Справа № К/9991/20616/12-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/20616/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л.,
Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом прокурора
Заводського району м. Миколаєва в
інтересах держави в особі
територіального управління Головної
державної інспекції на автомобільному
транспорті у Миколаївській області до
ОСОБА_4 про стягнення фінансових
санкцій, за касаційною скаргою
прокуратури Миколаївської області в
інтересах держави в особі
територіального управління Головної
державної інспекції на автомобільному
транспорті у Миколаївській області на
постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 24 лютого
2012 року, -

у с т а н о в и л а :

У лютому 2010 року прокурор звернувся з
позовом в інтересах держави в особі
територіального управління Головної
державної інспекції на автомобільному
транспорті у Миколаївській області до
ОСОБА_4 про стягнення фінансових
санкцій в сумі 1700 грн., згідно постанови
Територіального управління
Головавтотрансінспекції у
Миколаївській області № 075526 від 26
жовтня 2009 року, за порушення правил
перевезення пасажирів на таксі. В
обґрунтування позовних вимог
посилався на вимоги статті 60 Закону
України «Про автомобільний транспорт»
№ 2344 від 5 квітня 2001 року (далі Закон №
2344-ІІІ), та просив про задоволення
позову.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від
8 квітня 2010 року позов задоволено,
стягнуто з ОСОБА_4 1700 грн. спірних
фінансових санкцій.

Оскаржуваною постановою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 24 лютого 2012 року постанову суду
першої інстанції скасовано, ухвалено
нову постанову, якою у задоволенні
позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі прокурор,
посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просить ухвалене
ним рішення скасувати та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи колегія суддів, в межах статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, дійшла висновку про часткове
задоволення скарги з таких підстав.
Скасовуючи рішення суду першої
інстанції і відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, суд апеляційної
інстанції виходив з того, що спірні
фінансові санкції стягнуто з
відповідача неправомірно, оскільки
судом першої інстанції не досліджено
усіх обставин справи. При цьому, як суд
апеляційної, так і суд першої інстанції
виходили з вимог статей 39, 48, 60 Закону №
2344-ІІІ.

Проте, до такого висновку суд
апеляційної інстанції дійшов частково
в порушення норм матеріального і
процесуального права, без з'ясування
усіх обставин справи, дійсних прав та
обов'язків сторін.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
до адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законом України
встановлений інший порядок судового
провадження.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3
Кодексу адміністративного судочинства
України, справа адміністративної
юрисдикції - переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Частиною 2 статті 4 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
всі публічно-правові спори, крім
спорів, для яких законом встановлений
інший порядок судового вирішення.

За приписами пункту 1 частини 2 статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України компетенція адміністративних
судів поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

За змістом частин 3 і 4 статті 50 Кодексу
адміністративного судочинства України
відповідачем в адміністративній
справі є суб'єкт владних повноважень,
якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Громадяни України, іноземці чи особи
без громадянства їх об'єднання,
юридичні особи, які не є суб'єктами
владних повноважень, можуть бути
відповідачами лише за
адміністративним позовом суб'єкта
владних повноважень у встановлених
випадках.

Як вбачається з матеріалів справи суть
спору сторін зводиться до стягнення
позивачем з відповідача фінансових
санкції за порушення правил
перевезення пасажирів на таксі без
ліцензійної карки, що не відповідає
вимогам статей 39, 60 Закону № 2344-ІІІ.
Тобто фактично спір стосується
стягнення коштів у вигляді санкції, які
ОСОБА_4 не сплатив всупереч постанові
Територіального управління
Головавтотрансінспекції у
Миколаївській області № 075526 від 26
жовтня 2009 року.

Вирішуючи спір по суті, суди не
з'ясували юридичну природу предмету
позовних вимог (відшкодування шкоди,
завдання збитків, стягнення суми тощо),
та чи відноситься спір сторін до
випадків, передбачених частиною 4
статті 50 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Також суди не врахували вимог частини 2
статті 21 Кодексу адміністративного
судочинства України (у редакції на час
подання позову), якою визначено, що
вимоги про відшкодування шкоди,
заподіяної протиправними рішеннями,
діями чи бездіяльністю суб'єкта
владних повноважень або іншим
порушенням прав, свобод та
інтересів суб'єктів публічно-правових
відносин, розглядаються
адміністративним судом, якщо вони
заявлені в даному провадженні з
вимогою вирішити публічно-правовий
спір. Інакше вимоги про
відшкодування шкоди вирішуються
судами в порядку цивільного або
господарського судочинства.

Крім того, суди не надали належної
правової оцінки вимогам статті 60
Закону № 2344-ІІ, якою визначено, що від
імені центрального органу виконавчої
влади з питань автомобільного
транспорту розглядати справи про
стягнення у вигляді штрафів за
порушення, викладені у цій статті,
мають право посадові особи урядового
органу державного управління з питань
контролю на автомобільному транспорті.
Порядок стягнення у вигляді штрафу за
порушення, викладені у цій статті, та
порядок оскарження і опротестування
постанови по справі про правопорушення
визначає Кабінет Міністрів України.

На виконання вимог Закону № 2344-ІІІ
Кабінет Міністрів України затвердив
Порядок здійснення державного
контролю на автомобільному транспорті
від 8 листопада 2006 року № 1567 (далі
Порядок № 1567)

Так, згідно пункту 3 Порядку № 1567
органами державного контролю на
автомобільному транспорті (далі -
органи державного контролю) є
Головавтотрансінспекція, її
територіальні управління в областях,
Автономній Республіці Крим, мм. Києві
та Севастополі.

У відповідності з пунктом 15 Порядку №
1567 під час проведення рейдової
перевірки перевіряється наявність
визначених статтями 39 і 48 Закону №
2344-ІІІ документів, на підставі яких
здійснюються перевезення
автомобільним транспортом.

Пунктами 25, 27 та 29 Порядку № 1567
передбачено, що справа про порушення
розглядається в органі державного
контролю за місцезнаходженням
суб'єкта господарювання або за місцем
виявлення порушення (за письмовою
заявою уповноваженої особи суб'єкта
господарювання) не пізніше ніж
протягом двох місяців з дня його
виявлення.

За наявності підстав керівник
органу державного контролю або його
заступник виносить постанову про
застосування фінансових санкцій, яка
оформляється згідно з додатком 5.

У разі оскарження постанови про
застосування фінансових санкцій
стягнення сплачується не пізніше ніж
протягом п'ятнадцяти днів після
отримання повідомлення про залишення
скарги без задоволення.

Згідно пункту 32 цього ж Порядку,
скарга на постанову про застосування
фінансових санкцій може бути подана до
вищого за підпорядкуванням органу
державного контролю.

З системного аналізу наведених
положень Закону № 2344-ІІІ та Порядку
№ 1567 в кореспонденції з приписами
Кодексу адміністративного судочинства
України судам слід було з'ясувати
можливості оскарження вже
застосованої санкції в залежності від
суб'єкту такого оскарження.

Окрім того, суди не з'ясували, чи
застосовано суб'єктом державного
контролю спірну санкцію до
відповідача, як до юридичної особи
(суб'єкту господарювання) та/або до
фізичної особи (водія таксі).

З урахуванням усіх цих обставин, судам
слід звернули увагу на вимоги Кодексу
адміністративного судочинства України
(наведені вище), Господарського кодексу
України (статті 1) та Цивільного кодексу
України (статей 11, 1166), і з'ясувати, чи
спір сторін містить ознаки
публічно-правового характеру,
наявність порушення майнових прав
юридичних осіб та/або держави, підстави
для відшкодування матеріальної шкоди,
тощо.

Враховуючи зазначене, судові
рішення обох інстанцій не відповідають
вимогам щодо законності і
обґрунтованості, як того вимагає
стаття 159 Кодексу адміністративного
судочинства України, а тому підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий судовий розгляд, оскільки суд
касаційної інстанції не може
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судових рішеннях.

За приписами частини другої статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України, підставою для скасування
судовий рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 223, 227, 232 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу прокуратури
Миколаївської області в інтересах
держави в особі територіального
управління Головної державної
інспекції на автомобільному
транспорті у Миколаївській області
задовольнити частково.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від
8 квітня 2010 року та постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 24 лютого 2012 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало