Справа № 823/1495/14
Суддя: В.І. Коваленко
Дата ухвалення: 2014-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2014 року
справа № 823/1495/14

10 год. 10 хв.
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний
суд в складі головуючого судді
Коваленка В.І., розглянувши в порядку
письмового провадження в місті Черкаси
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Корсунь-Шевченківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Черкаській області про
визнання протиправною та скасування
вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернулась до суду з адміністративним
позовом до Корсунь-Шевченківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Черкаській області, в
якому просить:

- визнати незаконною та скасувати
вимогу про сплату боргу від 23.04.2014р. №
Ф-91 У на суму 3 680 грн. 65 коп. винесену
Корсунь-Шевченківською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області;

- стягнути з відповідача на користь
ОСОБА_1 182 грн. 70 коп. понесених судових
витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що є фізичною
особою-підприємцем, яка обрала
спрощену систему оподаткування, крім
того, вона є пенсіонером за віком із
зменшенням пенсійного віку на підставі
Закон України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
отримує відповідну пенсію, а тому, у
відповідності до частини 4 статті 4
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» не
зобов'язана сплачувати єдиний
соціальний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування. З урахуванням
наведеного вважає, що її позовні вимоги
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

В судове засідання представник
позивача не з'явився, проте подав заяву
про розгляд справи без його участі та
зазначив, що позовні вимоги підтримує у
повному обсязі.

Відповідач подав заперечення проти
адміністративного позову, в яких
зазначив, що Законом України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» не визначено
наявність права на звільнення від
сплати єдиного соціального внеску в
залежності від виду пенсії, а
встановлено, що таке право мають лише
інваліди та особи, що мають статус
пенсіонера за віком. На думку
відповідача, статус пенсіонера за
віком набувають лише ті особи, які
мають страховий стаж не менше 15 років,
досягли віку 60 років та отримують
пенсію відповідно до Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування». Окільки позивач
вийшла на пенсію із зменшенням
пенсійного віку, як постраждала від
наслідків Чорнобильської катастрофи,
то остання не набула права на
звільнення від сплати єдиного
соціального внеску. На підставі
наведеного відповідач важає, що позов
задоволенню не підлягає.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, проте направив
до суду заперечення проти
адміністративного позову, в яких
просив розгляд справи провести без
його участі.

Розглянувши подані документи і
матеріали, повно, всебічно, об'єктивно
дослідивши надані у справі докази,
надавши їм юридичну оцінку, суд прийшов
до такого висновку.

Як встановлено судом, фізична
особа-підприємець ОСОБА_1
зареєстрована як суб'єкт
підприємницької діяльності 17.01.2008р.,
ідентифікаційний номер - НОМЕР_1.

При дослідженні письмових доказів, які
містяться в матеріалах справи, суд
встановив, що з 01.01.2012р. позивач
перебуває на спрощеній системі
оподаткування, що підтверджується
відомостями, які містяться у свідоцтві
платника єдиного податку серії
НОМЕР_2, виданому 29.05.2012р. Канівською
ОДПІ.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем 23.04.2014р. сформовано та
направлено позивачу вимогу про сплату
недоїмки № Ф-91 У, згідно відомостей
якої, позивач зобов'язана сплатити
недоїмку з єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 3 680 грн. 65
коп.

Вирішуючи спір по суті, суд враховує, що
спеціальним законом, який визначає
правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку, є Закон України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» №2464-VI від
08.07.2010р. (далі - Закон № 2464).

В силу положень статті 1 Закону № 2464
єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування - це
консолідований страховий внесок, збір
якого здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

В розумінні положень пункту 4 частини 1
статті 4 Закону № 2464 платниками єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування є, зокрема:
фізичні особи-підприємці, в тому числі
ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, та члени сімей цих осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Згідно частини 4 статті 4 Закону № 2464 (в
редакції, яка діє з 06.08.2011р.) особи,
зазначені у пункті 4 частини першої
цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Таким чином, суд зауважує, що позивач
перебувала на спрощеній системі
оподаткування у 2013 році та згідно
відомостей, які містяться у
посвідченні серії НОМЕР_3, виданому
26.02.2008р. Пенсійним фондом України,
остання є пенсіонером за віком. Отже, з
аналізу зазначених вище положень
Закону № 2464 слідує, що позивач
звільнена від сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а тому вимога
про сплату недоїмки № Ф-91 У від 23.04.2014р.
є протиправною та підлягає скасуванню.

При цьому, суд вважає необґрунтованими
посилання відповідача на ту обставину,
що статус пенсіонера за віком
набувають лише ті особи, які мають
страховий стаж не менше 15 років,
досягли віку 60 років та отримують
пенсію відповідно до Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», зважаючи на
таке.

Стаття 1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 року № 1058-VI
(надалі - Закон №1058) передбачає чітке
визначення поняття «пенсіонер» - особа,
яка відповідно до цього Закону отримує
пенсію, довічну пенсію, або члени її
сім'ї, які отримують пенсію в разі
смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом.

Частиною 1 статті 26 Закону № 1058
визначено, що особи мають право на
призначення пенсії за віком після
досягнення віку 60 років та наявності
страхового стажу не менше 15 років.

Разом з тим, спеціальним законом, який
визначає основні положення щодо
реалізації конституційного права
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, на охорону
їх життя і здоров'я та створює єдиний
порядок визначення категорій зон
радіоактивно забруднених територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту
потерпілого населення є Закон України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991
року № 796-XII (надалі - Закон №
796).

Виходячи з положень пункту 4 частини 1
статті 14 Закону № 796 для встановлення
пільг і компенсацій визначаються такі
категорії осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи:
особи, які постійно проживають або
постійно працюють чи постійно
навчаються на території зони
посиленого радіоекологічного
контролю, за умови, що вони за станом на
1 січня 1993 року прожили або
відпрацювали чи постійно навчалися у
цій зоні не менше чотирьох років, -
категорія 4.

У пункті 13 Прикінцевих положень Закону
№ 1058 зазначено, що у разі якщо особа
має право на отримання пенсії,
щомісячного грошового утримання,
зокрема й відповідно до Закону № 796,
призначається одна пенсія, щомісячне
довічне грошове утримання за її
вибором.

Таким чином, спеціальним законом
встановлені умови надання пенсій за
віком особам, які працювали або
проживали на територіях
радіоактивного забруднення.

Статтею 26 Закону № 1058 та статтею 12
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» № 1788 від 05.11.1991р. для
громадян України встановлений
загальний пенсійний вік, з настанням
якого вони можуть претендувати на
виплату пенсії за віком. Відповідно до
статті 55 Закону № 796 особам, які
працювали або проживали на територіях
радіоактивного забруднення, пенсії
надаються із зменшенням пенсійного
віку, встановленого статтею 26 Закону №
1058-ІV.

У зв'язку з викладеним особи, яким
призначені пенсії зі зменшенням
пенсійного віку відповідно до статті 55
Закону № 796, є пенсіонерами за віком, і
це відповідає Прикінцевим положенням
Закону № 1058. Таким чином, фізичні
особи-підприємці, які отримують
зазначену пенсію і які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на підставі
частини четвертої статті 4 Закону № 2464,
проте не позбавлені права сплачувати
цей внесок на добровільній основі.

В судовому засіданні судом досліджено
відомості, які містяться у посвідченні
серії НОМЕР_4, виданому 29.01.2002р.
Черкаською облдержадміністрацією,
згідно якого, позивач є громадянкою,
яка постійно проживала на території
посиленого радіологічного контролю
-категорія 4.

Отже, суд приходить до висновку, що
призначення пенсії із зниженням
пенсійного віку не позбавляє позивача
статусу пенсіонера за віком, а тому
викладені в запереченнях доводи
відповідача щодо правомірності
спірної вимоги не знаходять свого
підтвердження.

Аналогічна правова позиція висвітлена
в постанові Верховного Суду України у
справі №21-25а14 від 15.04.2014р.

У відповідності до частини 1 статті 244-2
Кодексу адміністративного судочинства
України рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

В силу положень частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, виходячи з системного
аналізу положень чинного
законодавства України та матеріалів
справи, враховуючи ту обставину, що
відповідач не довів правомірності
прийнятого ним рішення, суд приходить
до висновку про необхідність
задоволення адміністративного позову
в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 11, 14, 70, 71, 159 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправною та скасувати
вимогу Корсунь-Шевченківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Черкаській області
№ Ф-91 У від 23.04.2014р. про сплату фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_1 недоїмки зі
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 3 680 грн. 65
коп.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1, що проживає за
адресою: АДРЕСА_1, 19000, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, судовий збір в розмірі 182
(сто вісімдесят дві) грн. 70 коп.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до вимог статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Черкаський окружний адміністративний
суд у строки та порядку передбаченому
статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
В.І. Коваленко