Справа № 802/3024/14-а
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2014-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

802/3024/14-а

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

21 серпня 2014 р. Справа № 802/3024/14-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Яремчук Костянтин Олександрович, розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області до Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

08 серпня 2014 року до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернулася Вінницька об’єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Вінницькій області до Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції про скасування постанови.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що постановою Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ВП №42670122 від 27 березня 2014 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі пункту 4 частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" з посиланням на статті 95-99 Податкового кодексу України.

Позивач вважає постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження незаконною, оскільки обставини, на які посилається держаний виконавець, є необґрунтованими.

Зважаючи на викладене, Вінницька об’єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Вінницькій області звернулася до суду з позовом, у якому просить скасувати постанову Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак надав заяву про розгляд справи без його участі. Додатково зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання також не з’явився, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується розпискою про вручення повістки.

З урахуванням викладеного, керуючись положеннями частини 4 статті 122 та частини 6 статті 128 КАС України, суд вважає, що наявні підстави для розгляду справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши адміністративну справу, з'ясувавши всі фактичні обставини, суд встановив наступне.

На виконання статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України Вінницьким окружним адміністративним судом 25 вересня 2012 року видано виконавчий лист №2а/0270/3956/12.

З метою виконання цього виконавчого документа Вінницька об’єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Вінницькій області звернулася до Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції.

Проте, постановою серії ВП №42670122 від 27 березня 2014 року Замостянський відділ державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції відмовив позивачу у відкритті виконавчого провадження на підставі пункту 4 частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" з посиланням на статті 95-99 Податкового кодексу України. Відмовляючи у відкритті виконавчого провадження, держаний виконавець зазначив, що законодавством передбачено окремий порядок примусового виконання судових рішень про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу. При цьому органи державної виконавчої служби до цієї процедури не залучаються.

Надаючи правову оцінку рішенню, що оскаржується, суд зважає на таке.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" (надалі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Статтею 2 Закону передбачено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу" (далі - державні виконавці).

Згідно статті 5 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до вимог статті 11 Закону державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Положення частини 1 статті 17 Закону визначають, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Частинами 1 та 2 статті 25 Закону передбачено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Підстави та порядок відмови у відкритті виконавчого провадження визначені статтею 26 Закону України "Про виконавче провадження".

Так, у пунктах 1-8 частини 1 цієї статті зазначені обставини, на підставі яких державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження.

Як свідчать матеріали справи, відмовляючи у відкритті виконавчого провадження, державний виконавець керувався пунктом 4 частини 1 статті 26 Закону, який передбачає, що у разі пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення, орган державної виконавчої служби відмовляє у відкритті виконавчого провадження.

Разом з тим, відповідач у своїй постанові додатково зазначив, що законодавством передбачено окремий порядок примусового виконання судових рішень про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу.

На переконання суду, посилання органу державної виконавчої служби на те, що статті 95-99 Податкового кодексу України передбачають окремий порядок примусового виконання судових рішень про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу, відмінний від порядку, що передбачений Законом України "Про виконавче провадження", зважаючи на таке.

Відповідно до пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Якщо достатні для погашення податкового боргу кошти відсутні, контролюючий орган відповідно до абзацу 2 пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України звертається до суду з позовом про надання дозволу на погашення всієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Таке погашення здійснюється на підставі зазначеного рішення суду та прийнятого на його підставі рішення органу доходів і зборів шляхом продажу майна платника податків на публічних торгах та/або торгівельними організаціями у порядку визначеному пунктами 95.7-95.21 статті 95 Податкового кодексу України.

З аналізу наведеної норми випливає, що Податковим кодексом України встановлено особливий порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з платника податків у рахунок погашення податкового боргу. Органами стягнення за такими рішеннями, які здійснюють процедуру їх примусового виконання, є контролюючі органи в розумінні Податкового кодексу України, до яких належить і Вінницька об’єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Вінницькі області.

Проте, вказані положення Податкового кодексу України не виключають здійснення виконавчого провадження на підставі виконавчого листа, виданого відповідно до процесуального законодавства України.

Більше того, відповідачем необгрунтовано відмовлено у відкритті виконавчого провадження з посиланням на пункт 4 частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки обгрунтування з посиланням на статті 95-99 Податкового кодексу України не узгоджується із змістом пункту 4 частини 1 статті 26 Закону. Тобто, пункт 4 частини 1 статті 26 Закону може бути застосовано лише в тих випадках, коли виконавчий документ пред'явлено до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що відповідачем безпідставно відмовлено у відкритті виконавчого провадження.

З огляду на викладене вимоги Вінницької об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області з приводу скасування постанови Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП №42670122 від 27 березня 2014 року підлягають задоволенню.

Оскільки спір вирішено на користь суб’єкта владних повноважень, звільненого від сплати судового збору, а також за відсутності витрат позивача - суб'єкта владних повноважень, пов’язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають (ст. 94 КАС України).

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП №42670122 від 27 березня 2014 року.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України. Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович