Справа № 826/10002/14
Суддя: Кротюк О.В.
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(в порядку письмового провадження)

м. Київ

09 вересня 2014 року № 826/10002/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії суддів:
головуючого судді Кротюка О.В., суддів
Головань О.В. Літвінової А.В. , вирішив
адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до
Пенсійного фонду України провизнання
протиправною бездіяльності,
зобов"язання вчинити дії О Б С Т А В И Н И
С П Р А В И:

До Окружного адміністративного суду
міста Києва звернувся громадянин
України ОСОБА_1 з позовом до Пенсійного
фонду України про визнання
бездіяльності протиправною,
зобов'язати вчинити певні дії.

Відповідач заперечив проти позовних
вимог, з підстав, викладених у
письмовому запереченні, долученому до
матеріалів справи.

На підставі ч.6. ст.. 128 КАС України судом
ухвалено про розгляд справи в
письмовому провадженні.

Розглянувши подані позивачем та
відповідачем документи і матеріали,
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

встановив:

ОСОБА_1 19.01.2014р. звернувся до
Пенсійного фонду України зі зверненням
в якому просив призначити йому пенсію і
виплачувати її через будь-яке
територіальне відділення фонду.

Листом від 07.02.2014 року № 1016/к-11
Пенсійний фонд України направив
відповідь згідно якої повідомив
позивача про те, що питанням
призначення пенсії займається
відповідний територіальний підрозділ
до якого слід звернутися заявнику.
Також було зазначено що виплата пенсії
здійснюється в рамках території
України. Разом з тим, питання
призначення пенсій громадянам України
які постійно проживають у Державі
Ізраїль буде вирішуватися у разі
прийняття Верховною Радою України
проекту закону про ратифікацію Угоди
між Україною та Державою Ізраїль про
соціальне забезпечення.

Позивач вважає бездіяльність
відповідача протиправною в частині що
стосується не внесення змін до
«Порядку подання і оформлення
документів для призначення пенсії»
відносно врегулювання положень щодо
подання заяв та призначення пенсій
громадянам України, які проживають за
межами кордону України. Зобов'язати
внести відповідні зміни до профільних
нормативно-правових актів відповідача
щодо врегулювання вказаних вище
недоліків. Також позивач просить суду
зобов'язати відповідача визначити
уповноважене територіальне управління
Пенсійного фонду України для подання
документів щодо призначення пенсій,
призначити і виплачувати пенсію.

Стаття 161 КАС України встановлює, що під
час прийняття постанови суд вирішує,
зокрема:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження.

У відповідності до положень частини 1
статті 69 КАС України доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Згідно положень статті 86 КАС України
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з
наступного.

Рішенням Конституційного Суду України
№25-рп/2009 від 07.10.09 р. у справі за
конституційним поданням Верховного
Суду України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
положень пункту 2 частини першої статті
49, другого речення статті 51 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" визнано
такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними),
положення пункту 2 частини першої
статті 49, другого речення статті 51
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 9 липня 2003 року №1058-IV.

Пункт 2 частини першої статті 49
"Припинення та поновлення виплати
пенсії" Закону виплата пенсії за
рішенням територіальних органів
Пенсійного фонду або за рішенням суду
припиняється: 2) на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.

Друге речення статті 51 "Виплата
пенсії у разі виїзду за кордон" Закону
під час перебування за кордоном пенсія
виплачується в тому разі, якщо це
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.

Вказані положення Закону, визнані
неконституційними, стосуються
виключно питання припинення виплати
раніше призначеної на території
України пенсії і жодним чином не
регулюють питання призначення пенсії
жодній з категорій пенсіонерів.

Мотивувальна частина рішення
також не містить будь-яких висновків
щодо питань призначення пенсії.

З врахуванням викладеного
правовідносини, що виникли у зв'язку з
прийняттям рішення Конституційного
Суду України №25-рп/2009 від 07.10.09 р.,
жодним чином не стосуються ОСОБА_1,
якому станом на час звернення до суду
та прийняття рішення у
адміністративній справі пенсія згідно
законодавства України не призначалася
і не виплачувалася.

Згідно преамбули Закону України "Про
пенсійне забезпечення" (№ 1788-XII від
05.11.1991) цей Закон відповідно до
Конституції України гарантує всім
непрацездатним громадянам України
право на матеріальне забезпечення за
рахунок суспільних фондів споживання
шляхом надання трудових і соціальних
пенсій.

Громадяни України мають право на
державне пенсійне забезпечення за
віком, по інвалідності, у зв'язку з
втратою годувальника та в інших
випадках, передбачених цим Законом.

Іноземці та особи без
громадянства, які проживають в Україні,
мають право на пенсію нарівні з
громадянами України на умовах,
передбачених законодавством або
міждержавними угодами.

Пенсійне забезпечення громадян
України, що проживають за її межами,
провадиться на основі договорів (угод)
з іншими державами (ст. 1 вказаного
закону).

Громадянам, які виїхали на
постійне проживання за кордон, пенсії
не призначаються.

Пенсії, призначені в Україні до
виїзду на постійне проживання за
кордон, виплачуються за 6 місяців
наперед перед від'їздом за кордон. За
час перебування цих громадян за
кордоном виплачуються тільки пенсії,
призначені внаслідок трудового
каліцтва або професійного
захворювання (ст. 92 вказаного закону).

Вищеперераховані положення
законодавства України є чинними,
неконституційними не визнавалися.

Як вбачається зі змісту позовної
заяви та додатків до неї позивач 1999
році виїхав з України на постійне
проживання в Ізраїль. На момент виїзду
з України призначеної пенсії не мав.

У відповідності до положень ч.1.
ст.. 9 Кодексу адміністративного
судочинства України суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого:

1) суд вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України;

2) суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України.

Таким чином, керуючись
положеннями ст..92 ЗУ «Про пенсійне
забезпечення» суд дійшов висновку, що
права та інтереси позивача не порушено,
оскільки останній виїхав на постійне
місце проживання за межі території
України, що в силу закону зумовлює
відсутність підстав для призначення
пенсії. Вказане зумовлює обставини
безпідставності позовних вимог щодо
іншої частини позову в цілому.

Поряд з цим, суд додатково зазначить
наступне.

Згідно ст. 5 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" виключно цим Законом
визначаються, зокрема, коло осіб, які
підлягають загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванню;
види пенсійних виплат; умови набуття
права та порядок визначення розмірів
пенсійних виплат; порядок здійснення
пенсійних виплат за
загальнообов'язковим державним
пенсійним страхуванням.

Порядок подання та оформлення
документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" затверджений постановою
Правління Пенсійного фонду України від
25.11.05 р. №22-1 на виконання ст. 44 Закону.

Відповідно, Пенсійний фонд
України не має ні підстав, ні
повноважень приймати
нормативно-правові акти, що регулюють
питання призначення пенсій всупереч
положенням Закону, зокрема, наділяти
правом на отримання пенсії осіб, які є
громадянами України та виїхали на
місце постійного проживання за її межі
без призначення пенсії, та визначати
процедуру призначення та отримання
ними пенсії.

За таких обставин позовні вимоги
в частині визнання бездіяльності
Правління Пенсійного фонду України
щодо виконання обов'язків з внесення
змін до основного документу діяльності
Пенсійного фонду України - Порядку
подачі та оформлення документів для
призначення пенсії та зобов'язання
вчинити певні дії не можуть бути
визнані обґрунтованими та не
підлягають до задоволення.

Таким чином, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову.

Оскільки позовні вимоги задоволенню не
підлягають, то судові витрати позивача
не відшкодовуються.

Керуючись ст.. 9, 71, 159, 163 КАС України,
Окружний адміністративний суд міста
Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в
порядку і строки, встановлені ст.. 254 КАС
України. Постанова може бути оскаржена
до Київського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги в порядку і строки,
встановлені ст..186 КАС України.

Головуючий Суддя
О.В. Кротюк

Судді
О.В. Головань

А.В. Літвінова