Справа № 821/719/14
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2014-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2014 р. Справа № 821/719/14

Категорія: 9.3 Головуючий в 1 інстанції:
Кузьменко Н.А.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду в складі:

головуючого судді -Шеметенко
Л.П.судді -Домусчі С.Д. судді -Кравець
О.О.

при секретарі - Гречаному В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної фінансової
інспекції в Херсонській області на
постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 27 березня
2014 року у справі за адміністративним
позовом Державної фінансової
інспекції в Херсонській області до
державного підприємства
«Голопристанське лісомисливське
господарство» про зобов'язання
виконати пункт вимоги,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2014 року Державна фінансова
інспекція (далі ДФІ) в Херсонській
області звернулася до суду з
адміністративним позовом до
державного підприємства
«Голопристанське лісомисливське
господарство» (далі ДП
«Голопристанського ЛМГ») про
зобов'язання виконати п.13 вимоги
№44-12/2063 від 09 грудня 2013 року, а саме:
забезпечити відшкодування за рахунок
зберігача ТОВ «Фірма «Теплотехніка»
використане ним для своєї діяльності
передане на зберігання згідно договору
дизельне паливо в кількості 21993 л.
вартістю 118 982,13 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
вказував, що ревізією
фінансово-господарської діяльності ДП
«Голопристанського ЛМГ» виявлено, що
частина дизельного пального, яке було
передано цим товариством на зберігання
ТОВ «Фірма «Теплотехніка», використана
останнім. У зв'язку з чим, за
результатами ревізії відповідачу
пред'явлено зазначену вимогу, однак,
відповідач відмовляється її
виконувати.

Відповідач позов не визнав, вказуючи,
що зберігачем дизельного палива - ТОВ
«Фірма «Теплотехніка» повністю
забезпечено його збереження у належній
кількості згідно з договором
зберігання від 31 травня 2013 року. ДП
«Голопристанське ЛМГ» не має змоги
зберігати спірне дизельне паливо в
інших місцях, оскільки інші суб'єкти
господарювання не мають в своїй
власності ємкостей необхідного обсягу.
ТОВ «Фірма «Теплотехніка» гарантує
надання переданого на зберігання
пального, випадки не надання пального з
боку зберігача відсутні.

Майнові права відповідача не
порушуються, випадків не надання
дизельного пального на звернення
відповідача не зафіксовано, а тому
відсутні підстави для звернення до
господарського суду з відповідним
позовом.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 27 березня
2014 року адміністративний позов ДФІ в
Херсонській області залишено без
задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, Державна
фінансова інспекція в Херсонській
області подала апеляційну скаргу, в
якій ставиться питання про скасування
рішення суду першої інстанції, в
зв'язку з тим, що воно постановлено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права та прийняття
нової постанови про задоволення
позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах позовних вимог та
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, з таких
підстав.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини справи.

Відповідно до п.2.13 Плану
контрольно-ревізійної роботи ДФІ в
Херсонській області на ІІІ квартал 2013
року та направлення на проведення
ревізії від 10 вересня 2013 року №103
проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності ДП
«Голопристанського ЛМГ» за період з 01
січня 2011 по 01 вересня 2013 роки, за
наслідками якої складено акт ревізії
від 01 листопада 2013 року №44-27/14.

В ході ревізії встановлено, що між
відповідачем та ТОВ «Фірма
«Теплотехніка» укладено договір
зберігання без номеру від 31 травня 2013
року, згідно якого відповідач передає
товариству на зберігання
паливно-мастильні матеріали - дизельне
паливо в кількості 58897,0 л.

Згідно з п.1.2 договору ПММ призначені
для створення резерву по пальному на
випадок лісової пожежі. Зберігач
зобов'язується зберігати ПММ на
належних йому складах з дотриманням
правил зберігання та відпускати ПММ по
першому зверненню
підприємства-замовника (п.2.1 договору).
Договір є безоплатним (п.3.1. договору).

В ході зустрічної звірки з товариством
встановлено, що по всім автозаправним
станціям залишок пального станом на 1
вересня 2013 року становить 32434,0 л.
дизельного палива (інші ПММ не мають
значення для розгляду даної справи), що
на 21993,0 л. менше ніж це передбачено в
акті звірки розрахунків по пальному.

Договір від 31 травня 2013 року не надає
право товариству на розпорядження
товарно-матеріальними цінностями. З
наведеного ДФІ робить висновок про
порушення ст. 944 ЦК України та наголошує
на застосуванні наслідків ст. 951 ЦК
України.

За наслідками проведеної ревізії на
адресу відповідача направлено вимогу
від 09 грудня 2013 року № 44-12/2063, пунктом 13
якої ДП «Голопристанське ЛМГ»
зобов'язано забезпечити відшкодування
за рахунок зберігача ТОВ «Фірма
«Теплотехніка» використане ним для
своєї діяльності передане на
зберігання згідно договору дизельне
паливо в кількості 21993 л. вартістю 118 982,13
грн.

Підставою для виникнення цивільних
правовідносин між відповідачем та ТОВ
«Фірма «Теплотехніка» є договір
зберігання.

Сторони не ставлять під сумнів
відповідність договору зберігання
вимогам глави 66 ЦК України. Договір
відповідає вимогам законодавства.

За згодою поклажодавця зберігач має
право змішати речі одного роду та
однієї якості, які передані на
зберігання (ст. 940 ЦК України).

Якщо зберігання здійснюється
безоплатно, зберігач зобов'язаний
піклуватися про річ, як про свою власну
(ч.2 ст. 942 ЦК України).

Зберігач не має права без згоди
поклажодавця користуватися річчю,
переданою йому на зберігання, а також
передавати її у користування іншій
особі (ст. 944 ЦК України).

Зберігач зобов'язаний повернути
поклажодавцеві річ, яка була передана
на зберігання, або відповідну
кількість речей такого самого роду та
такої самої якості (ч.1 ст. 949 ЦК України).

Зберігач відповідає за втрату (нестачу)
або пошкодження речі після закінчення
строку зберігання лише за наявності
його умислу або грубої необережності
(ч.3 ст. 950 ЦК України).

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
виходив з того, що ЦК України виділено
два обов'язкових елемента, які в
поєднанні складають безспірну
підставу для настання
відповідальності за договором
зберігання: 1 - закінчення строку дії
договору; 2 - наявність умислу в діях
зберігача, направленого на втрату або
пошкодження речі, проте жодного з цих
елементів не має у цивільних
правовідносинах між відповідачем і ТОВ
«Фірма «Теплотехніка», тому порушення
питання про настання відповідальності
ТОВ «Фірма «Теплотехніка» за неналежне
зберігання пального є передчасним, у
зв'язку з чим, оскаржуваний пункт
вимоги підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з
необхідністю скасування оскарженого
пункту вимоги, але з інших підстав, ніж
ті, на які посилався суд першої
інстанції.

Відповідно до ЦК України, за договором
зберігання одна сторона (зберігач)
зобов'язується зберігати річ, яка
передана їй другою стороною
(поклажодавцем), і повернути її
поклажодавцеві у схоронності (ч.1 ст. 936).

Якщо строк зберігання у договорі
зберігання не встановлений і не може
бути визначений виходячи з його умов,
зберігач зобов'язаний зберігати річ до
пред'явлення поклажодавцем вимоги про
її повернення (ч.2 ст. 938).

За згодою поклажодавця зберігач має
право змішати речі одного роду та
однієї якості, які передані на
зберігання (ч.1 ст. 941).

Зберігач зобов'язаний вживати усіх
заходів, встановлених договором,
законом, іншими актами цивільного
законодавства, для забезпечення
схоронності речі. Якщо зберігання
здійснюється безоплатно, зберігач
зобов'язаний піклуватися про річ, як
про свою власну (ч.ч.1, 2 ст. 942).

Зберігач не має права без згоди
поклажодавця користуватися річчю,
переданою йому на зберігання, а також
передавати її у користування іншій
особі (ч.1 ст. 944).

Зберігач зобов'язаний повернути
поклажодавцеві річ, яка була передана
на зберігання, або відповідну
кількість речей такого самого роду та
такої самої якості.

Річ має бути повернена поклажодавцю в
такому стані, в якому вона була
прийнята на зберігання, з урахуванням
зміни її природних властивостей (ч.ч.1, 2
ст. 949).

З матеріалів справи вбачається, що між
позивачем і ТОВ «Фірма «Теплотехніка»
був укладений безоплатний договір
зберігання паливно-мастильних
матеріалів, зокрема, дизпалива у
кількості 58 897 л. на невизначений строк
(а.с.55).

Виходячи з наведених норм ЦК України,
колегія суддів вважає, що за вказаним
договором у ТОВ «Фірма «Теплотехніка»
виникли наступні обов'язки:

1 - зберігати належне позивачу
дизпаливо у прийнятій кількості та
піклуватися про нього як про власне;

2 - не користуватися дизпаливом та не
передавати його у користування третім
особам без згоди позивача;

3 - на вимогу позивача повернути йому
дизпаливо.

Результати ревізії свідчать про
нестачу у ДП «Голопристанське ЛМГ» 21 993
л дизпалива, яке було передано на
зберігання ТОВ «Фірма «Теплотехніка»,
через невиконання останнім вказаних
обов'язків 1 та 2 (стосовно цієї частини
дизпалива).

Згідно з ч.1 ст. 950, ч.1 ст. 951 ЦК України, за
втрату (нестачу) або пошкодження речі,
прийнятої на зберігання, зберігач
відповідає на загальних підставах.

Збитки, завдані поклажодавцеві втратою
(нестачею) або пошкодженням речі,
відшкодовуються зберігачем:

1) у разі втрати (нестачі) речі - у
розмірі її вартості;

2) у разі пошкодження речі - у розмірі
суми, на яку знизилася її вартість.

Відповідно до ч.1 ст. 610, ч.1 ст. 611 ЦК
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Також, ст. 22 ЦК України встановлено:

1. Особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

2. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 224 ГК України:

1. Учасник господарських відносин, який
порушив господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено.

2. Під збитками розуміються витрати,
зроблені управненою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що є підстави для ствердження
про втрату ДП «Голопристанське ЛМГ» 21
993 л дизпалива внаслідок неналежного
виконання ТОВ «Фірма «Теплотехніка»
договору зберігання, відповідно, є
підстави для відшкодування останнім
збитків, незалежно від того чи виконає
у подальшому ТОВ «Фірма «Теплотехніка»
свій обов'язок щодо повернення
позивачу всього об'єму дизпалива на
пред'явлену вимогу.

Колегія суддів звертає увагу, що суд
першої інстанції помилково розуміє ч.3
ст. 950 ЦК України як виділення
Законодавцем двох обов'язкових
елементів, які в поєднанні складають
безспірну підставу для настання
відповідальності за договором
зберігання: 1 - закінчення строку дії
договору; 2 - наявність умислу в діях
зберігача направленого на втрату або
пошкодження речі.

Відповідно до ч.3 ст. 950 ЦК України,
зберігач відповідає за втрату (нестачу)
або пошкодження речі після закінчення
строку зберігання лише за наявності
його умислу або грубої необережності.

Зазначеною нормою встановлені умови,
за яких настає відповідальність
зберігача після закінчення строку
зберігання.

Отже, вказана норма не стосується
спірних правовідносин, які пов'язані з
не закінченням строку зберігання, та в
яких мають застосовуватися
вищенаведені норми ч.1 ст. 950, ч.1 ст. 951 ЦК
України, що помилково не було
встановлено судом першої інстанції.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що
п.13 вимоги №44-12/2063 від 09 грудня 2013 року є
необґрунтованим, оскільки в ньому не
визначений чітко порядок його
виконання, крім того, абсолютно
безпідставно розрахована ціна збитків
з урахуванням середньооблікових цін на
дизпаливо станом на 01 вересня 2013 року.

Таким чином, саме з цих підстав
належало відмовити у задоволенні
позовних вимог, що помилково не було
встановлено судом першої інстанції,
але зазначена помилка не призвела до
неправильного вирішення справи.

З огляду на викладені обставини,
колегія суддів відхиляє доводи
апеляційної скарги як необґрунтовані
та погоджується з висновками суду
першої інстанції про необхідність
задоволення позовних вимог.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції порушень
матеріального і процесуального права,
які б призвели до неправильного
вирішення справи не допустив,
відповідно, апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 196; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200;
п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Херсонській
області - залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 27 березня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно після її
проголошення, та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення
виготовлено 12 вересня 2014 року.

Головуючий: Л Л.П. Шеметенко Суддя:
С.Д. Домусчі Суддя: О.О. Кравець