 грн; ТОВ «Авіамір» - 30725,33 грн; Company
«Defence Systems Intematinal Inc.» - 10744,63 грн; TOB
«Шовковий шлях» - 8823,53 грн; ТОВ
«Авіакомпанія «Кавок ЕЙР» - 6524,32 грн;
ТОВ «Авіакомпанія «Аеро-Чартер» - 5270,40
грн; ТОВ «Авіакомпанія «SILK WAY» - 2725,55 грн;
ПАТ «Мотор СІЧ» - 2460,98 грн; «Click Airways» LLC Air
Company - 2152,39 грн;

- в разі пропуску строків позовної
давності стягнути з осіб, винних у
неотриманні доходів, шкоду у порядку та
розмірі, встановленому ст.ст. 130-136
Кодексу законів про працю України.

Оскільки відповідачем цю вимогу не
виконано, то позивачем направлено лист
від 19.05.2014 №10-06-14-14/4567 із зазначенням про
несвоєчасне подання інформації щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства з фінансових питань.

Відповідач добровільно не виконав
вказаний пункт вимоги (п.2), у зв'язку з
чим позивач з посиланням на пункт 10
статті 10 Закону України "Про основні
засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні"
звернувся до суду в інтересах держави
для зобов'язання відповідача виконати
цей пункт вимоги.

Матеріалами справи встановлено, що
постановою заступника начальника СВ ЛВ
на станції Фастів Управління МВС
України на ПЗЗ старшого лейтенанта
міліції Шкабара О.С. кримінальне
провадження №0000003 від 21.01.2014
закрито у зв'язку з відсутністю в
діянні складу кримінального
правопорушення на підставі п.2 ч.1 ст.284
КПК України. Згідно з цією постановою
предметом розслідування було
несумлінне ставлення посадових осіб
відповідача до виконання службових
обов'язків, порушення ними п.4 наказу
Мінтрансу від 15.09.2010 №669 та внесення
недостовірних даних до розрахунку
вартості послуг з аеродромного
обслуговування упродовж жовтня 2010 р. -
червня 2013 р., внаслідок чого
підприємством недоотримано доходів
від надання послуг аеродромного
обслуговування зльоту на суму 235 тис.
грн. Розслідуванням з посиланням на
конкретні нормативно-правові акти
встановлено, що плата за
аеронавігаційне обслуговування не
повинна була стягуватись комунальним
підприємством "Білоцерківський
вантажно-авіаційний комплекс". Таким
чином, висновки слідства спростували
висновки позивача.

Під час судового розгляду судом
досліджено акт ревізії, додані до нього
документи, заперечення відповідача з
доданими до них документами, а також
вимогу позивача, з приводу невиконання
якої заявлено позов.

Надаючи правову оцінку
правовідносинам, що виникли між
сторонами, суд бере до уваги таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Правові та організаційні засади
здійснення фінансового контролю в
України визначається Законом України
від 26.01.1993 №2939-ХІІ «Про основні засади
здійснення державного фінансового
контролю в Україні».

Відповідно до статті 2 цього Закону
головним завданням органу державного
фінансового контролю є: здійснення
державного фінансового контролю за
використанням і збереженням державних
фінансових ресурсів, необоротних та
інших активів, правильністю визначення
потреби в бюджетних коштах та взяттям
зобов'язань, ефективним використанням
коштів і майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності у міністерствах та інших
органах виконавчої влади, державних
фондах, фондах загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
бюджетних установах і суб'єктах
господарювання державного сектору
економіки, а також на підприємствах, в
установах та організаціях, які
отримують (отримували у періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів, державних фондів та фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), за
дотриманням законодавства на всіх
стадіях бюджетного процесу щодо
державного і місцевих бюджетів,
дотриманням законодавства про
державні закупівлі, діяльністю
суб'єктів господарської діяльності
незалежно від форми власності, які не
віднесені законодавством до
підконтрольних установ, за рішенням
суду, винесеним на підставі подання
прокурора або слідчого для
забезпечення розслідування
кримінальної справи. Державний
фінансовий контроль забезпечується
органом державного фінансового
контролю через проведення державного
фінансового аудиту, перевірки
державних закупівель та інспектування.

Статтею 8 цього Закону визначено
основні функції органу державного
фінансового контролю. Так орган
державного фінансового контролю: 1)
здійснює державний фінансовий
контроль та контроль за: виконанням
функцій з управління об'єктами
державної власності; цільовим
використанням коштів державного і
місцевих бюджетів; цільовим
використанням і своєчасним
поверненням кредитів (позик), одержаних
під державні (місцеві) гарантії;
складанням бюджетної звітності,
паспортів бюджетних програм та звітів
про їх виконання (у разі застосування
програмно-цільового методу у
бюджетному процесі), кошторисів та
інших документів, що застосовуються в
процесі виконання бюджету; станом
внутрішнього контролю та внутрішнього
аудиту у розпорядників бюджетних
коштів; усуненням виявлених недоліків
і порушень; 2) розробляє пропозиції щодо
усунення виявлених недоліків і
порушень та запобігання їм у
подальшому; 3) вживає в установленому
порядку заходів до усунення виявлених
під час здійснення державного
фінансового контролю порушень
законодавства та притягнення до
відповідальності винних осіб; 4)
здійснює інші повноваження, визначені
законами України та покладені на нього
Президентом України.

Згідно з ст.10 цього Закону органу
державного фінансового контролю
надається право: 1) перевіряти в ході
державного фінансового контролю
грошові та бухгалтерські документи,
звіти, кошториси й інші документи, що
підтверджують надходження і
витрачання коштів та матеріальних
цінностей, документи щодо проведення
процедур державних закупівель,
проводити перевірки фактичної
наявності цінностей (коштів, цінних
паперів, сировини, матеріалів, готової
продукції, устаткування тощо); 2)
безперешкодного доступу в ході
державного фінансового контролю на
склади, у сховища, виробничі та інші
приміщення, що належать підприємствам,
установам та організаціям, що
контролюються; зупиняти в межах своїх
повноважень бюджетні асигнування,
зупиняти операції з бюджетними коштами
в установленому законодавством
порядку, а також застосовувати та
ініціювати застосування відповідно до
закону інших заходів впливу у разі
виявлення порушень законодавства; 3)
залучати на договірних засадах
кваліфікованих фахівців відповідних
органів виконавчої влади, державних
фондів, підприємств, установ і
організацій для проведення
контрольних обмірів будівельних,
монтажних, ремонтних та інших робіт,
контрольних запусків сировини і
матеріалів у виробництво, контрольних
аналізів сировини, матеріалів і
готової продукції, інших перевірок; 4)
вимагати від керівників
підконтрольних установ проведення
інвентаризацій основних фондів,
товарно-матеріальних цінностей, коштів
і розрахунків, у разі відмови у
проведенні таких інвентаризацій -
звернутися до суду щодо спонукання до
проведення таких інвентаризацій, а до
ухвалення відповідного рішення судом -
у присутності понятих та представників
зазначених підприємств, установ і
організацій, щодо яких проводиться
ревізія, опечатувати каси, касові
приміщення, склади та архіви на термін
не більше 24 годин з моменту такого
опечатування, зазначеного в протоколі.
7) пред'являти керівникам та іншим
особам підприємств, установ та
організацій, що контролюються,
обов'язкові до виконання вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства, вилучати в судовому
порядку до бюджету виявлені ревізіями
приховані і занижені валютні та інші
платежі, ставити перед відповідними
органами питання про припинення
бюджетного фінансування і
кредитування, якщо отримані
підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства; 9) накладати у випадках,
передбачених законодавчими актами, на
керівників та інших службових осіб
підконтрольних установ,
адміністративні стягнення; 10)
звертатися до суду в інтересах держави,
якщо підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог щодо
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів; 13)
при виявленні збитків, завданих
державі чи підприємству, установі,
організації, що контролюється,
визначати їх розмір у встановленому
законодавством порядку; 15) порушувати
перед керівниками відповідних органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ
та організацій питання про притягнення
до відповідальності осіб, винних у
допущених порушеннях.

Відповідно до ч.2 і ч.3 ст. 12 цього Закону
працівники органу державного
фінансового контролю зобов'язані у
випадках виявлення зловживань і
порушень чинного законодавства
передавати правоохоронним органам
матеріали ревізій, а також повідомляти
про виявлені зловживання і порушення
державним органам і органам,
уповноваженим управляти державним
майном. При вилученні документів у
зв'язку з їх підробкою або виявленими
зловживаннями працівник органу
державного фінансового контролю
зобов'язаний негайно повідомити про це
в правоохоронні органи. Вилучені
документи зберігаються до закінчення
ревізії. Після цього вони повертаються
відповідному підприємству, установі
або організації, якщо відповідно до
кримінального процесуального закону
не прийнято рішення про виїмку цих
документів.

Відповідно до ст. 15 Закону України від
26.01.1993 № 2939-XII "Про основні засади
здійснення державного контролю в
Україні", законні вимоги службових осіб
органу державного фінансового
контролю є обов'язковими для виконання
службовими особами об'єктів, що
контролюються.

Крім того, підпунктами 18, 21 пункту 6
Положення про Державну фінансову
інспекцію України, затвердженого
Указом Президента України від 23.04.2011
№499/2011, передбачено, що
Держфінінспекція України для
виконання покладених на неї завдань
має право в установленому порядку:
порушувати перед відповідними
державними органами питання про
визнання недійсними договорів,
укладених із порушенням законодавства,
у судовому порядку стягувати у дохід
держави кошти, отримані
підконтрольними установами за
незаконними договорами, без
установлених законом підстав та з
порушенням законодавства; порушувати
перед керівниками відповідних органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ
та організацій питання про притягнення
до відповідальності осіб, винних у
допущених порушеннях; при виявленні
збитків, завданих державі чи об'єкту
контролю, визначати їх розмір згідно з
методикою, затвердженою Кабінетом
Міністрів України.

Положення статті 2 Закону України "Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні", згідно
з якою головним завданням органу
державного фінансового контролю,
зокрема, є здійснення державного
фінансового контролю за використанням
і збереженням державних фінансових
ресурсів, ефективним використанням
коштів і майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності, зокрема, на підприємствах,
які отримують (отримували у періоді,
який перевіряється) кошти з бюджетів
усіх рівнів, державних фондів та фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно. Оскільки за
статутом відповідач є комунальним
підприємством, то позивачем правомірно
проведено ревізію окремих питань його
фінансово-господарської діяльності.

Крім того, суд зазначає, що згідно з
приписами ч.1 ст. 113 Бюджетного кодексу
України до повноважень органів
державного фінансового контролю з
контролю за дотриманням бюджетного
законодавства належить здійснення
контролю за: 1) цільовим та ефективним
використанням коштів державного
бюджету та місцевих бюджетів
(включаючи проведення державного
фінансового аудита); 2) цільовим
використанням і своєчасним
поверненням кредитів (позик), одержаних
під державні (місцеві) гарантії; 3)
достовірністю визначення потреби в
бюджетних коштах при складанні
планових бюджетних показників; 4)
відповідністю взятих бюджетних
зобов'язань розпорядниками бюджетних
коштів відповідним бюджетним
асигнуванням, паспорту бюджетної
програми (у разі застосування
програмно-цільового методу у
бюджетному процесі); 5) веденням
бухгалтерського обліку, а також
складанням фінансової і бюджетної
звітності, паспортів бюджетних програм
та звітів про їх виконання (у разі
застосування програмно-цільового
методу у бюджетному процесі),
кошторисів та інших документів, що
застосовуються в процесі виконання
бюджету; 6) станом внутрішнього
контролю та внутрішнього аудита у
розпорядників бюджетних коштів.

Процедуру притягнення до
відповідальності та вжиття заходів
впливу за порушення бюджетного
законодавства врегульовано у главі 18
Бюджетного кодексу України. Так,
статтею 116 Бюджетного кодексу України
надано визначення порушень бюджетного
законодавства та їх види.

Статтею 117 Бюджетного кодексу України
передбачено, що за порушення
бюджетного законодавства до учасників
бюджетного процесу можуть
застосовуватися такі заходи впливу: 1)
попередження про неналежне виконання
бюджетного законодавства з вимогою
щодо усунення порушення бюджетного
законодавства - застосовується в усіх
випадках виявлення порушень
бюджетного законодавства. Виявлені
порушення бюджетного законодавства
мають бути усунені в строк до 30
календарних днів; 2) зупинення операцій
з бюджетними коштами - застосовується
за порушення бюджетного законодавства,
визначені пунктами 1 - 3, 10, 11, 14 - 29, 32 - 36, 38
і 40 частини першої статті 116 цього
Кодексу, у порядку, встановленому
статтею 120 цього Кодексу; 3)
призупинення бюджетних асигнувань -
застосовується за порушення
бюджетного законодавства, визначені
пунктами 20, 22 - 29, 38 і 40 частини першої
статті 116 цього Кодексу. Призупинення
бюджетних асигнувань передбачає
припинення повноважень на взяття
бюджетного зобов'язання на відповідну
суму на строк від одного до трьох
місяців у межах поточного бюджетного
періоду шляхом внесення змін до
розпису бюджету (кошторису) у порядку,
встановленому центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної бюджетної
політики; 4) зменшення бюджетних
асигнувань - застосовується за
порушення бюджетного законодавства,
визначені пунктом 24 (стосовно
розпорядників бюджетних коштів),
пунктом 29 та пунктом 38 частини першої
статті 116 цього Кодексу. Зменшення
бюджетних асигнувань передбачає
позбавлення повноважень на взяття
бюджетного зобов'язання на відповідну
суму на строк до завершення поточного
бюджетного періоду шляхом внесення
змін до розпису бюджету (кошторису) та у
разі необхідності з подальшим
внесенням змін до закону про Державний
бюджет України (рішення про місцевий
бюджет) у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України; 5)
повернення бюджетних коштів до
відповідного бюджету - застосовується
за порушення бюджетного законодавства,
визначене пунктом 24 (щодо субвенцій та
коштів, наданих одержувачам бюджетних
коштів) частини першої статті 116 цього
Кодексу, у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України; 6)
зупинення дії рішення про місцевий
бюджет - застосовується за порушення
бюджетного законодавства, визначене
пунктом 7 частини першої статті 116 цього
Кодексу, у порядку, встановленому
статтею 122 цього Кодексу; 7) безспірне
вилучення коштів з місцевих бюджетів -
застосовується за порушення
бюджетного законодавства, визначене
пунктом 28 частини першої статті 116
цього Кодексу. Безспірне вилучення
коштів з місцевих бюджетів передбачає
стягнення органами, що здійснюють
казначейське обслуговування бюджетних
коштів, коштів з місцевих бюджетів до
державного бюджету, в тому числі і за
рахунок зменшення обсягу трансфертів
(дотації вирівнювання) місцевим
бюджетам на відповідну суму, у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України; 8) інші заходи впливу, які
можуть бути визначені законом про
Державний бюджет України, -
застосовуються за порушення
бюджетного законодавства згідно із
таким законом.

При цьому статтею ст.118 Бюджетного
кодексу України визначено суб'єктів та
порядок застосування заходів впливу за
порушення бюджетного законодавства.
Так, попередження про неналежне
виконання бюджетного законодавства з
вимогою щодо усунення порушення
бюджетного законодавства може
застосовуватися учасниками бюджетного
процесу, уповноваженими цим Кодексом
на здійснення контролю за дотриманням
бюджетного законодавства. Рішення про
застосування заходів впливу за
порушення бюджетного законодавства,
визначених пунктами 2 - 5 та 7 частини
першої статті 117 цього Кодексу,
приймається центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної бюджетної
політики, органами, що здійснюють
казначейське обслуговування бюджетних
коштів, органами державного
фінансового контролю, місцевими
фінансовими органами, головними
розпорядниками бюджетних коштів у
межах встановлених їм повноважень на
підставі протоколу про порушення
бюджетного законодавства або акта
ревізії та доданих до них матеріалів.
Рішення набирає чинності з дня його
підписання. Форма та порядок складання
протоколу про порушення бюджетного
законодавства встановлюються
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
бюджетної політики. Не допускається
застосування заходів впливу за
порушення бюджетного законодавства,
визначених статтею 117 цього Кодексу, за
раніше виявлені і усунені порушення
бюджетного законодавства. Інформація
про результати здійснення контролю за
дотриманням бюджетного законодавства
оприлюднюється органами,
уповноваженими на здійснення контролю
за дотриманням бюджетного
законодавства, якщо інше не
передбачено законом.

Приписами ст. 120 Бюджетного кодексу
України врегульовано питання
зупинення операцій з бюджетними
коштами, яке полягає у зупиненні
будь-яких операцій із здійснення
платежів з рахунку порушника
бюджетного законодавства. Механізм
зупинення операцій з бюджетними
коштами визначається Кабінетом
Міністрів України. Зупинення операцій
з бюджетними коштами можливе на строк
до 30 днів у межах поточного бюджетного
періоду, якщо інше не передбачено
законом.

Статтею 121 Бюджетного кодексу України
передбачено, що посадові особи, з вини
яких допущено порушення бюджетного
законодавства, несуть цивільну,
дисциплінарну, адміністративну або
кримінальну відповідальність згідно з
законом. Порушення бюджетного
законодавства, вчинене розпорядником
чи одержувачем бюджетних коштів, може
бути підставою для притягнення до
відповідальності згідно з законами
України його керівника чи інших
відповідальних посадових осіб, залежно
від характеру вчинених ними діянь.

Надаючи оцінку підставам звернення
позивача до суду із вказаною позовною
вимогою суд бере до уваги наступне.
Суб'єкт владних повноважень має право
звернутися до суду лише у випадках
встановлених законом, що передбачено
ст. 17 КАС України. Переважно таке право
пов'язується з необхідністю в
обмеженні прав, свобод чи законних
інтересів фізичних або юридичних осіб
за вимогою суб'єкта владних
повноважень, коли суб'єкт владних
повноважень без рішення суду не може
реалізувати надані законом
повноваження, або ж у справах про
притягнення фізичних осіб чи юридичних
осіб до передбаченої законом
відповідальності.

У цій справі предметом позову є
зобов'язання відповідача до вчинення
певних дій - виконання пункту вимоги,
який адресований керівнику
підприємства з приводу усунення
виявлених ревізією порушень і
недоліків, які викладено наступним
чином: «забезпечити відшкодування
недоотриманих доходів», «відобразити
дебіторську заборгованість за
користувачами послуг», «стягнути з
осіб, винних у неотриманні доходів,
шкоду у порядку та розмірі
встановленому ст. ст. 130-136 КЗпПУ».

Аналізуючи зміст вказаних пунктів
вимоги, суд дійшов висновку, що їх
текстуальне викладення є сполученнями
слів, які не розкривають точного
юридичного змісту дій, які зобов'язана
вчинити підконтрольна установа, отже є
неконкретними і не можуть вважатися
такими, що містять чіткий імперативний
припис.

Вимога про забезпечення відшкодування
матеріальної шкоди (збитків) з
працівників підприємства позивача є
спонуканням підконтрольної установи
вчинити певні дії у власному
юридичному інтересі.

Суд також бере до уваги, що у часовому
вимірі вимоги органу державного
фінансового контролю випливають з
оцінок подій (фактів), які відбулись у
минулому, а за змістом спрямовані на
спонукання позивача як юридичної особи
до вчинення певних юридично значимих
дій у власних інтересах.

Оцінюючи вказані обставини у контексті
вимог статті 19 Конституції України, суд
зазначає, що дійсно, нормами Закону
України від 26.01.1993 № 2939-XII "Про основні
засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні",
підпункту 15 пункту 6 Положення про
Державну фінансову інспекцію України
органи державного фінансового
контролю наділено повноваженнями
пред'являти керівникам та іншим особам
підприємств, установ та організацій, що
контролюються, обов'язкові до
виконання вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства.

Із аналізу Закону України "Про основні
засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні" та
підпункту 15 пункту 6 Положення про
Державну фінансову інспекцію України,
убачається, що вимога керівникам
підконтрольних установ щодо усунення
виявлених порушень законодавства може
стосуватися припинення дійсного
триваючого порушення і має на меті його
припинення та запобігання у
подальшому.

Ці положення кореспондуються з
приписами пунктів 45, 46 Порядку
проведення інспектування державною
контрольно-ревізійною службою,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20.04.2006 №550, якими
передбачено, що в міру виявлення
ревізією порушень законодавства
посадові особи служби, не чекаючи
закінчення ревізії, мають право усно
рекомендувати керівникам об'єкта
контролю невідкладно вжити заходів для
їх усунення та запобігання у
подальшому. Якщо вжитими в період
ревізії заходами не забезпечено повне
усунення виявлених порушень, органом
служби у строк не пізніше ніж 10 робочих
днів після реєстрації акта ревізії, а у
разі надходження заперечень
(зауважень) до нього - не пізніше ніж 3
робочих дні після надіслання висновків
на такі заперечення (зауваження)
надсилається об'єкту контролю письмова
вимога щодо усунення виявлених
ревізією порушень законодавства із
зазначенням строку зворотного
інформування.

Із аналізу пункту 7 статті 10 Закону
України "Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні" та підпункту 15 пункту 6
Положення про Державну фінансову
інспекцію України, пунктів 45, 56 Порядку
проведення інспектування державною
контрольно-ревізійною службою,
вбачається, що вимога керівникам
підконтрольних установ щодо усунення
виявлених порушень законодавства може
стосуватися припинення дійсного
триваючого порушення і має на меті його
припинення та запобігання у
подальшому. Отже, вимога не може
стосуватися подій чи фактів, які
відбулись у минулому, адже не можна
усунути те, що вже відбулось.

Позивач в обґрунтування своїх
повноважень на зазначення саме
вказаних у позові вимог посилається на
пункт 10 статті 10 Закону України "Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні", який
передбачає його право звертатися до
суду в інтересах держави, якщо
підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог щодо
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

Однак, досліджуючи зміст вказаної
норми слід визнати, що нею не
передбачено право органу державного
фінансового контролю звертатися до
суду з позовними вимогами саме про
зобов'язання підконтрольної установи
вчинити певні дії - виконати пункт
наданої ним вимоги. Суд вважає, що
позивач помилково тлумачить зміст цієї
норми, оскільки у ній передбачено лише
право на звернення до суду у певному
випадку, та не визначено предмет позову
і зміст позовних вимог при реалізації
цього права. Тому суд дійшов висновку,
що ця норма може застосовуватися лише у
поєднанні з іншими нормами Закону
України "Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні" та з нормами, що містяться у
главі 18 Бюджетного кодексу України, а
звернення органу державного
фінансового контролю до суду у такому
випадку повинно бути з іншим предметом
позову.

Тому статті 10, 12 Закону України "Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні" та
глава 18 Бюджетного кодексу України
наділяють органи державної фінансової
інспекції й іншими повноваженнями, які
мають застосовуватись цим суб'єктом
владних повноважень у порядку та
спосіб, що передбачений законами та
Конституцією України, дискреційно,
виходячи з мети, відповідно до якої ці
повноваження надано. Зокрема,
звертатися до суду та у судовому
порядку стягувати у дохід держави
кошти, одержані підконтрольними
установами без встановлених законом
підстав та з порушенням чинного
законодавства, накладати у випадках,
передбачених законодавчими актами, на
керівників та інших службових осіб
підконтрольних установ
адміністративні стягнення; порушувати
перед керівниками відповідних органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ
та організацій питання про притягнення
до відповідальності осіб, винних у
допущених порушеннях; при виявленні
збитків, завданих державі чи об'єкту
контролю, визначати їх розмір згідно з
методикою, затвердженою Кабінетом
Міністрів України, а також направляти
матеріали ревізій до правоохоронних
органів; застосовувати передбачені
Бюджетним кодексом України заходи
впливу за порушення бюджетного
законодавства, тощо.

Суд визнає, що обраний позивачем у
справі, що розглядається, спосіб
захисту (відновлення) порушеного права
шляхом зобов'язання підконтрольного
підприємства вчинити певні дії є таким,
що не відповідає встановленому порядку
та наданим повноваженням. Захист
органом державного фінансового
контролю інтересів держави у разі
доведення факту їх порушення може бути
здійснений у такому випадку виключно
шляхом пред'явлення позову з іншим
предметом оскарження.

Дотримуючись принципів законності та
юрисдикції, визначеної Конституцією та
законами України, суд не має права
перебирати на себе повноваження інших
органів державної влади, зокрема у
питанні реалізації органом державного
фінансового контролю встановленої
Законом України «Про основні засади
здійснення державного фінансового
контролю в Україні» компетенції
вимагати від підконтрольних установ
усунення порушень, виявлених ревізією.

Відтак, це означає, що вимога органу
державного фінансового контролю про
усунення виявлених ревізією недоліків
(порушень) відносно подій (фактів), що
відбулись у минулому, вчинена
відповідачем не у спосіб, передбачений
Законом України "Про основні засади
здійснення державного контролю в
Україні" та Бюджетним кодексом України,
а також не відповідає меті наданого
повноваження.

Стосовно вимог органу державного
фінансового контролю щодо вчинення
певних дій в інтересах самого позивача
(відшкодувати недоотримані доходи,
пред'явити позови до інших осіб,
забезпечити відшкодування коштів з
працівників підприємства) суд
зазначає, що відповідно до статті 12
Цивільного кодексу України особа
здійснює свої цивільні права вільно, на
власний розсуд.

Матеріально-правовому принципу
автономії волі кореспондує
процесуальний принцип
диспозитивності, відповідно до якого
ніхто не може бути примушений до
пред'явлення позову проти своєї волі
(nemo invitus agree cogitur).

Обмеження автономії волі особи або
втручання органів державної влади у
вільне здійснення особою належних їй
цивільних прав є неприпустимим і
протиправним.

Крім того, суд бере до уваги й висновки
органу слідства, наведеними у
постанові про закриття кримінального
провадження, згідно з якими висновок
позивача про завдання шкоди
відповідачу шляхом недоотримання
доходу на суму близько 235 тис. грн.
суперечить чинним нормативно-правовим
актам і тому є спростованим.

За наведених обставин суд дійшов
висновку, що позов задоволенню не
підлягає.

Відповідно до частини другої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз. Відповідач не надав суду
доказів понесення ним судових витрат,
тому підстави для присудження на його
користь судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 158-163, 167,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Журавель В.О.