Справа № 821/3036/14
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2014-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2014 р. 10 год.19 хв.м.
ХерсонСправа № 821/3036/14

Херсонський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Гомельчука С.В.,

при секретарі: Корнієнко Я.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Кузнєцової
Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Департаменту
охорони здоров'я Херсонської обласної
державної адміністрації про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі- позивач) звернулася до
Херсонського окружного
адміністративного суду з позовом до
Департаменту охорони здоров'я
Херсонської обласної державної
адміністрації (далі - відповідач,
Департамент охорони здоров'я, ДОЗ), в
якому, з урахуванням доповнень від 19
серпня 2014 року, просила:

1-визнати протиправними дії ДОЗ по
створенню комісії згідно наказу №61 від
05 лютого 2014 року з метою проведення
службового розслідування по її
зверненню від 03 лютого 2014 року та
складенню Акту службового
розслідування;

2-визнати Акт службового розслідування
по її зверненню від 03 лютого 2014 року
незаконним та нікчемним документом;

3-визнати висновки Акту службового
розслідування надуманими і
необґрунтованими;

4-визнати протиправною бездіяльність
ДОЗ щодо звернення позивача від 08
квітня 2013 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивач неодноразово зверталась до ДОЗ
з різними скаргами на дії МСЕК, проте у
відповідях на її скарги відповідач
обмежувався формальними відписками.
При черговому зверненні від 05 лютого 2014
року ДОЗ провів службове
розслідування, про що склав Акт. В Акті
службового розслідування комісія ДОЗ
не вказала нормативні документи, що
регламентують правильне описання
функціональних порушень стану
здоров'я, не послалася на норму закону,
яка дозволяє ЛКК направляти хворих на
МСЕК безпідставно, виходячи виключно з
вимог хворого, не зазначила жодного
документа, підтверджуючого вимоги
позивача про направлення на МСЕК.
Відповідно, висновки комісії ДОЗ,
зазначені в Акті, не містять ніяких
фактичних даних, не мають юридичного і
медичного обґрунтування і є
надуманими. Висновки Акту мали для
позивача юридичні наслідки, оскільки
вона була позбавлена соціального
захисту. Це сталося внаслідок
протиправних дій з боку ДОЗ.

У судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримала і просила їх
задовольнити.

Представник відповідача надала до суду
письмові заперечення та в судовому
засіданні пояснила, що ОСОБА_1
неодноразово зверталася зі скаргами до
ДОЗ у зв'язку з незгодою з рішенням МСЕК
про відмову у встановленні їй
інвалідності. Для об'єктивності і
повноти розгляду чергового звернення
від 03 лютого 2014 року, на підставі
підпункту 2 пункту 6 Положення про
Департамент охорони здоров'я розгляд
звернення було проведено комісійно зі
складенням Акту службового
розслідування. Вказаний документ не є
нормативно-правовим актом, адже
містить лише висновки та пропозиції
спеціалістів та прийнятий з метою
всебічного з'ясування обставин,
викладених в зверненні позивача.
Звернення розглянуто у відповідності
з вимогами Закону України "Про
звернення громадян", про результати
його розгляду ОСОБА_1 вчасно надана
відповідь. Просила в задоволенні
позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази і вивчивши
матеріали справи, суд дійшов висновку
про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частина 1 ст.1 Закону України "Про
звернення громадян" N 393/96-ВР (далі- Закон
№ 393) передбачає право громадян України
звернутися до органів державної влади,
місцевого самоврядування, об'єднань
громадян, підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, засобів масової інформації,
посадових осіб відповідно до їх
функціональних обов'язків із
зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення, а ч.1 ст.15, ч.1
ст.19 Закону № 393 містить обов'язок
зазначених органів і посадових осіб
об'єктивно і вчасно розглядати ці
звернення, перевіряти викладені в них
факти, приймати рішення відповідно до
чинного законодавства і забезпечувати
їх виконання та письмово повідомляти
громадян про наслідки їх розгляду.

За загальним правилом, відповідно до
ст.20 Закону № 393, звернення
розглядаються і вирішуються у термін
не більше одного місяця від дня їх
надходження, а ті, які не потребують
додаткового вивчення, - невідкладно,
але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня
їх отримання.

Підпунктом 57 пункту 5 Положення про
Департамент охорони здоров'я
Херсонської обласної державної
адміністрації від 24 січня 2013 року № 30
визначена функція відповідача щодо
забезпечення у визначений законом
строк розгляду звернень громадян та їх
об'єднань, вжиття заходів до усунення
причин, що породжують скарги громадян
про порушення їх прав і законних
інтересів, здійснення контролю за цією
роботою у закладах охорони здоров'я.

Згідно підпункту 2 пункту 6 Положення
для здійснення повноважень та
виконання завдань відповідач має право
залучати до виконання окремих робіт,
участі у вивченні окремих питань
спеціалістів, фахівців інших
структурних підрозділів обласної
державної адміністрації, підприємств,
установ та організацій (за погодженням
з їх керівниками), представників
громадських об"єднань (за згодою).

Судом встановлено, що 03 лютого 2014 року
ОСОБА_1 звернулася до Департаменту
охорони здоров'я зі зверненням про
надання інформації стосовно роботи
Медико-соціальної експертної комісії
(МСЕК) та Лікувально-кваліфікаційної
комісії (ЛКК). Враховуючи факт
повторного звернення позивачки до ДОЗ
(раніше позивачка зверталася 08 квітня
2013 року), для об'єктивності розгляду і
з'ясування всіх обставин, викладених у
зверненні, у відповідності до
підпункту 2 пункту 6, підпункту 57 пункту
5 Положення про Департамент охорони
здоров'я, на підставі наказу керівника
ДОЗ від 05 лютого 2014 року № 61, розгляд
звернення було проведено комісійно із
залученням позаштатних спеціалістів
Департаменту охорони здоров'я. В
процесі розгляду звернення комісією
складено Акт службового розслідування
фактів, викладених у зверненні ОСОБА_1,
з висновками і пропозиціями. Згідно
висновків Акту службового
розслідування направлення ОСОБА_1 на
МСЕК лікувальною установою було
обґрунтоване. Проте, лікарем
травматологом "не в повному обсязі
описаний об'єктивний статус
опорно-рухового апарату та невірно
вказані функціональні порушення
г/ступневого та кульшових суглобів, що
призвело до формування неточного
діагнозу при направленні хворої на
МСЕК".

Викликана за ініціативою позивача і
допитана в судовому засіданні як
спеціаліст ОСОБА_4 пояснила, що згідно
наказу директора Департаменту охорони
здоров'я від 05 лютого 2014 року № 61 вона
очолила комісію у складі заступника
головного лікаря з питань експертизи
КЗ "Херсонська міська клінічна лікарня
ім.О.С.Лучанського" Зайцевої Т.І. та
завідувача ортопедо-травматологічного
відділення обласної клінічної лікарні
Яремченка О.Ю. Комісія була створена
для проведення службового
розслідування та вивчення медичної
документації за зверненням ОСОБА_1 до
Департаменту. За результатами роботи
комісії складено Акт службового
розслідування з висновками та
пропозиціями.

Суд зауважує, що скарги ОСОБА_1 та її
позовні вимоги пов'язані саме з
незгодою з висновками МСЕК про відмову
встановлення їй групи інвалідності.
Раніше позивач зверталась до суду з
адміністративним позовом про
зобов'язання встановити інвалідність.
Постановою суду від 03 березня 2013 року
МСЕК було зобов'язано провести
повторний огляд ОСОБА_1 з метою
визначення підстав для встановлення
інвалідності. На виконання постанови
суду, 16 квітня 2014 року МСЕК проведено
огляд, медичних показань для
визначення позивачу інвалідності не
встановлено (акт МСЕК №304/11 від 16 квітня
2014 року).

Відповідно до ст.20 Закону № 393, позивачу
вчасно надана відповідь на звернення
від 13 лютого 2014 року № к-93-20.

Суд наголошує, що на запитання суду
позивачем не наведено норму закону, яка
була порушена ДОЗ при розгляді її
звернення.

Отже, дії ДОЗ по створенню комісії
згідно наказу №61 від 05 лютого 2014 року
для проведення службового
розслідування за зверненням ОСОБА_1
від 03 лютого 2014 року та складенню Акту
службового розслідування вчинені на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що визначені законодавством
про звернення громадян.

Що стосується визнання Акту службового
розслідування по зверненню позивача
від 03 лютого 2014 року незаконним та
нікчемним документом, а висновки в
ньому надуманими і необґрунтованими,
суд зазначає наступне.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України,
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори,
зокрема: спори фізичних чи юридичних
осіб із суб'єктом владних повноважень
щодо оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Кодекс адміністративного судочинства
України не містить визначення термінів
нормативно-правовий акт та правовий
акт індивідуальної дії.

Враховуючи юридичну практику підходу
до класифікації правових актів,
нормативно-правовий акт - виданий
суб'єктом владних повноважень
документ, який встановлює, змінює чи
припиняє дію обов'язкових правил
поведінки, обмежених в часі, просторі
та за колом осіб, та призначений для
неодноразового застосування. Правовий
акт індивідуальної дії -виданий
суб'єктом владних повноважень
документ, прийнятий з метою реалізації
положень нормативно-правового акту
(актів) щодо конкретної життєвої
ситуації, не містить
загальнообов'язкових правил поведінки
та стосується прав і обов'язків чітко
визначеного суб'єкта (суб'єктів ), якому
він адресований.

Обов'язковою ознакою як
нормативно-правового, так і правового
акта індивідуальної дії є юридичний
характер, тобто обов'язковість його
приписів для відповідного суб'єкта
(суб'єктів), дотримання яких
забезпечується правовими механізмами.

Враховуючи зазначене, в даному випадку
в адміністративному суді позивачем
можуть бути оскаржені рішення органу
владних повноважень, що містять
обов'язковість його приписів для
позивача, або дії органу владних
повноважень щодо процедури прийняття
такого рішення, яке містить
обов'язковість його приписів для
позивача.

Так, в даному випадку, Акт службового
розслідування не має юридичного
характеру, оскільки безпосередньо не
впливає на права і обов'язки позивача,
не містить обов'язкового для нього
припису, а лише містить певну
інформацію.

Суд також наголошує, що аналогічного
висновку дійшов Київський апеляційний
адміністративний суд в постанові від 24
березня 2011 року по справі № 2-а-12719/10/2670,
що була залишена без змін ухвалою
Вищого адміністративного суду України
від 02 серпня 2011 року.

Так, в зазначеній постанові Київський
апеляційний адміністративний суд
зазначив, що якщо відповідне рішення не
має обов'язкового характеру та не
породжує жодних правових наслідків від
моменту прийняття такого рішення, то
відповідно в задоволенні позовних
вимог має бути відмовлено.

В даному випадку ДОЗ створено комісію
і проведено службове розслідування
фактів, викладених в зверненні ОСОБА_1
Акт службового розслідування не
породжує жодних правових наслідків від
моменту його складення для позивача,
зокрема, не порушує його прав.

Одже, законодавцем передбачено спосіб
захисту порушеного права позивача, а
саме оскарження рішення, дій або
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, вчинених на підставі Акту
службового розслідування.

Тобто, відмовляючи в задоволенні в цій
частині позовних вимог, суд не
позбавляє права позивача на захист
його порушених чи оспорюваних прав,
свобод та інтересів в судовому порядку.

Відтак, суд приходить до висновку, що
оскільки Акт службового розслідування
не є рішенням, яке містить
обов'язковість приписів для позивача,
то відповідно він не може бути визнаним
незаконним та нікчемним документом.

Суд також враховує, що відповідно до п.2
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 5 від 31 березня 1995 року, не
можуть розглядатися судами заяви про
встановлення фактів належності до
осіб, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, до
ветеранів чи інвалідів війни,
проходження військової служби,
перебування на фронті, у партизанських
загонах, одержання поранень і контузій
при виконанні обов'язків військової
служби, про встановлення причин і
ступеня втрати працездатності, групи
інвалідності та часу її настання, про
закінчення учбового закладу і
одержання відповідної освіти,
одержання урядових нагород. Відмова
відповідного органу в установленні
такого факту може бути оскаржена
заінтересованою особою до суду в
порядку, передбаченому главою 31-А ЦПК.

Враховуючи зазначені положення
Постанови Пленуму Верховного Суду
України, суд розглядає позовні вимоги в
цій частині з наданням правової оцінки
процедурі розгляду звернення позивача
від 02 лютого 2014 року і не може надавати
оцінку обґрунтованості висновків Акту
службового розслідування.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про визнання
протиправною бездіяльності ДОЗ
відносно її звернення від 08 квітня 2013
року суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 99 КАС України
встановлено, що для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Як вбачається з позовної заяви та
долучених до неї матеріалів, ОСОБА_1
направила звернення до ДОЗ 08 квітня 2013
року і отримала відповідь від 19 квітня
2013 року № К-172/1-20, що в судовому
засіданні позивачем не заперечувалося.
Тобто, позивач мав змогу протягом
шестимісячного строку, з моменту
отримання відповіді на звернення,
звернутись до адміністративного суду
за захистом своїх прав, свобод та
інтересів.

Одже, позивачем пропущено строк
звернення до суду з вказаною вимогою.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.100 КАС
України адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд на підставі позовної
заяви та доданих до неї матеріалів не
знайде підстав для визнання причин
пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними.

У судовому засіданні позивач
клопотання щодо поновлення строку
звернення до суду не заявляла, причини
пропуску строку не обґрунтовувала,
тому позовні вимоги в цій частині суд
залишає без розгляду.

Таким чином, вимоги ОСОБА_1 є
необґрунтованими і такими, що не можуть
бути задоволеними.

Судові витрати зі сторін не стягуються.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини постанови.

Керуючись ст.ст. 100,160-163,167 КАС України,
суд -

постановив:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Позовні вимоги щодо визнання
протиправною бездіяльності
Департаменту охорони здоров"я
Херсонської обласної державної
адміністрації по розгляду звернення
ОСОБА_1 від 08 квітня 2013 року - залишити
без розгляду.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України чи
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлений строк. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 05 вересня 2014 р.

Суддя
Гомельчук
С.В.

кат. 3.6