Справа № 803/888/14
Суддя: Хобор Р.Б.
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2014 р.
Справа № 6268/14/876

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

Головуючої судді
Хобор Р.Б.,

суддів:
Попка Я.С., Сеника Р.П.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Волинського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на постанову Волинського
окружного адміністративного суду від
27.05.2014р. по справі №803/888/14 за позовом
Волинського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
колективного підприємства «Ковельбуд»
про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені,-

В С Т А Н О
В И В:

Волинське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
звернулося з адміністративним позовом
до колективного підприємства
"Ковельбуд" (далі - КП "Ковельбуд") про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені в розмірі 18730,96 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідачем у 2013 році не виконано
нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів у
кількості одного робочого місця. У
звіті про зайнятість і
працевлаштування інвалідів за 2013 рік
відповідачем зазначено, що
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу
становить 44 особи, тому норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у 2013 році для відповідача
повинен становити 2 особи. Проте, такий
норматив не був виконаний у кількості 1
особи, що є згідно із статтею 20 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
підставою для сплати відповідачем
адміністративно-господарських санкцій
в розмірі 18575,00 грн. Оскільки відповідач
не сплатив зазначену суму
адміністративно-господарських
санкцій, тому вона підлягає до
стягнення в судовому порядку. Крім
того, відповідач порушив строки сплати
суми адміністративно-господарських
санкцій, що є підставою для нарахування
та стягнення з відповідача пені,
виходячи із розміру 120 відсотків річної
облікової ставки Національного банку
України, в сумі 155,96 грн.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 27.05.2014р. в
задоволенні адміністративного позову
відмовлено.

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що відповідач фактично
створив окреме робоче місце для
працевлаштування інвалідів у 2013 році
(бетоняр), систематично (щомісяця)
інформував Ковельський міськрайонний
центр зайнятості про наявність вільних
робочих місць (вакантних посад) для
працевлаштування інвалідів, проте
інваліди для працевлаштування на КП
"Ковельбуд" не направлялися.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, її в апеляційному порядку
оскаржив позивач - Волинське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів, яке покликаючись на неповне
з»ясування судом обставин, що мають
значення для справи, порушення судом
норм матеріального і процесуального
права, що призвело до безпідставної
відмови у задоволенні позовних вимог,
просить оскаржувану постанову суду
скасувати та прийняти нову постанову,
якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційних вимог
покликається на те, що роботодавець
повинен вжити всіх необхідних заходів
по працевлаштуванню інвалідів, проте,
здійснення цих заходів не може стати
обставиною, яка б звільняла
підприємство від відповідальності.

Заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши матеріали справи та
апеляційну скаргу в межах наведених у
ній доводів, колегія суддів дійшла до
висновку про те, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено те,
що КП "Ковельбуд" у встановленому
законом порядку зареєстроване у
Волинському обласному відділенні
Фонду соціального захисту інвалідів як
роботодавець - юридична особа, що
використовує найману працю, в якій за
основним місцем роботи працює вісім і
більше осіб.

17.02.2014 року за вхідним № 1476 відповідач
подав до Волинського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звіт про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2013 рік, у
якому відображено, що середньооблікова
кількість штатних працівників
облікового складу у 2013 році становила 44
особи, з них середньооблікова
кількість штатних працівників, яким
відповідно до чинного законодавства
встановлена інвалідність, становила 1
особу (ОСОБА_1, інвалід 3 групи). При
цьому, кількість інвалідів - штатних
працівників, які повинні працювати на
робочих місцях, створених відповідно
до вимог статті 19 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні", повинна складати 2
особи.

Судом також встановлено те, що КП
"Ковельбуд" протягом 2013 року щомісячно
подавало до Ковельського
міськрайонного центру зайнятості
звіти про наявність вакансій станом на
03.01.2013 року, 30.01.2013 року, 01.02.2013 року,
01.03.2013 року, 30.04.2013 року, 27.05.2013 року,
25.06.2013 року, 30.07.2013 року та звітність про
попит на робочу силу (вакансії) від
30.08.2013 року, від 30.09.2013 року, від 31.10.2013
року, від 28.11.2013 року, від 30.12.2013 року у
яких повідомлялося про наявність
вакансії (бетоняр) для
працевлаштування інвалідів 3 групи
(а.с.18-34).

Згідно з листом Ковельського
міськрайонного центру зайнятості від
20.05.2014 року № 1107/01-23, протягом 2013 року
спеціалістами центру зайнятості не
направлялися на КП "Ковельбуд" особи з
інвалідністю для працевлаштування за
професією бетоняр (а.с.16).

Відповідно до п. 1 ст. 19 Закону України
№ 875-ХІІ від 21.03.1991 року «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного (1) робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.

Статтею 18 Закону встановлено, що
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Згідно з статтею 20 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.

Адміністративно-господарські санкції
розраховуються та сплачуються
підприємствами, установами,
організаціями, у тому числі
підприємствами, організаціями
громадських організацій інвалідів,
фізичними особами, зазначеними в
частині першій цієї статті, самостійно
в строк до 15 квітня року, наступного за
роком, в якому відбулося порушення
нормативу, встановленого частиною
першою статті 19 цього Закону. При цьому
до правовідносин із стягнення
адміністративно-господарських
санкцій, передбачених цим Законом, не
застосовуються строки, визначені
статтею 250 Господарського кодексу
України.

Таким чином, оскільки середньооблікова
кількість штатних працівників
облікового складу відповідача у 2013
році становила 44 особи (згідно із
звітом про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2013 рік),
то згідно з частиною першою статті 19
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
відповідач у 2013 році повинен був
виконати норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів у
кількості 2 робочих місця. Проте,
протягом 2013 року цей норматив був
виконаний частково у кількості 1 особи.

З аналізу положень Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» витікає, що
підприємства самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів в порядку
ст.18 Закону, при цьому ст.18 Закону
встановлено, що підприємства повинні
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів.

Наказом Державного комітету
статистики №420 від 19.12.2005 року
затверджена форма статистичної
звітності №3-ПН «Звіт про наявність
вакансій», яка подається
підприємствами, установами,
організаціями щомісячно на адресу
державної служби зайнятості.

Підтвердженням створення відповідачем
одного місця для інваліда є копії
щомісячних «Звітів про наявність
вакансій» (форма 3-ПН) за 2013 рік, у яких
відповідачем вказано про потребу у
працівникові-інваліду (бетоняр). У
поданих відповідачем за січень-грудень
2013 року звітах за формою № 3-ПН
відповідач вказував про потребу у
працівнику з обмеженими фізичними
можливостями (інваліда - 1 особа).

Отже, викладене свідчить про те, що
підприємством приймались заходи щодо
працевлаштування інваліда. Інформації
про те, що центром зайнятості протягом
2013 року до КП "Ковельбуд" направлялись
інваліди для працевлаштування немає.

Абзацом 4 пункту 2 статті 19 Закону
України «Про зайнятість населення»
визначено право державної служби
зайнятості направляти для
працевлаштування на підприємства, в
установи, організації всіх форм
власності при наявності там вільних
робочих місць (вакантних посад)
інвалідів, які звертаються до служби
зайнятості, відповідно до рівня їх
освіти і професійної підготовки та
рекомендацій МСЕК, наявних у них
кваліфікацій та знань та з урахуванням
їх побажань.

З врахуванням наведеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що обов»язок по
працевлаштуванню інвалідів,
відповідно до встановленого Законом
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
нормативом, покладається як на
роботодавців так і на Державну службу
зайнятості.

Статтею 218 Господарського кодексу
України встановлено, що підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Статтею 218 Господарського кодексу
України передбачено, що за порушення
встановлених законодавчими актами
правил здійснення господарської
діяльності до суб'єктів господарювання
можуть бути застосовані
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків.

Таким чином,
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані за порушення
правил, встановлених законодавчими
актами, а також, якщо не приймались
заходи, спрямовані на недопущення
порушення.

Однак, на переконання колегії суддів,
відповідачем були виконані вимоги
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" щодо
прийняття заходів для
працевлаштування інвалідів.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що немає підстав для стягнення
з відповідача штрафних санкцій за
непрацевлаштування інвалідів та пені у
розмірі 18730,96 грн.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно і в повному обсязі
встановив обставини справи, прийняв
обґрунтоване рішення з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права.

Таким чином, апеляційний суд вважає
доводи апеляційної скарги
безпідставними, та такими, що не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а тому апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову суду без змін.

Керуючись ст. 160, ст.ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст.
198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

У Х В А
Л И В:

Апеляційну скаргу Волинського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення, а постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 27.05.2014р. у
справі № 803/888/14 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п»ять днів, після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі, та може бути оскаржена
у касаційному порядку шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуюча суддя:
Р.Б. Хобор

Судді:
Я.С. Попко

Р.П. Сеник