Справа № 823/2681/14
Суддя: В.А. Гайдаш
Дата ухвалення: 2014-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2014 року
справа № 823/2681/14

10 год. 00 хв.
м.
Черкаси

Черкаський окружний адміністративний
суд в складі:

головуючого судді - Гайдаш В.А.,

при секретарі - Журавель Т.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю
«Уманьпромжитлобуд-2» до Уманського
міського відділу державної виконавчої
служби Уманського міськрайонного
управління юстиції про визнання дій
протиправними та скасування постанови
про відкриття виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю
«Уманьпромжитлобуд-2» звернулось до
суду з адміністративним позовом до
Уманського міського відділу державної
виконавчої служби Уманського
міськрайонного управління юстиції, в
якому просить суд визнати
протиправними дії старшого державного
виконавця Уманського міського відділу
державної виконавчої служби
Уманського міськрайонного управління
юстиції Кравченко М.В.; скасувати
постанову про відкриття виконавчого
провадження № 44471062 від 21.08.2014 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
зазначає, що 21.08.2014 року старшим
державним виконавцем Уманського
міського відділу державної виконавчої
служби Уманського міськрайонного
управління юстиції Кравченко М.В. за
заявою Черкаської обласної дирекції АТ
«Райффайзен Банк Аваль» про примусове
виконання рішення суду, а саме -
судового наказу № 08/5026/1128/2011 від 02.08.2011
року, винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження № 44471062.
Позивач вважає, що дана постанова є
протиправною та підлягає скасування з
тих підстав, що судовий наказ №
08/5026/1128/2011 від 02.08.2011 року безпідставно
прийнятий державним виконавцем до
виконання, так як строк його
пред'явлення до виконання закінчився
02.08.2012 року.

Позивач просив суд здійснювати розгляд
справи за відсутності представника
позивача.

На адресу суду від Уманського міського
відділу державної виконавчої служби
Уманського міськрайонного управління
юстиції також надійшло клопотання про
розгляд справи за їх відсутності. Крім
того, відповідач надіслав до суду
заперечення проти адміністративного
позову, в якому вказав, що постанова про
відкриття виконавчого провадження від
21.08.2014 року № 44471062 винесена державним
виконавцем правомірно та в межах
наданих йому законом повноважень.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАСУ особа,
яка бере участь у справі, має право
заявити клопотання про розгляд справи
за її відсутності. Якщо таке клопотання
заявили всі особи, які беруть участь у
справі, судовий розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Розглянувши подані документи і
матеріали, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, суд дійшов наступного.

19.08.2014 року згідно заяви ЧОД ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» до Уманського
міського відділу державної виконавчої
служби Уманського міськрайонного
управління юстиції пред'явлено до
примусового виконання судовий наказ №
08/5026/1128/2011, виданий 02.08.2011 року
Господарським судом Черкаської
області про стягнення заборгованості з
ТОВ «Уманьпромжитлобуд-2», що
знаходиться за адресою: Черкаська
область, м. Умань, вул. Енергетична, 1, на
користь ЧОД ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» у розмірі 482 813 грн. 23 коп.

Згідно останньої відмітки на
виконавчому документі, як зазначає
відповідач у своєму запереченні, 11.07.2014
року виконавчий документ було
повернуто стягувачу на підставі п. 4 ч. 1
ст. 47 Закону України «Про виконавче
провадження», а саме - стягувач
перешкоджає провадженню виконавчих
дій або не здійснив авансування витрат
на організацію та проведення
виконавчих дій, авансування яких
передбачено цим Законом, незважаючи на
попередження державного виконавця про
повернення йому виконавчого документа.

21.08.2014 року старшим державним
виконавцем Уманського міського
відділу державної виконавчої служби
Уманського міськрайонного управління
юстиції винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження №
44471062.

Вирішуючи даний спір, з огляду на
аргументацію позивача, суд враховує, що
спеціальним законом, який визначає
умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, є Закон України «Про виконавче
провадження» № 606-XIV від 21.04.1999р. (далі -
по тексту Закон № 606-XIV).

Відповідно до статті 1 Закону № 606-XIV
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень в Україні
покладається на Державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.
Відповідно до статті 3 Закону України
«Про державну виконавчу службу» №
202/98-ВР від 24.03.1998р. органами державної
виконавчої служби є: Департамент
державної виконавчої служби
Міністерства юстиції України, до
складу якого входить відділ
примусового виконання рішень;
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, головних
управлінь юстиції в областях, містах
Києві та Севастополі, до складу яких
входять відділи примусового виконання
рішень; районні, районні у містах,
міські (міст обласного значення),
міськрайонні відділи державної
виконавчої служби відповідних
управлінь юстиції. При цьому примусове
виконання судових рішень,
постановлених іменем України, та
рішень інших органів (посадових осіб),
виконання яких покладено на державну
виконавчу службу, у порядку,
передбаченому законом, здійснюється
державним виконавцем.

З метою забезпечення гарантій прав
громадян і юридичних осіб у
виконавчому провадженні статтею 6
Закону № 606-XIV зобов'язано державного
виконавця використовувати надані йому
права у точній відповідності із
законом і не допускати у своїй
діяльності порушення прав та законних
інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до ст. 22 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавчі
документи можуть бути пред'явлені до
виконання в такі строки:

1) посвідчення комісій по трудових
спорах, постанови судів у справах про
адміністративні правопорушення та
постанови органів (посадових осіб),
уповноважених розглядати справи про
адміністративні правопорушення, -
протягом трьох місяців;

2) інші виконавчі документи - протягом
року, якщо інше не передбачено законом.

Строки, зазначені у частині першій цієї
статті, встановлюються для:

1) виконання судових рішень - з
наступного дня після набрання рішенням
законної сили чи закінчення строку,
встановленого у разі відстрочки чи
розстрочки виконання рішення, а в разі
якщо судове рішення підлягає негайному
виконанню, - з наступного дня після його
постановлення;

2) виконання рішень комісій по трудових
спорах - з дня видачі посвідчення на
примусове виконання рішення;

3) інших виконавчих документів з
наступного дня після набрання ними
юридичної сили, якщо інше не
передбачено законом.

Згідно ч. 5 ст. 47 Закону України «Про
виконавче провадження» повернення
виконавчого документа стягувачу з
підстав, передбачених цією статтею, не
позбавляє його права повторно
пред'явити виконавчий документ до
виконання протягом строків,
встановлених статтею 22 цього Закону.

З наявних в матеріалах справи
доказів вбачається, що повернення
виконавчого документу було здійснено
на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України
«Про виконавче провадження».

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано, обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо,
неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку про відмову в
задоволенні адміністративного позову.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд зазначає, що оскільки сторони в
судове засідання не з'явились, не
надали суду пояснень та додаткових
доказів по справі, судове рішення
прийнято на підставі наявних в
матеріалах справи доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст.ст. 17, 86, 94, 159, 162, 163, 254
КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, яка може бути
подана до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Черкаський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
проголошення постанови, а в разі
проголошення судом вступної та
резолютивної частини постанови
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Суддя
В.А. Гайдаш