Справа № 826/10814/14
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2014-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Обслуговуючого кооперативу “ЖБК-1”

до

Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про

визнання протиправним рішення в частині

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Обслуговуючий кооператив “ЖБК-1” (далі по тексту – позивач, ОК “ЖБК-1”) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі по тексту – відповідач, Департамент містобудування), в якому, з урахуванням подальшого збільшення позовних вимог, просить визнати протиправними та нечинними абзаци перший та шостий пункту 12 Містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки по вул. Отто Шмідта, 9-11 у Шевченківському районі міста Києва, що надані позивачу 01 квітня 2014 року Департаментом містобудування, щодо необхідності узгодження проекту.

В судовому засіданні 04 вересня 2014 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив; сторонами заявлено спільне клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи викладене, суд ухвалив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Департаментом містобудування 01 квітня 2014 року надано ОК “ЖБК-1” Містобудівні умов та обмежень забудови земельної ділянки по вул. Отто Шмідта, 9-11 у Шевченківському районі міста Києва (далі по тексту – Містобудівні умови та обмеження).

Відповідно до абзацу першого пункту 12 Містобудівних умов та обмежень вказано про необхідність узгодити проекту документацію у Головному управлінні охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Державної служби Міністерства культури України, у зв’язку із тим, що ділянка проектування потрапляє в зону охоронюваного ландшафту.

Згідно з абзацом шостим пункту 12 Містобудівних умов та обмежень вказується на необхідність позивачу надати проект на розгляд та узгодження до відповідних спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини.

Позивач вважає, що Містобудівні умови та обмеження в частині наведених пунктів не відповідають вимогам закону, оскільки відповідно до положень частини третьої статті 7 Закону України “Про архітектурну діяльність” проектна документація на будівництво об’єктів не підлягає погодженню органами охорони культурної спадщини.

Відповідач у письмовому запереченні проти позову зазначив про правомірність оскаржуваних умов, виходячи з того, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, та до повноважень Київської міської державної адміністрації належить погодження проектів архітектурних перетворень.

Окружний адміністративний суд міста Києва вважає обґрунтованими позовні вимоги ОК “ЖБК-1”, виходячи з наступних мотивів.

За визначенням пункту 8 статті 1 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об’єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Частина друга статті 26 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” встановлює, що суб’єкти містобудування зобов’язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об’єктів.

Згідно положень частини першої статті 29 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” містобудівні умови та обмеження є однією із основних складовим вихідних даних.

Відповідно до частини другої статті 29 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” визначено, що фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об’єкта будівництва.

Аналіз наведених правових норм вказує, що вимоги, встановлені у містобудівних умовах та обмеженнях мають обов’язків характер для суб’єктів містобудування під час проектування і будівництва об’єктів; тому містобудівні умови та обмеження можна вваж ти актом індивідуальної дії, що містить обов’язкові приписи для певного суб’єкта містобудування, та, відповідно, можуть бути оскаржені у судовому порядку.

За правилами частин третьої-сьомої статті 29 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” містобудівні умови та обмеження надаються відповідними спеціально уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі.

Перелік об’єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, містобудування та архітектури.

Спеціально уповноважений орган містобудування та архітектури визначає відповідність намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Розгляд заяви і надання містобудівних умов та обмежень або прийняття рішення про відмову у їх наданні здійснюються спеціально уповноваженим органом містобудування та архітектури протягом семи робочих днів з дня реєстрації заяви.

До містобудівних умов та обмежень можуть включатися вимоги щодо архітектурних та інженерних рішень.

Склад, зміст, порядок надання містобудівних умов та обмежень визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, містобудування та архітектури.

Відповідно до пунктів 3.1-3.4 Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07 липня 2011 року №109, містобудівні умови та обмеження складаються з текстової та графічної частин.

Текстова частина містобудівних умов та обмежень містить розділи: “Загальні дані”; “Містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки”.

Розділ “Загальні дані” містить: а) назву об’єкта будівництва; б) інформацію про замовника; в) наміри забудови; г) адресу будівництва або місце розташування об’єкта; ґ) документ, що підтверджує право власності або користування земельною ділянкою (крім випадків, передбачених пунктом 2.3 розділу II цього Порядку); д) площу земельної ділянки; е) цільове призначення земельної ділянки; є) посилання на містобудівну документацію (у разі наявності); ж) функціональне призначення земельної ділянки; з) основні техніко-економічні показники об’єкта будівництва.

Розділ “Містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки” містить: а) граничнодопустиму висоту будівель; б) максимально допустимий відсоток забудови земельної ділянки; в) максимально допустиму щільність населення (для житлової забудови); г) відстані від об’єкта, який проектується, до меж червоних ліній та ліній регулювання забудови; ґ) планувальні обмеження (зони охорони пам’яток культурної спадщини, зони охоронюваного ландшафту, межі історичних ареалів, прибережні захисні смуги, санітарно-захисні та інші охоронювані зони); д) мінімально допустимі відстані від об’єктів, які проектуються, до існуючих будинків та споруд; е) охоронювані зони інженерних комунікацій; є) вимоги до необхідності проведення інженерних вишукувань згідно з державними будівельними нормами ДБН А.2.1-1-2008 “Інженерні вишукування для будівництва”; ж) вимоги щодо благоустрою з урахуванням положень Закону України “Про благоустрій населених пунктів”; з) забезпечення умов транспортно-пішохідного зв’язку; и) вимоги щодо наявності місць для постійного зберігання автотранспорту; і) вимоги щодо охорони культурної спадщини з урахуванням положень Закону України “Про охорону культурної спадщини”; ї) вимоги щодо архітектурних та інженерних рішень.

Як видно з нормативно встановленого змісту містобудівних умов та обмежень, до них не включаються вимоги про погодження проектів об’єктів будівництва, а вимоги щодо охорони культурної спадщини мають встановлюватись відповідно до положень Закону України “Про охорону культурної спадщини”.

Разом з тим, норми Закону України “Про охорону культурної спадщини” не передбачають погодження проектів об’єктів будівництва органи охорони культурної спадщини, окрема у випадку, коли ділянка проектування знаходиться у зоні охоронюваного ландшафту.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до частини третьої статті 7 Закону України “Про архітектурну діяльність” визначено, що проектна документація на будівництво об’єктів, розроблена відповідно до містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, не підлягає погодженню з відповідними органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, органами охорони культурної спадщини, державної санітарно-епідеміологічної служби і природоохоронними органами.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що вимоги Містобудівних умов та обмежень щодо узгодження проекту будівництва органами культурної спадщини є вимогами щодо архітектурних та інженерних рішень, можливість включення яких прямо передбачена законом, у зв’язку із тим, що вимоги про необхідність узгодження проекту об’єкта будівництва не можуть вважатись вимогами щодо архітектурних та інженерних рішень, та не передбачені вище вказаними Законами та Порядком.

Враховуючи викладене, суд погоджується із думкою позивача та вважає, що вимоги абзаців першого та шостого пункту 12 Містобудівних умов та обмежень щодо необхідності узгодження проектної документації органами культурної спадщини є протиправними та підлягають скасуванню, а позовні вимоги ОК “ЖБК-1” – задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, Департаментом містобудування не доведена відповідність оскаржуваних положень Містобудівних умов та обмежень вимогам, встановленим частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОК “ЖБК-1” підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Обслуговуючого кооперативу “ЖБК-1” задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати абзаци перший та шостий пункту 12 Містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки по вул. Отто Шмідта, 9-11 у Шевченківському районі міста Києва, що надані 01 квітня 2014 року Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Обслуговуючому кооперативу “ЖБК-1”.

3. Присудити з Державного бюджету України на користь Обслуговуючого кооперативу “ЖБК-1” понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 73,08 грн. (сімдесят три гривні вісім копійок).

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко