Справа № 1570/2172/12
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2014-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/48644/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі

суддів: Мороз Л.Л.,

Горбатюка С.А.,

Сороки М.О.,

за участю: секретаря судового
засідання Загородньої М.О.,

представників позивача Шевченко Т.Ю.,
Маніва Д.Р.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Знам'янці та
Знам'янському районі Кіровоградської
області на постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 04.09.2013 року у справі за позовом
Одеської залізниці до Управління
Пенсійного фонду України в Знам'янці та
Знам'янському районі Кіровоградської
області про визнання протиправною та
скасування вимоги про сплату боргу від
25.11.2011 року № Ю-31 у розмірі 141107,89 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Одеська залізниця звернулась до суду з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Знам'янці та Знам'янському
районі Кіровоградської області, в
якому просила визнати протиправною та
скасувати вимогу про сплату боргу від
25.11.2011 року № Ю-31 у розмірі 141107, 89 грн.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду 03.07.2012 року у
задоволені адміністративного позову
було відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 04.09.2013 року
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 03.07.2012 року
скасовано та прийнято нову постанову.
Позов задоволено повністю. Визнано
протиправною та скасувати вимогу від
25.11.2011 року № Ю-31 про сплату боргу у
розмірі 141107 гривень 89 копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції Управління
Пенсійного фонду України в Знам'янці та
Знам'янському районі Кіровоградської
області подало до Вищого
адміністративного суду України
касаційну скаргу у якій, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанції норм
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що у період з 23.11.2011 року по
25.11.2011 року відповідачем проведено
планову перевірку відокремленого
підрозділу «Локомотивне депо Одеської
залізниці» за період з 01.10.2007 року до
01.11.2011 року.

За наслідками перевірки 25.11.2011 року
складено акт № 16, у якому встановлено
порушення статті 4, статей 7 - 9 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», що призвело до
заниження фонду оплати праці на суму
342992,53 грн. та заниження нарахування
єдиного внеску в розмірі 37,61 % в сумі
128691,52 грн., у розмірі 8,41% - 68,86 грн., у
розмірі 3,6 % - 12347,51 грн.

У зазначеному акті, з посиланням на
частину 7 статті 7 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», підпункт 2.2.10
пункту 2.2 розділу 2 Інструкції зі
статистики заробітної плати,
затвердженого наказом Державного
комітету статистики України № 5 від
13.01.2004 року, зазначено, що перевіркою
повноти відображення сум нарахованої
заробітної плати за видами виплат
встановлено розбіжність суми
заробітної плати, на які нараховується
єдиний внесок у розмірі 37,61% та у
розмірі 8,41%, а саме: в січні - жовтні 2011
року працівникам підприємства було
надано квитки на безкоштовний проїзд
залізничним транспортом на суму 342992,53
грн., котрі персонально розподіляються
між працівниками. Перевіркою
нарахування єдиного внеску на суми
нарахованої заробітної плати та який
зазначений у звітності, встановлено
заниження нарахування єдиного внеску у
розмірі 37,61% в сумі 128691,52 грн., та у
розмірі 8,41 % в сумі 68,86 грн., за рахунок
не включення до фонду на оплату праці
витрат, пов'язаних з наданням
безкоштовного проїзду працівникам
залізничного транспорту на суму 342173,71
грн., для нарахування єдиного внеску у
розмірі 37,61 % та в сумі 818,82 грн., для
нарахування єдиного внеску у розмірі
8,41%. Перевіркою утримання єдиного
внеску із суми нарахованої заробітної
плати та який зазначено у звітності
встановлено заниження єдиного внеску у
розмірі 3,6% в сумі 12347,51 грн., за рахунок
не включення до фонду на оплату праці
витрат, пов'язаних з наданням
безкоштовного проїзду працівникам
залізничного транспорту на суму 342992,53
грн.

25.11.2011 року відповідачем прийнято
вимогу про сплату боргу № Ю-31 на суму
141107,89 грн.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про
залізничний транспорт» соціальний
захист працівників залізничного
транспорту загального користування
здійснюється у встановленому порядку
згідно з чинним законодавством
України. Працівники залізничного
транспорту загального користування та
члени їх сімей (утриманці) користуються
правом на безоплатний проїзд
залізничним транспортом.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 21 лютого 2001 року № 160 «Про
реалізацію частини другої та третьої
статті 16 Закону України «Про
залізничний транспорт» встановлено, що
витрати підприємств залізничного
транспорту, пов'язані з безоплатним
проїздом зазначених осіб, не
включаються до складу валових витрат
підприємств.

Згідно п. 1.1 ст. 1 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб»
додаткові блага - кошти, матеріальні чи
нематеріальні цінності, послуги, інші
види доходу, що виплачуються
(надаються) платнику податку його
працедавцем (само зайнятою особою),
якщо такий дохід не є заробітною платою
чи виплатою, відшкодуванням чи
компенсацією за цивільно-правовими
угодами, укладеними з таким платником
податку.

Відповідно до п. 5.6 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
до складу валових витрат платника
податку відносяться витрати на оплату
праці фізичних осіб, що перебувають у
трудових відносинах з таким платником
податку (далі - працівники), які
включають витрати на виплату основної
і додаткової заробітної плати та інших
видів заохочень і виплат, виходячи з
тарифних ставок, у вигляді премій,
заохочень, відшкодувань вартості
товарів (робіт, послуг), витрати на
виплату авторських винагород та виплат
за виконання робіт (послуг), згідно з
договорами цивільно-правового
характеру, будь-які інші виплати в
грошовій або натуральній формі,
встановлені за домовленістю сторін.

Вартість безкоштовного проїзду
працівника залізниці не включається до
складу фонду заробітної плати та не
входить до бази для нарахування та
утримання внесків до фондів
обов'язкового соціального страхування,
оскільки відповідно до п. 4.4 ст. 4 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» базою (об'єктом) для
нарахування збору до Пенсійного фонду
України чи внесків до фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян є
заробітна плата платника цього
податку.

Згідно п. 1 ст. 1 Закону України «Про
оплату праці» заробітна плата - це
винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому виразі, яку за трудовим
договором власник або уповноважений
ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
дійшов правильного висновку, що
надання безкоштовного проїзду
працівникам залізничного транспорту,
згідно Закону України «Про залізничний
транспорт», є додатковим благом
відповідно до підпункту «а» п. 4.2.9 ст. 4
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб», та не входить до
структури заробітної плати,
передбаченої ст. 2 Закону України «Про
оплату праці».

Згідно з ст. 2 Закону України «Про
оплату праці» додаткова заробітна
плата - це винагорода за працю понад
установлені норми, за трудові успіхи та
винахідливість і за особливі умови
праці. Вона включає доплати, надбавки,
гарантії і компенсаційні виплати,
передбачені чинним законодавством,
премії, пов'язані з виконанням
виробничих завдань і функцій.

Посилання у акті перевірки на п. 2.2.10
Інструкції зі статистики заробітної
плати, затвердженій Наказом
Держкомстату України від 13 січня 2004
року № 5 щодо включення до складу фонду
оплати праці витрат, пов'язаних із
наданням безкоштовного проїзду
працівникам залізничного транспорту, є
необґрунтованими, оскільки у п. 1.1
Інструкції передбачено, що «Інструкція
не застосовується для визначення
складових фонду оплати праці, як бази
(об'єкта) для нарахування внесків до
фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування».
Інструкція розроблена для здійснення
статистичних спостережень, також
Інструкція є підзаконним нормативним
актом і не може змінювати норми,
закладені Законом України «Про оплату
праці» щодо визначення поняття
«заробітна плата», у тому числі
«додаткова заробітна плата», а також
постановою КМУ від 21 лютого 2001 року №160.

Отже, включення виплат, пов'язаних з
оплатою вартості безоплатного проїзду
працівникам залізничного транспорту,
до складу оплати праці для нарахування
внесків до фондів
загальнообов'язкового соціального
страхування з посиланням на положення
п. 2.2.10 Інструкції № 5 є неправомірним.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Виходячи із засад пріоритетності
законів над іншими
нормативно-правовими актами, при
вирішенні даного спору підлягає
застосуванню саме Закон України «Про
оплату праці», а не Інструкція зі
статистики заробітної плати.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції дійшов правильного висновку
про задоволення позову Одеської
залізниці.

Касаційну скаргу слід залишити без
задоволення, оскільки доводи
касаційної скарги не дають підстав для
висновку, що при розгляді справи судами
допущено неправильне застосування
норм матеріального чи порушення норм
процесуального права, які б призвели до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. 220, 221, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Знам'янці та
Знам'янському районі Кіровоградської
області залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 04.09.2013 року
у цій справі залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Судді: