Справа № 2а-18256/09/0370
Суддя: Ільчишин Н.В.
Дата ухвалення: 2014-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2014 р.
Справа № 876/5196/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Ільчишин Н.В.,

суддів
Пліша М.А., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання
Федак С.Р.,

представника позивача
Івчика М.О.,

представника відповідача
Мандзирохи А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Луцького підприємства
електротранспорту на постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 28.04.2014 року
у справі за позовом Луцького
підприємства електротранспорту до
Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області про скасування податкового
повідомлення-рішення №/0 від
18.05.2009 року,-

ВСТАНОВИВ :

Луцьке підприємство електротранспорту
05.06.2009 року звернулося до суду з
адміністративним позовом до Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Волинській області про
скасування податкового повідомлення
рішення №/0 від 18.05.2009 року.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 28.04.2014 року
в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням
Луцьке підприємство електротранспорту
оскаржило його в апеляційному порядку.
Просить зазначену постанову скасувати,
покликаючись на невірне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.
В обґрунтування своїх доводів
стверджує, що суд першої інстанції
невірно застосував норми Закону
України «Про податок на додану
вартість», позиція податкового органу
викладена в акті перевірки № 158/23-99/03327931
від 05.05.2009 року, про використання 5
автобусів марки «Богдан А144» для
перевезення пасажирів на міських
маршрутах звільнених від ПДВ є
безпідставною, не підтвердженою
первинними документами, а відтак
висновок відповідача про порушення
вищевказаного Закону України є
безпідставним, а податкове
повідомлення-рішення № /0 від
18.05.2009 року таким, що підлягає
скасуванню.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до висновку,
що подана скарга не підлягає
задоволенню з наступних мотивів.

Судом встановлено і підтверджується
матеріалами справи, Луцькою ОДПІ
проведено виїзну документальну
перевірку з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.07.2007 року по 31.12.2008 року та іншого
законодавства за результатами якої
складено акт №158/23-99/03327931 від 05.05.2009 року
та винесене податкове
повідомлення-рішення №/0 від
18.05.2009 року, яким позивачу визначено
суму податкового зобов'язання з
податку на додану вартість в розмірі 266
728 гривень та застосовані штрафні
санкції в сумі 139 610 гривень.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 21 липня 2009
року позов Луцького підприємства
електротранспорту задоволено,
скасоване повідомлення-рішення №
/0 від 18.05.2009 року. Постановою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 08 листопада
2012 року апеляційну скаргу Луцької ОДПІ
задоволено. Постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 21
липня 2009 року скасовано та прийнято
нову постанову, якою в задоволенні
позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
від 23 січня 2014 року постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 21 липня 2009
року та постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 08 листопада 2012 року скасовано, а
справу направлено на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, між
Луцьким підприємством
електротранспорту (Лізингоодержувач)
та ТОВ «Богдан-Лізинг» (Лізингодавець)
укладено договір фінансового лізингу
№021/07-АВТ від 21.05.2007 року, за умовами
якого ТОВ «Богдан-Лізинг» надає в
платне володіння та користування майно
загальною вартістю 1 995 000 грн. в тому
числі ПДВ 332 500 грн.

Відповідно до п.п.7.4.1. п. 7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (чинного на момент
виникнення спірних правовідносин)
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Якщо у подальшому такі товари (послуги)
починають використовуватися в
операціях, які не є об'єктом
оподаткування згідно зі статтею 3 цього
Закону або звільняються від
оподаткування згідно зі статтею 5 цього
Закону, чи основні фонди переводяться
до складу невиробничих фондів, то з
метою оподаткування такі товари
(послуги), основні фонди вважаються
проданими за їх звичайною ціною у
податковому періоді, на який припадає
початок такого використання або
переведення, але не нижче ціни їх
придбання (виготовлення, будівництва,
спорудження).

Згідно абзацу 1 п.п.7.4.2 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» якщо платник податку
придбаває (виготовляє) товари (послуги)
та основні фонди, які призначаються для
їх використання в операціях, які не є
об'єктом оподаткування згідно зі
статтею 3 цього Закону або звільняються
від оподаткування згідно зі статтею 5
та пунктом 11.44 статті 11 цього Закону, то
суми податку, сплачені у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
включаються до складу податкового
кредиту такого платника.

Пунктом 7.4 п.п.7.4.3 ст. 7 Закону України
визначено, що у разі коли товари
(роботи, послуги), виготовлені та/або
придбані, частково використовуються в
оподатковуваних операціях, а частково
ні, до суми податкового кредиту
включається та частка сплаченого
(нарахованого) податку при їх
виготовленні або придбанні, яка
відповідає частці використання таких
товарів (робіт, послуг) в
оподатковуваних операціях звітного
періоду.

З акту перевірки №158/23-99/03327931 від 05.05.2009
року вбачається, що автобуси з 01.07.2007
року по 31.12.2008 року почали
використовуватись на 99% для
перевезення пасажирів по міських
маршрутах, які звільнені від
оподаткування податком на додану
вартість та 1% за місто. До такого
висновку відповідач дійшов аналізуючи
під час перевірки позивача первинні
документи, а саме: головну книгу
підприємства, журнали-ордерів по
бухгалтерських рахунках №703, «Операцій
щодо надання транспортних послуг» та
оборотно-сальдових відомостей.

Луцька міська рада та Управління
Укртансінспекції у Волинській області
надала первинні документи, які
підтверджують використання Луцьким
підприємством електротранспорту
автобусів марки Богдан А-144.1. Також від
Луцької міської ради до суду першої
інстанції 24 березня 2014 року надійшла
письмова відповідь від 21.03.2014 року з
якої вбачається, що первинні документи
які підтверджують на яких маршрутах
використовувались автобуси - відсутні.
Крім того, Луцькою міською радою надана
копія договору від 26 березня 2008 року №
104 про перевезення пільгових категорій
пасажирів.

Управління Укртрансінспекції у
Волинській області до суду 11 квітня 2014
року надійшла письмова відповідь від
11.04.2014 року в якій повідомлено суд, що на
транспортні засоби марки Богдан А144.1
видавались ліцензійні картки. Первинні
документи, які підтверджують на яких
маршрутах використовувались автобуси
відсутні у зв'язку із закінченням
терміну їх зберігання.

Згідно із частинами 1-3 статті 8 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
бухгалтерський облік на підприємстві
ведеться безперервно з дня реєстрації
підприємства до його ліквідації.
Питання організації бухгалтерського
обліку на підприємстві належать до
компетенції його власника (власників)
або уповноваженого органу (посадової
особи) відповідно до законодавства та
установчих документів.
Відповідальність за організацію
бухгалтерського обліку та
забезпечення фіксування фактів
здійснення всіх господарських
операцій у первинних документах,
збереження оброблених документів,
регістрів і звітності протягом
встановленого терміну, але не менше
трьох років, несе власник (власники) або
уповноважений орган (посадова особа),
який здійснює керівництво
підприємством відповідно до
законодавства та установчих
документів.

Отже, забезпечення фіксування фактів
здійснення всіх господарських
операцій у первинних документах
покладається на власника або
уповноваженого органу підприємства.

Таким чином, Луцьке підприємство
електротранспорту повинно було
забезпечувати фіксування фактів
здійснення всіх господарських
операцій, в первинних документах які
підтверджують на яких маршрутах
використовувались автобуси.

Наявний в матеріалах справи договір
№854 від 25.04.2007 року на перевезення
пасажирів автомобільним транспортом,
заключений між Волинською обласною
державною адміністрацією та Луцьким
підприємством електротранспорту, не
свідчить про безумовне використання
транспортних засобів марки Богдан А-144.1
на оподатковуваних маршрутах, оскільки
доказів їх використання лише на
оподатковуваних маршрутах позивачем
суду не надано.

Колегія суддів вважає, що підставою для
висновку що Луцьким підприємство
електротранспорту п.п.7.4.2, п.п.7.4.3 п.7.4
ст.7 Закону України «Про податок на
додану вартість» слугували аналіз
головної книги підприємства,
журналів-ордерів по бухгалтерських
рахунках №703, «Операцій щодо надання
транспортних послуг» та
оборотно-сальдових відомостей.
Оскільки аналіз зазначених відомостей
відповідачем був здійснений саме під
час проведення перевірки. Позивачем не
надано суду шляхових листів, журналів
реєстрації, з яких би вбачалось на яких
маршрутах використовувались автобуси
марки Богдан А-144.1, а тому не
спростовано факт часткового
використання в оподатковуваних та
неоподатковуваних операціях автобусів
марки Богдан А-144.1.

З урахуванням викладеного колегія
суддів дійшла висновку що вимоги про
скасування податкового повідомлення
рішення №/0 від 18.05.2009 року не
підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Луцького
підприємства електротранспорту -
залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 28.04.2014 року
у справі № 2а-18256/09/0370 - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
нею законної сили, а в разі складення
такої в порядку ч.3 ст. 160 КАС України,
протягом того ж строку з часу складення
в повному обсязі.

Головуючий
Н.В. Ільчишин

Судді
М.А. Пліш

Т.І. Шинкар

Повний текст ухвали виготовлено 11.09.2014
року