Справа № 2а-10963/12/0170/8
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2014-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/39838/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:Головуючий
суддя:Вербицька О.В.Судді:
Муравйов О.В. Цвіркун Ю.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження

касаційну скаргу Красноперекопської
об'єднаної державної податкової
інспекції Автономної Республіки Крим
Державної податкової служби

на постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 07.11.2012 р.

та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 03.07.2013 р.

у справі № 2а-10963/12/0170/8

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ремонтно-будівельна
компанія «Оріон»

до Красноперекопської об'єднаної
державної податкової інспекції
Автономної Республіки Крим Державної
податкової служби

про визнання незаконними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ремонтно-будівельна
компанія «Оріон» (далі - позивач, ТОВ
«РБК «Оріон») звернулось до суду з
позовом до Красноперекопської
об'єднаної державної податкової
інспекції Автономної Республіки Крим
Державної податкової служби (далі -
відповідач, Красноперекопська ОДПІ)
про визнання незаконними та скасування
податкових повідомлень-рішень.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 07.11.2012 р. позов
задоволено. Визнано протиправними та
скасовано податкові
повідомлення-рішення
Красноперекопської ОДПІ № від
24.09.2012 року, № від 24.09.2012 року.

Ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 03.07.2013 р. постанову кружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 07.11.2012 р. залишено
без змін.

У касаційній скарзі ТОВ «РБК «Оріон»,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 07.11.2012 р. та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 03.07.2013 р. і
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

У письмовому запереченні на касаційну
скаргу ТОВ «РБК «Оріон», посилаючись на
те, що касаційна скарга є
необґрунтованою, просить залишити її
без задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 07.11.2012 р. та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 03.07.2013 р. -
без змін.

З урахуванням неприбуття у судове
засідання жодної з осіб, які беруть
участь у справі, та які були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів
дійшла висновку про можливість
розгляду справи за наявними у справі
матеріалами в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів, враховуючи межі
касаційної скарги, дійшла висновку про
наступне.

Красноперекопською ОДПІ проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ТОВ «РБК «Оріон» з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства,
повноти та достовірності нарахування
та сплати податку на прибуток та
податку на додану вартість при
здійснені фінансово-господарських
операцій з контрагентами за період з
01.01.2009 року по 31.03.2012 року, за
результатами якої складено акт від
04.09.2012 року №1030/22-03/19008168.

В акті перевірки зазначено порушення
позивачем: пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємства» та п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України, що
призвело до занижено податок на
прибуток з податку на прибуток
підприємств на загальну суму 435486 грн.;
пп.7.4.1, пп.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість», п.198.3
ст.198 Податкового кодексу України, що
призвело до завищення податкового
кредиту з ПДВ за період з 01.01.2009 р. по
31.03.2012 р. на загальну суму 355036,49 грн.

На підставі акта перевірки податковим
органом прийнято податкове
повідомлення - рішення № від
24.09.2012 року, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток підприємств у розмірі 605444,00
грн., у тому числі 435486,00 грн. за
основним платежем та 169958,00 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями, та
податкове повідомлення - рішення №
від 24.09.2012 року, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість у розмірі
528722,99 грн., у тому числі 355036,49 грн. за
основним платежем та 173686,50 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що між позивачем та його контрагентами
реально здійснювалися господарські
операцій, які надавали йому право для
формування витрат та податкового
кредиту.

Суд касаційної інстанції не може
погодитися з таким висновком судів
попередніх інстанцій, виходячи з
наступного.

Cудами попередніх інстанцій
встановлено, що між ТОВ «РБК «Оріон» та
контрагентами: ПП «Севелітстрой», КП
«Альянс», ПП «ПАН БУД», ПП «Скипер»,
ТОВ ВТК «Окнополь», БВП
«Строитель-Плюс», ПП «Команд», ПП
«Візіт Торг», ПП «Укрторгпартнер»
укладалися господарські угоди.

Згідно з підпунктом 14.1.27 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Пунктом 138.1 ст. 138 ПК України
встановлено, що витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті, інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу,
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

У відповідності до пункту 138.2 ст. 138 ПК
України витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
ПК України не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

У відповідності до пункту 198.1 статті 198
ПК України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг, дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

За змістом частини 2 статті 3 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
податкова звітність ґрунтується на
даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Отже, відображення господарської
операції у податковому обліку повинно
здійснюватись відповідно до її
реального економічного змісту на
підставі первинних документів.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

Відтак, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Судам, при вирішенні даної справи, слід
звернути увагу на дослідження обставин
реальності здійснення господарських
операцій платника податку, на підставі
яких таким платником були сформовані
дані податкового обліку. При цьому
приймати на підтвердження даних
податкового обліку можна лише
достовірні первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
операції.

Таким чином, для правильного вирішення
даного спору необхідним є дослідження
договорів, укладених позивачем,
первинних документів, пов'язаних з їх
виконанням, обставин, які б
підтверджували рух активів у процесі
здійснення господарських операцій
позивача тощо.

З огляду на викладене, колегія суддів
зазначає, що дослідженню судами
підлягала перш за все реальність
операцій позивача, добросовісність дій
платника податків, яка полягала у
відповідності вчинених ним дій
господарській меті та досягненню
економічних цілей.

Крім того, колегія суддів вважає за
потрібне зауважити, що судам
попередніх інстанцій, для правильного
встановлення всіх обставин справи,
необхідно взяти до уваги висновки,
викладені в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
02.09.2014 р. (К/800/4063/14), щодо нововиявлених
обставин у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку про неповне
встановлення обставин справи та
обумовлену цим неможливість надання
належної юридичної оцінки всім
обставинам у справі, у зв'язку з чим
судові рішення підлягають скасуванню,
а справа підлягає направленню на новий
розгляд.

Під час нового судового розгляду
справи судам необхідно врахувати
викладене, повно та об'єктивно
дослідити обставини справи, дати їм
належну юридичну оцінку, в залежності
від встановленого, правильно
застосувати до спірних правовідносин
норми матеріального права та ухвалити
законне і обґрунтоване рішення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210, 214 - 215, 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

1.Касаційну скаргу
Красноперекопської об'єднаної
державної податкової інспекції
Автономної Республіки Крим Державної
податкової служби задовольнити
частково.

2.Постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 07.11.2012 р. та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 03.07.2013 р.
скасувати.

3.Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

4.Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі,
заява про перегляд судового рішення в
адміністративній справі Верховним
Судом України може бути подана з
підстав, у порядку та в строки,
встановлені статтями 236 238 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
О.В. Вербицька

Судді
О.В. Муравйов

Ю.І. Цвіркун