Справа № 2а-712/641/12, 712/8198/12
Суддя: Рибачук А.І.
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2014 року м.
Львів
Справа № 9104/127423/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді - Рибачука А.І.,

суддів - Багрія В.М., Старунського Д.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Закарпатській області на постанову
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 15 червня 2012
року по справі № 712/8198/12 за позовом
ОСОБА_1 до відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Закарпатській
області про визнання неправомірними
дій, скасування постанови про
закінчення виконавчого провадження та
зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
адміністративним позовом до відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Закарпатській області (далі - ВПВР УДВС
ГУЮ у Закарпатській області), в якому
просив визнати неправомірними дії
головного державного виконавця ВПВР
УДВС ГУЮ у Закарпатській області
Вудмаски М.Ф. по винесенню постанови
про закінчення виконавчого
провадження від 01 березня 2012 року ВП №
29725787, скасувати вказану постанову,
зобов'язати відповідача відновити
провадження виконавчих дій по даному
виконавчому провадженню та
відшкодувати завдані йому
неправомірними діями головного
державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у
Закарпатській області Вудмаски М.Ф.
моральні збитки в розмірі 1000.00 грн.

Постановою Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 15 червня 2012 року вказаний
позов задоволено частково, визнано
неправомірними дії головного
державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у
Закарпатській області Вудмаски М.Ф. при
винесенні постанови про закінчення
виконавчого провадження від 01 березня
2012 року ВП № 29725787, скасовано
постанову головного державного
виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у
Закарпатській області Вудмаски М.Ф. про
закінчення виконавчого провадження з
примусового виконання виконавчого
листа № 2а-1184/09, виданого 22 квітня 2011
року Ужгородським міськрайонним судом
Закарпатської області, зобов'язано
відповідача відновити провадження
виконавчих дій з примусового виконання
вказаного виконавчого листа. В решті
позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною
постановою суду, ВПВР УДВС ГУЮ у
Закарпатській області подав
апеляційну скаргу, у якій, з посиланням
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просить її скасувати та прийняти
нову постанову про відмову в
задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує
посиланням на те, що виконавче
провадження за виконавчим листом №
2а-1184/09, виданим 22 квітня 2011 року
Ужгородським міськрайонним судом
Закарпатської області, закінчено
правомірно на підставі пункту 11
частини 1 статті 49 Закону України «Про
виконавче провадження» без накладення
на боржника штрафу у зв'язку з тим, що
виплата вказаної у виконавчому листі
суми коштів є неможлива з огляду на
відсутність коштів у бюджеті, що вказує
на поважність причин невиконання
рішення суду, а тому висновок суду
першої інстанції про наявність підстав
для скасування постанови про
закінчення виконавчого провадження є
помилковим.

Особи, які беруть участь в справі, в
судове засідання не з'явилися, хоча
були належним чином повідомлені про
дату, час і місце судового засідання,
тому на підставі пункту 2 частини 1
статті 197 Кодексу адміністративного
судочинства України суд розглядає
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Згідно з вимогами частини 1 статті 195
Кодексу адміністративного судочинства
України суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
09 листопада 2011 року старшим
державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ у
Закарпатській області Вудмаскою М.Ф.
відкрито виконавче провадження ВП №
29725787 з примусового виконання
виконавчого листа № 2а-1184/09, виданого 22
квітня 2011 року Ужгородським
міськрайонним судом Закарпатської
області, про зобов'язання управління
праці та соціального захисту населення
Ужгородської міської ради виплатити
ОСОБА_1 матеріальну допомогу в розмірі
середньомісячної заробітної плати за
останнім місцем роботи до призову на
строкову військову службу - 1376.90 грн. та
судові витрати в розмірі 17.17 грн.

Боржнику (управлінню праці та
соціального захисту населення
Ужгородської міської ради) було надано
строк до 16 листопада 2011 року для
добровільного її виконання.

Як видно з листа управління праці та
соціального захисту населення
Ужгородської міської ради від 27 лютого
2012 року № 374 вказана вище постанова не
виконана у зв'язку з відсутністю коштів
державного бюджету, необхідних для
виконання судових рішень.

01 березня 2012 року головним державним
виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ у
Закарпатській області Вудмаскою М.Ф.
винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження ВП № 29725787 на
підставі пункту 11 частини 1 статті 49
Закону України «Про виконавче
провадження».

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), які
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначені Законом України
«Про виконавче провадження».

Статтею 2 Закону України «Про виконавче
провадження» передбачено, що примусове
виконання рішень в Україні
покладається на Державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України і згідно
з частиною 2 цієї статті здійснюється
державними виконавцями.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону
України «Про виконавче провадження»
вимоги державного виконавця щодо
виконання рішень обов'язкові для всіх
органів, організацій, посадових осіб,
фізичних і юридичних осіб на території
України.

Згідно з статтею 11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема,
державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Статтею 32 Закону України «Про
виконавче провадження» визначені
заходи примусового виконання рішень, а
саме: звернення стягнення на кошти та
інше майно (майнові права) боржника, у
тому числі якщо вони перебувають в
інших осіб або належать боржникові від
інших осіб; звернення стягнення на
заробітну плату (заробіток), доходи,
пенсію, стипендію боржника; вилучення в
боржника і передача стягувачу певних
предметів, зазначених у рішенні; інші
заходи, передбачені рішенням.

Пунктом 11 частини 1 статті 49 цього ж
Закону передбачено, що виконавче
провадження підлягає закінченню у разі
повернення виконавчого документа до
суду чи іншого органу (посадової особи),
який його видав, у випадку,
передбаченому частиною третьою статті
75 цього Закону.

Відповідно до частини 3 статті 75 Закону
України «Про виконавче провадження» у
разі якщо виконати рішення без участі
боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього закону та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Приймаючи рішення про закінчення
виконавчого провадження, головний
державний виконавець ВПВР УДВС ГУЮ у
Закарпатській області Вудмаска М.Ф.
керувався інформацією управління
праці та соціального захисту населення
Ужгородської міської ради про те, що
позивачу неможливо виплатити
матеріальну допомогу в розмірі
середньомісячної заробітної плати за
останнім місцем роботи до призову на
строкову військову службу в зв'язку з
відсутністю коштів державного бюджету.

Виходячи з того, що вказана допомога
позивачу виплачена не була, а державним
виконавцем не вживалось заходів щодо
накладення на боржника штрафу та
внесення подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення його до відповідальності
згідно із законом, судом першої
інстанції було зроблено вірний
висновок про відсутність у державного
виконавця підстав для закінчення
виконавчого провадження за пунктом 11
частини 1 статті 49 Закону України «Про
виконавче провадження».

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції погоджується з висновком
суду першої інстанції, що дії
відповідача не відповідають чинному
законодавству України, а відтак,
оскаржувана постанова про закінчення
виконавчого провадження підлягає
скасуванню.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне зазначити, що ВПВР
УДВС ГУЮ у Закарпатській області є
неналежним відповідачем у даній
справі.

Відповідно до вимог статті 181 Кодексу
адміністративного судочинства України
відповідачем у справах з приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності органів державної
виконавчої служби чи іншої посадової
особи державної виконавчої служби є
відповідний орган державної
виконавчої служби.

Такими органами державної виконавчої
служби є: Державна виконавча служба
України, до складу якої входить відділ
примусового виконання рішень;
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, головних
управлінь юстиції в областях, містах
Києві та Севастополі, до складу яких
входять відділи примусового виконання
рішень; районні, районні в містах,
міські (міст обласного значення),
міськрайонні, міжрайонні відділи
державної виконавчої служби
відповідних управлінь юстиції.

Отже, в цій категорії справ
відповідачами можуть бути лише
перераховані органи державної
виконавчої служби у зв'язку з тим, що
структурні підрозділи органів
державної виконавчої служби: відділ
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України,
відділи примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, головних
управлінь юстиції в областях, містах
Києві та Севастополі - не визначені
Законом України «Про державну
виконавчу службу» як самостійні органи
державної виконавчої служби, що
виключає можливість їхньої участі як
відповідачів у таких справах.

Суд першої інстанції не залучив до
участі в справи належного відповідача
УДВС ГУЮ у Закарпатській області, чим
порушив норми процесуального права,
однак, таке порушення не призвело до
неправильного вирішення справи, а
відповідно не є підставою для
скасування оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, суд апеляційної
інстанції вважає, що доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують і не
дають підстав для висновку про
порушення судом першої інстанції норм
матеріального або процесуального
права, що відповідно до частини 1 статті
200 Кодексу адміністративного
судочинства України є підставою для
залишення апеляційної скарги без
задоволення, а постанови суду - без
змін.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Закарпатській
області залишити без задоволення, а
постанову Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 15 червня 2012 року по
справі № 712/8198/12 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
А.І. Рибачук

Судді
В.М. Багрій

Д.М. Старунський