Справа № 810/4630/14
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2014-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 серпня 2014 року 810/4630/14

Суддя Київського окружного
адміністративного суду Терлецька О.О.,

розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Поліс"

до Ірпінської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного
управління Міндоходів у
Київській області

про скасування
податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного
адміністративного суду звернулась
Приватне акціонерне товариство
"Меліоратор" (надалі - позивач) з
позовом до Ірпінської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області (надалі - відповідач),
скасування податкових
повідомлень-рішень.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 25.10.2011 року
було оскаржено позивачем апеляційному
та касаційному порядку.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
від 09.07.2014 постанову Київського
окружного адміністративного суду та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду скасовано, а
справу направлено на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Автоматизованою системою
документообігу суду, вказану
адміністративну справу передано на
розгляд судді Терлецькій О.О.

Ухвалами Київського окружного
адміністративного суду від 04.08.2014 було
відкрито прийнято справу до
провадження та призначено справу до
судового слухання.

15 серпня 2014 року від представника
позивача до суду надійшло клопотання
про відкладення розгляду, однак
мотивованих причин щодо відкладення
розгляду справи не надав.

Від представника позивача до суду
надійшло клопотання про розгляд справи
за його відсутності та у порядку
письмового провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Від представника позивача до суду не
надходило заперечень. Про причини
неявки в судове зсідання, належним
чином повідомленого про місце, дату та
час судового розгляду справи не надано
суду інформації.

Згідно з ч. 4 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

До суду надійшло клопотання
представника позивача про надання
додаткових пояснень від 15.08.2014 року, в
яких йдеться про необґрунтованість
висновків відповідача в Акті
перевірки № 2025/25/23-2/137229 від 01.11.2010 року
та прийнятими податковими-рішеннями як
такими, що суперечать законодавству. В
обґрунтування вищезазначеного,
позивач зазначив, що контролюючим
органом не було враховано деяких
фактів, у зв'язку з чим, позивачем не
погоджується із вказаними прийнятими
Ірпінською ОДПІ ГУ Міндоходів у
Київській області податковими
повідомленнями-рішеннями про
визначення податкових зобов'язань з
податку на прибуток підприємства в
розмірі 992 522,00 грн. та податку на додану
вартість в сумі 685 515,00 грн., вважає їх
протиправними та такими, що прийняті
всупереч вимог чинного законодавства
України.

Разом з цим, доказів, на підтвердження
того, що вказані
товариства-контрагенти позивача не
були платниками ПДВ і відповідно не
мали права виписувати податкові
накладні, Ірпінською ОДПІ ГУ
Міндоходів у Київській області не
надано, як і не доведено відсутності
факту придбання позивачем у них
товарів, робіт (послуг) на підставі
виданих податкових накладних.

Також, підставою для виключення зі
складу валових витрат стали пояснення
ОСОБА_1, який згідно з установчими
документами ТОВ "Компанія "Афіна" на
дату здійснення операції був
засновником та директором даного
товариства. Проте, вина посадових осіб
підприємств, з якими ПАТ "Меліоратор"
мало господарські зв'язки не доведена в
законному порядку, не встановлена
обвинувальним вироком суду (стаття 62
Конституції України), а відтак
пояснення даних осіб не можуть
вважатися належними доказами для
констатації фактів порушень позивачем
норм податкового законодавства і
прийняття відповідних рішень щодо
нарахування йому податкових
зобов'язань та застосування штрафних
санкцій.

Дослідивши обставини справи та наявні
у справі докази, суд встановив
наступне.

Закрите акціонерне товариство
"Меліоратор" () взяте на
податковий облік1 3.07.1993 ДПІ в м. Ірпені
за №171/7. Відповідно до свідоцтва про
державну реєстрацію юридичної особи
Серія А01 №224436, виданого виконавчим
комітетом Бучанської міської ради
Київської області 27.04.2011, ЗАТ
"Меліоратор" перейменовано на ПАТ
"Меліоратор".

На підставі направлень від 30.09.2010 №291,
від 14.10.2010 №304 згідно з пунктами 1, 2, 4
статті 11№ Закону України "Про державну
податкову службу в Україні" від 04.12.1990
№509-ХІІ Ірпінською ОДПІ проведено
планову виїзну перевірку ПАТ
„Меліоратор" з питань дотримання вимог
податкового законодавства, валютного
та іншого законодавства за період з
01.10.2008 по 30.06.2010.

За результатами перевірки складено акт
від 01.11.2010 №2025/23-2/01037229 (далі - Акт
перевірки). Згідно з Актом перевірки
податковий орган дійшов висновку, що в
порушення п. 1.32 ст. 1, п. 5.1, п.п. 5.2.1 п.5.2, пп.
5.3.9 п. 5.3 ст.5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
від 28 грудня 1994 року N 334/94-ВР (далі -
Закон N 334/94-ВР ) позивачем включено до
складу валових витрат витрати, по яким
не підтверджено зв'язок з веденням
господарської діяльності, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення та
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку на суму 1 985
043,07 грн. в т.ч. за 4 кв. 2008 року у сумі - 1 985
043,07 грн.

Досліджуючи правомірність
оскаржуваних податкових повідомлень -
рішень, суд надав оцінку документам,
які містяться в матеріалах
адміністративної справи.

Отже, на підставі Акту перевірки
податковим органом прийнято податкові
повідомлення-рішення від 15.11.2010 №
/0 та №/0.

Податковим повідомленням-рішенням від
15.11.2010 №/0 за порушення позивачем
п. 1.32 ст. 1, п. 5.1, пп. 5.2.1. п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3
ст. 5 Закону N 334/94-ВР визначено суму
податкового зобов'язання за платежем
"податок на прибуток підприємств" у
розмірі 992 522,00 грн., з яких 496 261,00 грн. -
основний платіж, штрафні (фінансові)
санкції - 496 261,00 грн. Сума основного
платежу становить 25% від 1 985 043,07 грн. -
донарахований податок на прибуток
підприємства (п. 10.1 ст. 10 Закону N 334/94-ВР).
Розмір штрафних санкцій відповідає
розміру 100 % донарахованого основного
платежу на підставі підпунктів 17.1.3 та
17.1.6 пункту 17.1 ст. 17 Закону України "Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами" від 21
грудня 2000 року N 2181-III (далі - Закон №2181).

Податковим повідомленням-рішенням від
15.11.2010 №/0 за порушення позивачем
пп. 7.2.1, пп. 7.2.4, 7.2.6 п. 7.2, 7.4.1 п. 7.4 ст. 7
Закону України "Про податок на додану
вартість" від 03.04.1997 №168/97-ВР (далі -
Закон №168/97-ВР) визначено суму
податкового зобов'язання за платежем
"податок на додану вартість" у розмірі
685 515,00 грн., з яких 457 010,00 грн. - основний
платіж, штрафні (фінансові) санкції - 228
505,00 грн. Сума основного платежу
складається з 20% від 1 985 043,07 грн. (п. 6.1
ст. 6 Закону №168/97-ВР), тобто 397 008,00 грн.,
та 60 002,00 грн. - сума ПДВ за податковою
накладною №235 від 30.12.2008. Розмір
штрафних санкцій відповідає розміру 50 %
донарахованого основного платежу на
підставі підпункту 17.1.3 пункту 17.1 ст. 17
Закону №2181.

Крім того, судом встановлено, що, не
погоджуючись з прийнятими податковими
повідомленнями-рішеннями, позивач
оскаржував їх в адміністративному
порядку.

Так, 25.11.2010 Товариством до Ірпінської
об'єднаної державної податкової
інспекції ГУ Міндоходів у Київській
області подано скаргу №256 на податкові
повідомлення-рішення від 15.11.2010 №
/0 та №/0. Рішенням про
результати розгляду скарги від 21.01.2011
№93/10/25-0 відповідач залишив скаргу без
задоволення, а оскаржувані рішення без
змін.

03.02.2011 позивачем подано скаргу №31 на
податкові повідомлення-рішення та
рішення за результатами розгляду
первинної скарги до Державної
податкової адміністрації в Київській
області. Рішенням від 30.03.2011
№735/10/25-017/39-365 ДПА в Київській області
залишила повторну скаргу без
задоволення, а оскаржувані рішення без
змін.

15.04.2011 позивачем подано скаргу №110 на
податкові повідомлення-рішення та
рішення за результатами розгляду
повторної скарги до Державної
податкової адміністрації України.
Рішенням від 20.06.2011 №11394/6/25-0115 ДПА
України залишила повторну скаргу без
задоволення, а оскаржувані рішення без
змін.

Не погоджуючись з результатами
оскарження податкових
повідомлень-рішень в
адміністративному порядку, позивач
звернувся до суду.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов
висновку, що предметом дослідження у
даній справі є правомірність включення
до валових витрат Товариства за 4
квартал 2008 року витрат у сумі 1 985 043,07
грн. по взаємовідносинах з ТОВ
"Континент-Торг ЛТД", ТОВ "Гефест-Буд" та
ТОВ "Компанія "Афіна", а також
формування податкового кредиту з ПДВ
на підставі податкової накладної №235
від 30.12.2008, виданої ТОВ „НВФ
„Союзбудмодуль".

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, що виникли між
сторонами, суд виходив з наступного.

На момент виникнення спірних
правовідносин порядок нарахування,
сплати та визначення штрафних
(фінансових) санкцій з податку на
прибуток підприємств та податку на
додану вартість було врегульовано
Законом № 334/94-ВР, Законом №168/97-ВР,
Законом №2181.

Так, відповідно до п. 1.32 ст. 1 Закону
№334/94-ВР господарська діяльність -
будь-яка діяльність особи, направлена
на отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, у разі коли безпосередня участь
такої особи в організації такої
діяльності є регулярною, постійною та
суттєвою. Під безпосередньою участю
слід розуміти зазначену діяльність
особи через свої постійні
представництва, філіали, відділення,
інші відокремлені підрозділи, а також
через довірену особу, агента або
будь-яку іншу особу, яка діє від імені
та на користь першої особи.

Відповідно до підпункту 2.1.1 п. 2.1 ст. 2
цього Закону платниками податку є з
числа резидентів - суб'єкти
господарської діяльності, бюджетні,
громадські та інші підприємства,
установи та організації, які
здійснюють діяльність, спрямовану на
отримання прибутку як на території
України, так і за її межами.

Пунктом 5.1 ст. 5 Закону №334/94
встановлено, що валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно з підпунктом 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону
№334/94 до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці.

Відповідно до підпункту 5.3.9 п. 5.3 ст.5
Закону №334/94 не підлягає включенню до
складу валових витрат витрати, по яким
не підтверджено зв'язок з веденням
господарської діяльності, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами обов'язковість ведення та
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Пункт 10.1 ст. 10 вказаного Закону
визначав, що прибуток платників
податку, включаючи підприємства,
засновані на власності окремої
фізичної особи, оподатковується за
ставкою 25 відсотків до об'єкта
оподаткування.

Відповідно до п. 4.1 ст. 4 4.1 Закону
№168/97-ВР база оподаткування операції з
поставки товарів (послуг) визначається
виходячи з їх договірної (контрактної)
вартості, визначеної за вільними
цінами, але не нижче за звичайні ціни.

Згідно з підпунктом 7.2.1 п 7.2 ст. 7 Закону
№168/97-ВР платник податку зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну, що
має містити зазначені окремими
рядками:

в) повну або скорочену назву,
зазначену у статутних документах
юридичної

особи або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник

податку на додану вартість;

г) податковий номер платника
податку (продавця та покупця);

д) місце розташування юридичної
особи або місце податкової адреси
фізичної

особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість.

Відповідно до підпункту 7.2.4 п. 7.2 ст. 7
Закону №168/97-ВР право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку у
порядку, передбаченому статтею 9 цього
Закону.

Підпунктом 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону №168/97-ВР
визначено, що податкова накладна
видається платником податку, який
поставляє товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Відповідно до підпункту 7.4.1 п. 7.4. ст. 7
Закону №168/97-ВР податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, та складається із
сум податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду, зокрема, у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Пункт 6.1 ст.6 даного Закону визначав, що
об'єкти оподаткування, визначені
статтею 3 цього Закону, за винятком
операцій, звільнених від
оподаткування, та операцій, до яких
застосовується нульова ставка згідно з
цим Законом, оподатковуються за
ставкою 20 відсотків.

Підпунктом 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 Закону №2181
визначалося, що контролюючий орган
зобов'язаний самостійно визначити суму
податкового зобов'язання платника
податків у разі якщо платник податків
не подає у встановлені строки
податкову декларацію; дані
документальних перевірок результатів
діяльності платника податків свідчать
про заниження або завищення суми його
податкових зобов'язань, заявлених у
податкових деклараціях;

Підпункти 17.1.3 та 17.1.6 п. 17.1 ст. 17 цього
Закону визначали, що у разі коли
контролюючий орган самостійно
донараховує суму податкового
зобов'язання платника податків за
підставами, викладеними у підпункті "б"
підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього
Закону, такий платник податків
зобов'язаний сплатити штраф у розмірі
десяти відсотків від суми недоплати
(заниження суми податкового
зобов'язання) за кожний з податкових
періодів, установлених для такого
податку, збору (обов'язкового платежу),
починаючи з податкового періоду, на
який припадає така недоплата, та
закінчуючи податковим періодом, на
який припадає отримання таким
платником податків податкового
повідомлення від контролюючого органу,
але не більше п'ятдесяти відсотків
такої суми; у разі, якщо платник
податків декларує переоцінені або
недооцінені об'єкти оподаткування, що
призводить до заниження податкового
зобов'язання у великих розмірах, такий
платник податків додатково до штрафів,
визначених цим пунктом, за наявності
підстав для їх накладення сплачує
штраф у розмірі п'ятдесяти відсотків
від суми недоплати.

Судом встановлено, що на підставі
договору ТОВ „Гефест-Буд" виписано:

- акт приймання виконаних підрядних
робіт б/н (за грудень 2008) на суму 350 980,80
грн. в т. ч. ПДВ - 58 496,80 грн.;

- видаткову накладну №30/12-10 від 30.12.2008 на
суму 144 672,00 грн. в т. ч. ПДВ-24 112,00 грн.;

- податкову накладну №186 від 30.12.2008 на
суму 350 980,80 грн. в т. ч. ПДВ -58 496,80 грн.;

- податкову накладну №187 від 30.12.2008 на
суму 144 672,00 грн. в т. ч. ПДВ -24 112,00 грн.

Таким чином, сума отриманих ПАТ
„Меліоратор" згідно з вказаними
документами товарів і робіт від
постачальника ТОВ "Гефест - Буд" у 4
кварталі 2008 року становить 485 123, 38 грн.,
де 82 608,80 грн. - сума сплаченого ПДВ,
оскільки на суму 10 529,42 грн. проведено
взаємозалік.

З огляду на наведене, суд зазначає, що
підставою для нарахування позивачу
податкових зобов'язань слугували
висновки перевіряючи про безпідставне
формування позивачем складу валових
витрат та податкового кредиту за
результатами господарських операцій з
його контрагентами, однак правочини
настання наслідків є нікчемними та
доводи фізичної особи, яка не брала
особисто участі у господарській
діяльності, а лише підписувала
документи, підтверджує, податкові
зобов'язання щодо позивача є
протиправними.

Разом з цим, податковим органом не було
враховане добросовісність позивача, як
платника податків, яка заключається у
відповідності щодо здійснення
господарської діяльності, а також не
було досліджено обставин виконання
господарських операцій та не було
доведено участі контрагентів відносно
незаконних операцій, які вони
здійснювали.

Існує судова практика, а саме, рішення
Європейського суду, в якому
зазначається, що добросовісний платник
податків не має зазнавати негативних
наслідків через порушення з боку його
контрагентів.

Також, суд звертає увагу, що
відповідач, суб'єкт владних
повноважень, при новому розгляді
справи ніяких заперечень на позов не
подав, а в судове засідання - не з'явився
Відтак, суд застосовуючи ст. 71 та 11 КАС
України, позбавлений можливості
спростувати доводи позивача в даній
справі.

Враховуючи викладене, податкові
повідомлення-рішення від 15.11.2010
№ /0, № /0 - є
протиправними і підлягають скасуванню.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 128, 158-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення,
прийняті Ірпінською Ірпінської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області від
15.11.2010 № /0, № /0

Копію постанови направити сторонам.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Терлецька О.О.