Справа № 826/2930/14
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/2930/14
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 вересня 2014 року
м. Київ

колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого -
судді Земляної Г.В.

суддів
Межевича М.В., Сорочко Є.О.

за участю
секретаря Тищенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Дієса" на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 28 травня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю"Дієса" до Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України, Головного
управління Державної казначейської
служби України у м.Києві про визнання
протиправним та скасування рішення про
коригування митної вартості товарів,-

В С Т А Н О В И Л А

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю «ДІЄСА», звернулося
до суду з позовом до Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України, Головного
управління Державної казначейської
служби України у м.Києві, в якому
просить суд: визнати протиправним та
скасувати Рішення про коригування
митної вартості товарів № 100260000/2013/200648/2
від 14.10.2013 року; визнати протиправною та
скасувати Картку відмову в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення № 100260000/2013/00610; стягнути з
Державного бюджету України суму
надмірно сплаченого товариством
податку на додану вартість у розмірі 146
876,60 грн. та суму надмірну сплаченого
мита у розмірі 54398,74 грн., на загальну
суму 201 275,34 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
28 травня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням
представник Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дієса" подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати незаконну, на його думку,
постанову суду першої інстанції та
постановити нову про задоволення
позову в повному обсязі. В своїй
апеляційній скарзі апелянт
посилається на незаконність,
необґрунтованість та необ'єктивність
рішення суду, неповне з'ясування всіх
обставин, що мають значення для
вирішення справи, порушення судом норм
процесуального права, що є підставою
для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, осі, що
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а постанова суду першої
інстанції - скасуванню з ухваленням
нового рішення з таких підстав.

Згідно зі п.3 ч.1 ст. 198, п.4 ч.1 ст. 202
Кодексу адміністративного судочинства
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове
рішення, якщо визнає, що судом першої
інстанції порушено норми
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, на
підставі зовнішньоекономічного
контракту від 13.07.2011р. № 13/07/2011,
укладеного між Товариством з обмеженою
відповідальністю «ДІЄСА» (Покупець) та
фірмою Guangdong Galanz Microwave Oven and Electrical Appliances
Manufacturing co. Ltd. (Гуангдонг, Китай,
Продавець), позивачем на митну
територію України ввозився товар:

- D70H20L-DE (MG-2050M) у кількості 4015 шт., тип СВЧ
- гриль, потужність мікрохвиль 700 Вт,
потужність грилю 900 Вт, електронне
керування, об'єм камери 20 л, внутрішнє
покриття - емаль за ціною 32,50 доларів
США за 1 шт.;

- D80D20EL-C8II1 (MG-2090D) у кількості 674 шт., тип
СВЧ - гриль, потужність мікрохвиль 800 Вт,
потужність грилю 1000 Вт, керування
тактове, об'єм камери 20 л, внутрішнє
покриття - нержавіюча сталь за ціною 41,80
доларів США за 1 шт.;

- Р70Н20АР-С7 (MG -2070D) у кількості 650 шт., тип
СВЧ - соло, потужність мікрохвиль 700 Вт,
потужність грилю 900 Вт, керування
механічне, об'єм камери 20 л, внутрішнє
покриття - емаль за ціною 38,40 доларів
США за 1 шт.;

- P70H20AP-DF (MS-2010D) у кількості 600 шт., тип СВЧ
- соло, потужність мікрохвиль 700 Вт,
електронне керування, об'єм камери 20 л,
внутрішнє покриття - емаль за ціною 34,90
доларів США за 1 шт.;

- D90D23ATL-G1 (MG-2950D) у кількості 400 шт., тип СВЧ
- гриль, потужність мікрохвиль 900 Вт,
потужність грилю 1000 Вт, електронне
керування, об'єм камери 23 л, внутрішнє
покриття - емаль за ціною 46,50 доларів
США за 1 шт.;

- P7B17L-D-7 (MS-2009M) у кількості 1350 шт., тип СВЧ
- соло, потужність мікрохвиль 700 Вт,
керування механічне, об'єм камери 17 л,
внутрішнє покриття - емаль за ціною 29,40
доларів США за 1 шт.

Митна вартість товару була заявлена
декларантом шляхом подання декларації
митної вартості №100260000/2013/113209 від
14.10.2013р., за основним методом, тобто за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються.

Позивачем до вантажної митної
декларації було додано
товаросупровідні документи, зокрема:
міжнародні автомобільні накладні (CMR)
№02060, 020604, 020607, 020605, 020609, 020606;
рахунок-фактура (інвойс) від 24.08.2013;
зовнішньоекономічний договір
(контракт) купівлі-продажу №13/07/2011 від
13.07.2011; інформація про позитивні
результати здійснення
санітарно-епідеміологічного контролю
товару; інформація про позитивні
результати здійснення радіологічного
контролю товару; сертифікат про
походження товару загальної форми;
картка обліку особи, яка здійснює
операції з товарами; коносамент (Bill of
Lading); платіжні доручення; довідка про
транспортні витрати від 10.10.2013р. №105000;
рахунок - фактура на перевезення від
20.09.2013р.; доповнення до
зовнішньоекономічного договору
(контракту); договір про перевезення;
декларації про відповідність; копії
митних декларацій країни відправника;
лист про страхування; екологічна
декларація; лист вих. №1043 від 02.70.2013р.;
довідка про транспортні витрати;
виписка з бухгалтерської документації;
експертний висновок Київської ТПП №
Ц-553/2; експертний висновок Київської
ТПП № Ц-651/3; ліцензійний договір з
додатками; лист вих. №1169.

Київською міжрегіональною митницею
Міністерства доходів і зборів України
в поданих до митного оформлення
документах разом з митною декларацією
від 11.10.13 року №100260000/2013/113209 виявлено
розбіжності, що, на думку відповідача,
унеможливлює перевірку числового
значення заявленої митної вартості, у
зв'язку було прийнято картку відмови в
митному оформленні товарів та
запропоновано надати протягом 10
календарних днів додаткові документи,
зокрема, прайс-листи виробника товару.

Декларант, ознайомившись з вимогами
митного органу, надав додаткові
документи: прайс - лист.

За результатами розгляду поданих
документів Київською міжрегіональною
митницею Міндоходів прийнято
оскаржуване Рішення про коригування
митної вартості від 14.10.2013р.
№100260000/2013/200648/2, яким визначено митну
вартість товарів за резервним методом
визначення митної вартості товару
відповідно до ст. 64 Митного кодексу
України. На підставі Рішення про
коригування, винесено картку відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, ТЗ комерційного призначення
№100260000/2013/00610.

У відповідності до рішення
відповідачем було скореговано митну
вартість товару, у зв'язку з чим, для
випуску товарів у вільний обіг під
гарантійні зобов'язання, товариство
додатково сплатило обов'язкові
платежі.

Позивач не погоджується з карткою
відмови і вказаним рішенням звернувся
до суду з зазначеним позовом за
захистом своїх прав.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні позову, прийшов до
висновку, що відповідач діяв на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що визначені Конституцією
України та законами України.

Колегія суддів не в повній мірі
погоджується з висновком суду першої
інстанції та зазначає наступне.

Суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні (ч.1 ст. 86 КАС України).

Так, відповідно до п. 6. ст. 54 Митного
кодексу України орган доходів і зборів
може відмовити у митному оформленні
товарів за заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі, зокрема,
неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари;

Відповідно до п. 10. ст. 58 Митного кодексу
України при визначенні митної вартості
до ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за оцінювані товари,
додаються такі витрати (складові
митної вартості), якщо вони не
включалися до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті, зокрема,
вартість упаковки або вартість
пакувальних матеріалів та робіт,
пов'язаних із пакуванням: витрати на
навантаження, вивантаження та обробку
оцінюваних товарів, пов'язані з їх
транспортуванням до аеропорту, порту
або іншого місця ввезення на митну
територію України;

Відповідно до п. 11. ст. 58 Митного кодексу
України при визначенні митної вартості
до ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті, не допускається
включення ніяких інших витрат, крім
тих, що передбачені у пій статті.

Враховуючи приписи п.10. ст. 58. Митного
кодексу України до митної вартості
товарів включається вартість упаковки
або вартість пакувальних матеріалів та
робіт, пов'язаних із пакуванням,
вартість упаковки або вартість
пакувальних матеріалів та робіт,
пов'язаних із пакуванням за умови, якщо
вони були понесені Деклараном
(Позивачем).

Так, з матеріалів справи вбачається, що
відповідач прийняв картку відмови у
митному оформленні товарів. В картці
відмови, відповідачем не обґрунтовано
чому саме у відповідача виникли
сумніви та не надано конкретного
переліку документів, які позивач має
подати для підтвердження митної
вартості товарів та вказано надати
лише прас-листи виробника.

Після чого, відповідач виніс рішення
про коригування митної вартості, однак,
не зазначає з яких підстав було
скориговано митну вартість, а які
конкретно документи містять
розбіжності, яких документів
недостатньо для визначення ціни, що
була фактично спачена.

Водночас, як вбачається з матеріалів
справи, поставка товарів здійснювалась
на умовах FОВ (SHUNDE) (п.1. Доповнення до
Контракту). Відповідно до умов п. 2.3.
Контракту, вартість товару, яка була
оплачена Позивачем включає в себе
вартість упаковки, маркування,
вартість завантаження, вартість
експортних митних процедур. Враховуючи
викладене вище, витрати по упаковці,
маркуванню, завантаженню, експортним
митним процедурам несе не Позивач, а
Постачальник, тому такі витрати
Постачальника не є складовими митної
вартості при здійсненні митних
процедур, а у Позивача відсутні
підстави зазначати в інвойсі та
специфікації такі дані, та, враховуючи
приписи п. 11 ст. 58 Митного кодексу
України.

Крім того, в прайс-листі виробника
товару не має міститись інформація
стосовно вартості упаковки товару,
маркування товару, вартості митних
процедур.

Також,позивачем було надано всі
витребовувані відповідачем документи,
які були оформлені належним чином та
містили підтвердження митної вартості
товарів, що поставлялись Позивачем за
МД №100260000/2013/113209, тому у митного органу
були відсутні підстави для винесення
картки відмови в прийнятті митної
декларації.

За результатами розгляду поданих
документів Київською міжрегіональною
митницею Міністарства доходів і зборів
України прийнято оскаржуване Рішення
про коригування митної вартості
товарів від 14.10.2013 р. № 100260000/2013/200648/2,
яким визначено митну вартість товарів
за резервним методом визначення митної
вартості товару відповідно до ст. 64
Миитного кодексу України. На підставі
Рішення про коригування , винесено
картку відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, ТЗ комерційного
призначення №100260000/2013/00610.

У відповідності до рішення
відповідачем було скореговано митну
вартість товару у зв'язку з чим, для
випуску товарів у вільний обіг під
гарантійні зобов'язання, товариство
додатково сплатило обов'язкові
платежі.

Колегія суддів не погоджується з
правомірністю коригування
відповідачем митної вартості ввезених
позивачем товарів, що пояснюється
наступним.

Відповідно до ст. 57 МК існує шість
методів визначення митної вартості,
які використовуються послідовно від
першого до шостого:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо
ідентичних товарів; б) за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів: в) на основі віднімання
вартості; г) на основі додавання
вартості (обчислена вартість); ґ)
резервний.

Перший метод - це основний метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції).

Відповідно до положень ст. 57 МК
застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
визначення основи вартості відповідно
до вимог статей 59 і 60 цього Кодексу. Під
час таких консультацій митний орган та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
ст.ст. 59, 60 МК за основу для її
визначення може братися або ціна, за
якою ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до ст. 62 цього Кодексу, або
вартість товарів, обчислена відповідно
до ст. 63 цього Кодексу. При цьому кожний
наступний метод застосовується, якщо
митна вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу.

Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на прохання
декларанта або уповноваженої ним
особи.

У разі, якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 53 МК визначено, що
документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є:1) декларація митної
вартості, що подається у випадках,
визначених у частинах п'ятій і шостій
статті 52 цього Кодексу, та документи, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості, на підставі
яких проводився розрахунок митної
вартості; 2) зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; 7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Відповідно до статті 54 МК, контроль
правильності визначення митної
вартості товарів здійснюється митним
органом під час проведення митного
контролю і митного оформлення шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості. За
результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів митний орган визнає
заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

Так, суд першої інстанції зазначає, що
декларантом до митного оформлення
товару, як доказ вартості
транспортування вантажу,надано
довідку щодо транспортних витрат від
10.10.2013№105000, яка видана компанією «Ламан
шилінг едженсі», проте, як в
міжнародній автомобільній накладній
(СМЩ перевізника зазначено ТОВ «Ламан
транс-експрес», у зв'язку з чим суд
погоджується з тим, що не можливо
встановити реальну вартість
перевезення, оскільки відповідно до ст.
9 Закону України від 01.07.2004 №1955-ІУ «Про
транспортно-експедиторську
діяльність» підтвердженням витрат
експедитора є документи (рахунки,
накладні тощо) видані суб'єктами
господарювання, що залучались до
виконання договору транспортного
експедирування, або господарювання, що
здійснила перевезення.

А тому прийшов до висновку, що подані
декларантом документи разом з митною
декларацією не містять всіх відомостей
щодо митної вартості товару, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Колегія суддів не погоджується з
вказаними доводами суду першої
інстанції виходячи з наступного.

Згідно із ст. 53 МКУ одночасно з митною
декларацією декларант подає митному
органу документи, що підтверджують
заявлену митну вартість товарів і
обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, відповідно до п. 6 ч. 2
ст. 53 МКУ, зокрема, є транспортні
(перевізні) документи, якщо за умовами
поставки витрати на транспортування не
включені у вартість товару, а також
документи, що містять відомості про
вартість перевезення оцінюваних
товарів.

Таким чином, закон вимагає, що вже на
етапі оформлення митної декларації
декларант повинен надати митному
органу інформацію у вигляді документів
про вартість перевезення до пункту
ввезення на митну територію України.

Митним кодексом передбачено, що у разі
якщо документи, зазначені у ч. 2 ст. 53 (до
них включені транспортні (перевізні)
документи та документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів), містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати додаткові
документи.

Також, колегія суддів звертає увагу на
ту обставину, що митницею не вимагалось
надання будь-яких додаткових
документів.

Крім того, як вбачається з наданих
митному органу CMR TOB «Ламай
транс-експрес» (м. Одеса) перевозив
товари після ввезення на мину
територію України (в графі 4 CMR вказано
місце завантаження вантажу - м.Одеса,
яке розташоване на території України ,
тому витрати на перевезення в межах
території України не включаються до
митної вартості та у Позивача не має
обов'язку включати такі витрати до
митної вартості товарів, тому
зазначена митним органом та судом
розбіжність жодним чином не стосується
вартості перевезення до пункту
ввезення на митну територію України.

Також, з пояснень представника
позивача, судом апеляційної інстанції
встановлено, що перевезення вантажу до
пункту ввезення на митну територію
України здійснювало TOB «Ламан шипінг
едженсі» (зазначено в коносаменті,
надання якого підтверджується Карткою
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення № 100260000/2013/00610
та МД № 100260000/2013/113395), яким і було надано
довідку про транспортні витрати від
10.10.2013 року № 105000 в якій зазначено
вартість перевезення - 24643,71 гри, за
контейнер та вказано кількість
контейнерів, в яких здійснювалось
перевезення вантажу у кількості 6
вказані номера контейнерів рахунок на
оплату вартості перевезення.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що згідно рахунку-фактури
від 20.09.2013 №LS-3769737 вартість морського
перевезення вантажу за межами кордону
становить 147862,26 гри. - за 6
контейнерів(надання рахунку
підтверджується карткою відмови №
100260000/2013/00610).

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що позивач, під час митного
оформлення надав митному органу всі
документи, які були оформлені належним
чином та підтверджують складові митної
вартості - вартість товару
(підтверджується специфікацією до
контракту, платіжними дорученням,
інвойсом, банківською випискою,
прайс-листом, Експертними висновками,
тощо) та вартість перевезення
(підтверджується довідкою про
транспортні витрати та рахунком
фактурою від 20.09.2013 року), тому підстави
відмови, визначені в рішенні про
коригування митної вартості митного
органу є незаконним.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС) в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Відповідачем не доведено
правомірність своїх дій і як результат
винесення спірних рішень, а тому є всі
підстави для задоволення позову в цій
частині.

Разом з тим, що стосується стягнення з
Державного бюджету України суму
надмірно сплаченого товариством
податку на додану вартість на загальну
суму 201 275,34 грн., то судом першої
інстанції обґрунтовано відмовлено
позивачу в цій частині.

Відповідно до Порядку №618 для
повернення з Державного бюджету
України митних та інших платежів,
помилково та/або надмірно сплачених до
бюджету, контроль за справлянням яких
здійснюється митними органами,
платником податків до загального
відділу митного органу, яким
здійснювало оформлення митної
декларації, подається заява довільної
форми, яка підписується керівником
головним бухгалтером суб'єкта
господарської діяльності або фізичною
особою.

Заява, зареєстрована в загальному
відділі, після розгляду керівником
(заступником керівника) митного органу
разом з пакетом документів передається
до Відділу для перевірки
обґрунтованості повернення заявлених
сум.

Відділ перевіряє факт перерахування
митних та інших платежів з
відповідного рахунку до Державного
бюджету України та наявність
переплати.

Пунктом 5 Порядку №787 встановлено, що
повернення помилково або надміру
зарахованих до бюджету податків,
зборів (обов'язкових платежів) та інших
доходів бюджетів здійснюється за
поданням органів, що контролюють
справляння надходжень бюджету.

Таким чином, повернення надмірно
сплачених платежів, можливо при
наявності наступних чинників:
наявність факту надмірної сплати
коштів та звернення платника до
відповідного органу.

Вказана позиція визначена Верховним
Судом України від 17.12.2013 року у справі №
21-439а13 про визнання протиправним і
скасування рішення про визначення
митної вартості та стягнення суми
надмірно сплаченого податку на додану
вартість.

Зокрема, колегія суддів Судової палати
в адміністративних справах Верховного
Суду України зазначила, що суди, в разі
встановлення протиправності рішень
митного органу про визначення митної
вартості за тим чи іншим методом, не
вправі підміняти митний орган,
стягуючи з державного бюджету надмірно
сплачену з такої вартості суму податку
на додану вартість, фактично визнаючи
при цьому інший метод обчислення
митної вартості.

Таким чином, в цій частині в
задоволенні позову обґрунтовано
відмовлено.

Відповідно до ст. 159 КАС України
законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Таким чином апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню в
частині з ухваленням нового рішення в
цій частині про задоволення позову.

З урахуванням зазначеного, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції порушені норми
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, що є
підставою для скасування судового
рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право скасувати її в частині та
прийняти нову постанову суду в цій
частині.

Таким чином вимоги апеляційної скарги
підлягають частковому задоволенню, а
рішення суду першої інстанції
скасуванню в частині.

Керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 202, 205, 207, 212,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Дієса"-
задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 28 травня 2014 року -
скасувати в части відмови в
задоволенні позову про визнання
протиправними та скасування Рішення
про коригування митної вартості
товарів № 100260000/2013/200648/2 від 14.10.2013 року
та Картки відмову в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення №
100260000/2013/00610;

В цій частині прийняти нове рішення,
яким позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати
Картку відмову в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення №
100260000/2013/00610.

Визнати протиправним та скасувати
Рішення про коригування митної
вартості товарів № 100260000/2013/200648/2 від
14.10.2013 року.

В іншій частині постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
28 травня 2014 року залишити без змін.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дієса" судовий збір у
розмірі 1659 (одна тисяча шістсот
п'ятдесят дев'ять) грн.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів із
дня складання у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України у
порядку ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
Г.В.Земляна

Судді:
М.В. Межевич

Є.О. Сорочко

Повний текст виготовлено 12 вересня 2014
року

Головуючий суддя

Земляна Г.В.

Судді:

Межевич М.В.

Сорочко Є.О.