Справа № 826/9152/14
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2014-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 липня 2014 року 17:08
№ 826/9152/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Скочок Т.О., при секретарі Новик В.М,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «ФМВ
«Фарфор-Фаянс»до Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києвіпроскасування податкових
повідомлень-рішень від 18.06.2014 року №
До Окружного адміністративного суду
міста Києва звернулося Товариство з
обмеженою відповідальністю «ФМВ
«Фарфор-Фаянс» (надалі - позивач або
«ФМВ «Фарфор-Фаянс») з позовом до
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві
(надалі - відповідач або ДПІ у
Шевченківському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві) про повне скасування
податкового повідомлення-рішення ДПІ у
Шевченківському районі ГУ Міндоходів у
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 03.07.2014 року
відкрито провадження у справі,
закінчено підготовче провадження та
призначено справу до судового
В обґрунтування заявлених позовних
вимог представник позивача зазначив,
що оскаржуване податкове
повідомлення-рішення відповідача
підлягає скасуванню, оскільки «ФМВ
«Фарфор-Фаянс» не порушувало вимог
п.198.3, п.198.6. ст.198, п.200.1 ст.200 Податкового
кодексу України, що підтверджується
належним чином оформленими первинними
документами, які були надані
податковому органу та засвідчують
належне виконання позивачем вимог
податкового законодавства України в
частині підтвердження права на
податковий кредит та, відповідно,
формування від'ємного значення ПДВ по
взаємовідносинам з контрагентом.
У судове засідання 28.07.2014 року з'явилися
представники сторін.
Представник позивача заявлені позовні
вимоги підтримав у повному обсязі та
просив суд задовольнити їх з підстав,
викладених у позовній заяві.
Представник відповідача подав суду
письмові заперечення, в яких зазначив
про законність та обґрунтованість
прийнятого ДПІ у Шевченківському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення з підстав
встановлення під час перевірки
позивача факту нереальності
проведення господарських операцій між
позивачем та контрагентом, що за
правилами діючого податкового
законодавства позбавляє платника
податків права на податковий кредит та,
відповідно, формування від'ємного
значення ПДВ по таким операціям.
Розглянувши у відкритому судовому
засіданні наявні в матеріалах справи
документи і матеріали, заслухавши
пояснення представників сторін,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов та заперечення проти
нього, оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд зазначає
Як вбачається з матеріалів справи, ДПІ
у Шевченківському районі ГУ Міндоходів
у м. Києві проведена документальна
позапланова виїзна перевірка позивача
з питань правильності нарахування та
своєчасності сплати податків і зборів
по взаємовідносинам з ТОВ «Торенія»
В ході перевірки відповідачем було
встановлено, що у періоді з 01.01.2014 року
по 31.01.2014 року, позивач фактично мав
контрагентом-постачальником ТОВ
суму 1624468,50 грн., у тому числі ПДВ - 270744,75
При проведенні перевірки позивача
відповідачем використовувались
ІС «Податковий блок - автоматизована
система співставлення податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
розрізі контрагентів»;
декларації з податку на додану
вартість за період з 01.01.2014 року по
додаток 5 до податкових декларації з
ПДВ «Розшифровки податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
розрізі контрагентів» за період з
01.01.2014 року по 28.02.2014 року;
акт ДПІ у Подільському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві від 31.03.2014 року №
162/26-56-22-01.03/38091691 про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
підтвердження господарських відносин
із платниками податків за період з
01.01.2014 року по 28.02.2014 року;
витяг з кримінального провадження
кримінальну справу за статтею 205 ч.2 КК
України та протокол допиту свідка.
Суд вважає за необхідне одразу
зауважити на тому, що з урахуванням
викладеної інформації, при проведенні
перевірки позивача відповідачем
фактично не перевірялися та не
оцінювалися жодні первинні документи
по взаємовідносинам позивача з
контрагентом - ТОВ «Торенія» - як того
вимагають положення діючого
податкового законодавства України.
Таким чином, фактично на підставі
інформації, викладеної у
вищезазначених документах,
відповідачем було складено акт від
28.05.2014 року №1102/26-59-22-04/33501398, яким
зафіксовані виявлені під час перевірки
порушення позивачем норм податкового
законодавства України, а саме: п.198.3,
п.198.6. ст.198, п.200.1 ст.200 Податкового
кодексу України, внаслідок чого
підлягає зменшенню залишок від'ємного
значення, який після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду (р.24 Декларації з
податку на додану вартість) за період
січень 2014 року на загальну суму 270745,00
Як вбачається зі змісту акту перевірки
від 28.05.2014 року №1102/26-59-22-04/33501398 та
заперечень на адміністративний позов,
вищезазначені порушення обґрунтовані
з боку відповідача наступним.
В ході перевірки позивача відповідачем
отримано акт ДПІ у Подільському районі
ГУ Міндоходів у м. Києві від 31.03.2014 року
№ 162/26-56-22-01.03/38091691 про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
підтвердження господарських відносин
із платниками податків за період з
01.01.2014 року по 28.02.2014 року, яким
зафіксовано, що зустрічну звірку ТОВ
«Торенія» неможливо провести у зв'язку
з відсутністю товариства та його
посадових осіб за податковою адресою;
стан платника податку - 9 - направлено
повідомлення про відсутність за
місцезнаходженням; товариством
вчинені правочини, які не спрямовані на
реальне настання насідків, що
обумовлені ними; у товариства відсутні
об'єкти оподаткування при придбанні та
продажу товарів (робіт, послуг) за
період 3 01.01.2014 року по 28.02.2014 року, які
підпадають під визначення ст.185, ст.198
Податкового кодексу України.
Надавши оцінку викладеному, відповідач
дійшов висновку про нереальність
проведення господарських операцій між
позивачем та ТОВ «Торенія» при
придбанні товарів з врахуванням
реального часу здійснення операцій,
відсутності управлінського або
технічного персоналу, оборотних
коштів, виробничих активів, складських
приміщень, транспортних засобів
місцезнаходження майна, наявності
трудових ресурсів та іншого майна, які
економічно необхідні для виконання
такого постачання або здійснення
діяльності, а, отже, за твердженнями
податкового органу, первині документи,
складені зазначеним контрагентом не
можуть бути прийняті до уваги як
первинні документи, які підтверджують
правомірність віднесення позивачем
сум ПДВ до податкового кредиту та,
відповідно, формування від'ємного
Не погоджуючись з такими висновками
акту перевірки, позивачем у порядку
п.86.7. ст.86 Податкового кодексу України
подавалися відповідачу заперечення до
акту перевірки, за результатом
розгляду яких висновки акту перевірки
від 28.05.2014 року №1102/26-59-22-04/33501398 були
залишені без змін, а заперечення
позивача - без задоволення.
У зв'язку з виявленими порушеннями та
на підставі акта перевірки позивача
від 28.05.2014 року №1102/26-59-22-04/33501398,
відповідачем прийняте оскаржуване
податкове повідомлення-рішення від
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість за
січень 2014 року в розмірі 270745,00 грн.
Відповідно до п.56.1. ст.56 Податкового
кодексу України, рішення, прийняті
контролюючим органом, можуть бути
оскаржені в адміністративному або
судовому порядку.
Вважаючи оскаржуване податкове
повідомлення-рішення від 18.06.2014 року №
що підлягає скасуванню, позивач
звернувся з позовом до суду.
Дослідивши та надавши оцінку наявним у
матеріалах справи письмовим доказам, а
також поясненням представників сторін,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на безпосередньому,
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
дійшов висновку про обґрунтованість
позовних вимог, виходячи з наступного.
Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів регулює
Податковий кодекс України (надалі -
Кодекс), який, зокрема, визначає
вичерпний перелік податків та зборів,
що справляються в Україні, та порядок
їх адміністрування, платників податків
та зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства.
Відповідно до пп.14.1.181. п.14.1.ст.14 Кодексу,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Згідно пп. «а» п.198.1, п.198.2., абз.1 п.198.3.
ст.198 Кодексу, право на віднесення сум
податку до податкового кредиту
виникає, зокрема, у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.
Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше:
дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.
Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з, крім
іншого, придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового
кредит виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.
Згідно п.198.6. ст.198 Кодексу, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
Відповідно до п.200.1., п.200.3., п.200.4. ст.200
Кодексу, сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до Державного
бюджету України або бюджетному
відшкодуванню, визначається як різниця
між сумою податкового зобов'язання
звітного (податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.
При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.
Якщо в наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з пунктом 200.1
цієї статті, має від'ємне значення, то:
а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.
Відповідно до п.201.1. ст.201 Кодексу,
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну,
складену за вибором покупця
(отримувача) в один з таких способів:
а) у паперовому вигляді;
б) в електронній формі з дотриманням
умови щодо реєстрації у порядку,
визначеному законодавством,
електронного підпису уповноваженої
платником особи та умови реєстрації
податкової накладної у Єдиному реєстрі
податкових накладних. У такому разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді не є обов'язковим.
У податковій накладній зазначаються в
окремих рядках такі обов'язкові
а) порядковий номер податкової
б) дата виписування податкової
в) повна або скорочена назва, зазначена
у статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг;
г) податковий номер платника податку
(продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
д) повна або скорочена назва, зазначена
у статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг;
е) опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг;
є) ціна постачання без урахування
ж) ставка податку та відповідна сума
податку в цифровому значенні;
з) загальна сума коштів, що підлягають
сплаті з урахуванням податку;
и) вид цивільно-правового договору;
і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України);
ї) номер та дата митної декларації, за
якою було здійснено митне оформлення
товару, ввезеного на митну територію
Приписами п.201.4 ст.201 Кодексу
передбачено, що податкова накладна
складається у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Один примірник видається
покупцю, а другий залишається у
продавця. У разі складання податкової
накладної у паперовому вигляді покупцю
видається оригінал, а копія
залишається у продавця.
Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Контролюючі органи
за даними реєстрів виданих та
отриманих податкових накладних,
наданих в електронному вигляді,
повідомляють платника податку про
наявність у такому реєстрі
розбіжностей з даними контрагентів.
При цьому платник податку протягом 10
днів після отримання такого
повідомлення має право уточнити
податкові зобов'язання без
застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу
(п. 201.6 ст. 201 Кодексу).
Податкова накладна складається на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс). У разі якщо
частка товарів/послуг, послуг не
містить відокремленої вартості,
перелік (номенклатура) частково
поставлених товарів/послуг
зазначається в додатку до податкової
накладної у порядку, встановленому
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику, та
враховується при визначенні загальних
податкових зобов'язань (п. 201.7 ст. 201
Відповідно до п.201.10. ст.201 Кодексу,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.
При цьому, форма та порядок заповнення
податкової накладної затверджуються
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику (п.
201.2 ст. 201 Кодексу).
Так, наказом Міністерства фінансів
України від 01.11.2011 року № 1379 на
виконання положень ст.201 Кодексу
затверджено Порядок заповнення
податкової накладної, який набрав
чинності 16.12.2011 року та втратив
чинність 01.03.2014 року (надалі - Порядок №
1379), тобто діяв на момент здійснення
позивачем спірних господарських
операцій з контрагентом.
Відповідно до п.5 Порядку №1379, сплачена
(нарахована) сума податку на додану
вартість у податковій накладній
повинна відповідати сумі
податкових зобов'язань з постачання
товарів/послуг продавця у реєстрі
виданих та отриманих податкових
Податкова накладна є підставою для
віднесення до податкового кредиту
витрат зі сплати податку на додану
вартість у покупця, зареєстрованого як
платник податку (п.6.2 Порядку №1379).
Не дає права покупцю на віднесення сум
податку на додану вартість до
податкового кредиту, зокрема:
відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних;
порушення порядку заповнення
податкової накладної; податкова
накладна виписана платником,
звільненим від сплати податку за
рішенням суду, після набрання чинності
таким рішенням суду (п.6.3 Порядку №1379).

Системний аналіз викладених
законодавчих норм свідчить про те, що
до складу податкового кредиту не
відносяться суми сплаченого податку на
додану вартість у складі ціни за
придбані товари (роботи, послуги), які
не підтверджені податковими
накладними, складеними у відповідності
до вимог чинного законодавства.
Відповідно, за рахунок таких сум ПДВ
неможливе формування від'ємного
значення ПДВ.

Як вбачається з матеріалів справи,
взаємовідносини позивача з
контрагентом - ТОВ «Торенія» -
ґрунтувалися на договорі поставки
товару від 03.09.2012 року № 30912, за умовами
якого, Фірма (ТОВ «Торенія») надає
Одержувачу (позивачу) товари народного
споживання згідно специфікації (копії
додаються від 01.01.2014 року, від 13.01.2014
року та від 23.01.2014 року). Розрахунок за
поставлений товар проводиться шляхом
безготівкового перерахунку на
розрахунковий рахунок Фірми.

На підтвердження реальності
зазначених господарських операцій,
виконання умов договору поставки
товару від 03.09.2012 року № 30912, а також
сплати податку на додану вартість у
складі ціни за придбані у контрагента
товари, по якому, зокрема, сформоване
спірне від'ємне значення, позивачем
надані суду копії наступних первинних
документів:

видаткові накладні від 01.01.2014 року № 60
на суму 766 599,81 грн. (у т.ч. ПДВ - 127 766,63
грн.), від 13.01.2014 року № 188 на суму 537 624,88
грн. (у т.ч. ПДВ - 89 604,15 грн.), від 23.01.2014
року № 448 на суму 320 243,82 грн. (у т.ч. ПДВ -
53 373,97 грн.);

податкових накладних, включених до
Єдиного реєстру податкових накладних
від 01.01.2014 року № 60 на суму 766 599,81 грн. (у
т.ч. ПДВ - 127 766,63 грн.), від 13.01.2014 року № 188
на суму 537 624,88 грн. (у т.ч. ПДВ - 89 604,15
грн.), від 23.01.2014 року № 448 на суму 320 243,82
грн. (у т.ч. ПДВ - 53 373,97 грн.);

платіжних доручень від 27.01.2014 року № 52
на суму 264000,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 44000,00 грн.),
від 13.01.2014 року № 24 на суму 2676000,00 грн. (у
т.ч. ПДВ - 446000,00 грн.) та виписки з
банківського рахунку позивача.

Крім зазначених вище первинних
документів по взаємовідносинам з даним
контрагентом, позивач надав суду копію
книги обліку довіреностей на отримання
придбаного товару.

Також, на підтвердження реальності
проведення зазначених господарських
операцій, позивачем надані суду докази
(первинні документи) реалізації
відповідних товарів у власній
господарській діяльності, а також
докази (штатний розпис, договір про
надання платних послуг по зберіганню
товарно-матеріальних цінностей)
наявності у нього можливостей для
здійснення відповідних господарських
операцій.

В ході розгляду даної справи, судом
також встановлено, що на момент
укладання вищезазначених договорів та
здійснення господарських операцій,
позивач та його контрагент були
належним чином зареєстровані як
юридичні особи та платники ПДВ,
установчі документи позивача або його
контрагента не визнані в судовому
порядку недійсними та відсутні вироки
судів щодо можливих зловживань з боку
їх посадових осіб, у тому числі, й
укладання нікчемних правочинів чи
здійснення нереальних господарських
операцій.

При цьому, контролюючим органом не
заперечується, що позивачем як
платником податків, у податковому та
бухгалтерському обліку відображені
операції по взаємовідносинам з ТОВ
«Торенія» на підставі первинних
документів, перелік яких наведено вище.

Крім того, під час огляду та
дослідження первинних документів,
поданих позивачем на підтвердження
його взаємовідносин з ТОВ «Торенія»
судом не встановлено їхньої
невідповідності вимогам чинного
законодавства, а, отже, такі первинні
документи можна вважати належними
доказами реальності здійснених
господарських операцій позивача.

Суд вважає необґрунтованими доводи
відповідача, сформовані на підставі
акту неможливість проведення
зустрічної звірки контрагента,
оскільки, інформація, викладена в
ньому, фактично переписана
відповідачем в акт перевірки позивача
без належного дослідження та надання
оцінки первинним документам, складеним
по взаємовідносинам позивача з
контрагентом, як того вимагають норми
діючого податкового законодавства
України.

Також, суд вважає за необхідне звернути
увагу на наступне.

Відповідно до п.73.5 ст.73 Кодексу, з метою
отримання податкової інформації
органи державної податкової служби
мають право проводити зустрічні звірки
даних суб'єктів господарювання щодо
платника податків. Зустрічною звіркою
вважається співставлення даних
первинних бухгалтерських та інших
документів суб'єкта господарювання, що
здійснюється органами державної
податкової служби з метою
документального підтвердження
господарських відносин з платником
податків та зборів, а також
підтвердження відносин, виду, обсягу і
якості операцій та розрахунків, що
здійснювалися між ними, для з'ясування
їх реальності та повноти відображення
в обліку платника податків. Зустрічні
звірки не є перевірками і проводяться в
порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України. За результатами
зустрічних звірок складається довідка,
яка надається суб'єкту господарювання
у десятиденний термін.

Як вбачається з матеріалів справи, в
порушення вимог Податкового кодексу
України, податковими органами
складений акт, а не довідка, як це
передбачено вимогами податкового
законодавства.

Зустрічна звірка є заходом
інформаційно-аналітичного
забезпечення діяльності органів
державної податкової служби, згідно
п.73.5 ст.73 Кодексу та, відповідно її
віднесенням законодавцем до глави 7
Податкового кодексу України
«Інформаційно-аналітичне забезпечення
діяльності органів державної
податкової служби».

Згідно п.4.4., п.5.1. Методичних
рекомендацій щодо організації та
проведення органами державної
податкової служби зустрічних звірок,
затверджених наказом ДПА України від
22.04.2011 р. № 236, у разі встановлення
фактів, що не дають змогу провести
зустрічну звірку суб'єкта
господарювання, зокрема у зв'язку із
зняттям з обліку, встановленням
відсутності суб'єкта господарювання
та/або його посадових осіб за
місцезнаходженням (податковою
адресою), відповідальний підрозділ не
пізніше двох робочих днів від дати
надходження запиту складає Акт про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання (далі -
Акт) (додаток 3), реєструє його у Журналі
реєстрації довідок про результати
проведення зустрічної звірки (актів
про неможливість проведення
зустрічної звірки суб'єкта
господарювання, неявки для підписання,
відмови від писання Довідки про
результати проведення зустрічної
звірки) (далі - Журнал реєстрації
довідок/актів) (додаток 4) та вживає
відповідних заходів, передбачених
актами ДПС України.

У разі неможливості проведення
зустрічної звірки суб'єкта
господарювання разом із Актом органу
ДПС - ініціатору надсилаються належним
чином засвідчені копії наявних
матеріалів, що підтверджують цей факт,
матеріалів щодо вжитих заходів з метою
проведення зустрічної звірки, а також
інших наявних в органі ДПС матеріалів,
що мають або можуть мати відношення до
питань запиту і не підтверджують дані
платника податків, наведені у такому
запиті.

Відповідачем не подані суду докази, які
б підтверджували неможливість
проведення зустрічної звірки
контрагента позивача, в той же час, в
акті про неможливість проведення
зустрічної звірки викладені висновки,
незважаючи на те, що фактично за даними
податкового органу зустрічна звірка не
відбулась.

Таким чином, висновки акту перевірки
позивача, сформовані, крім іншого, на
підставі акта про неможливість
проведення зустрічної звірки
контрагента позивача є безпідставними.

Враховуючи викладені законодавчі
норми та обставини даної справи, суд
дійшов висновку, що взаємовідносини
позивача з контрагентом оформлені
належним чином укладеним договором,
який не визнаний недійсним у судовому
порядку, а також підтверджені виданими
контрагентом відповідними та належним
чином оформленими первинними
документами. Також, зазначені
господарські операції належним чином
відображено у податковому та
бухгалтерському обліку позивача, що
цілком підтверджує реальність
здійснення господарських операцій між
позивачем та контрагентом ТОВ
«Торенія».

З огляду на викладене вище, операції
позивача з ТОВ «Торенія» здійснені в
межах його господарської діяльності, є
реальними, відповідають дійсному
економічному змісту та
підтверджуються необхідними
первинними документами, що є
свідченням добросовісності позивача
при здійсненні вказаних операцій.
Позивачем вчинено дії та досягнуто
конкретних результатів, які визначають
саме поняття господарської операції -
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань та фінансових
ресурсів.

Враховуючи зазначене, позивачем
виконані передбачені законодавством
вимоги для підтвердження права на
формування податкового кредиту та,
відповідно, від'ємного значення ПДВ по
взаємовідносинам з контрагентом з ТОВ
«Торенія», що стали об'єктом перевірки.

Відповідно до ст.70 Кодексу
адміністративного судочинства
України, належними є докази, які
містять інформацію щодо предмету
доказування. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмету
доказування. Сторони мають право
обґрунтовувати належність конкретного
доказу для підтвердження їхніх вимог
або заперечень. Докази, одержані з
порушенням закону, судом при вирішенні
справи не беруться до уваги. Обставини,
які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

При цьому, податковий орган не подав
жодних доказів, які б свідчили про
наявність обставин, що виключають
обґрунтованість заявленої позивачем
податкової вигоди - як-то безтоварний
характер здійснених операцій, а тому
позивачем були виконані передбачені
законодавством вимоги для
підтвердження права на формування
податкового кредиту та від'ємного
значення ПДВ по взаємовідносинам з
контрагентом з ТОВ «Торенія».

З урахуванням того, що по справі було
встановлено реальне здійснення
господарських операцій та їх зв'язок з
господарською діяльністю позивача,
наявність належним чином оформлених
первинних документів, виданих
зареєстрованими платниками податку на
додану вартість, суд дійшов висновку
про протиправність зменшення розміру
від'ємного значення суми податку на
додану вартість за січень 2014 року
оскаржуваним податковим
повідомленням-рішенням від 18.06.2014 року
№ .

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч.1 ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їх посадові і службові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

При цьому, суд, оцінюючи спірне рішення
відповідача, виходить з критеріїв
оцінки рішення суб'єкта владних
повноважень, встановлених ч.3 ст.2
Кодексу адміністративного судочинства
України, до яких, зокрема, відносяться
прийняття рішень на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення.

Згідно з ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В свою чергу, відповідачем, як суб'єктом
владних повноважень, не доведено
правомірності оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення від
18.06.2014 року № з урахуванням вимог,
встановлених ч.2 ст.19 Конституції
України та ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Беручи до уваги вищенаведене в
сукупності, за правилами,
встановленими ст.86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, проаналізувавши матеріали
справи та надані сторонами докази, суд
дійшов висновку, що заявлені позовні
вимоги є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню в повному
обсязі

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві від
18.06.2014 року № .

Постанова набирає законної сили в
строк і порядку, передбачені ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
Т.О. Скочок