Справа № 826/4723/14
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2014-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 серпня 2014 року № 826/4723/14

Окружний адміністративний
суд міста Києва у складі колегії
суддів: головуючого судді Гарника К.Ю.,
судів: Катющенка В.П., Маруліної Л.О.,
розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу

за позовом Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі м.
Києва Головного управління
Міністерства доходів і зборів до
третя особа Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України Головне управління
Державної казначейської служби
України у місті Києві про стягнення
заборгованості в розмірі 6 265 067,88 грн.

В С Т А Н О В И В:

Державна податкова інспекція у
Шевченківському районі ГУ Міндоходів у
місті Києва (далі по тексту - позивач)
звернулось до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово - комунального
господарства України (далі по тексту -
відповідач), за участю третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, Головного управління
Державної казначейської служби
України у місті Києві (далі по тексту -
третя особа), в якому просить суд
стягнути прострочений борг з
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово - комунального
господарства України шляхом стягнення
коштів з розрахункових рахунків у
банках згідно договору № 09-505/29 від 08
квітня 1994 року, № 36-09-505/30 від 14 квітня 1994
року на суму 6265067,88 грн.

Позивач зазначає, що Міністерство
регіонального розвитку, будівництва та
житлово - комунального господарства
України має податковий борг у розмірі 6
265 067,88 грн., проте вжиті ДПІ заходи з
погашення податкового боргу не
призвели до погашення податкового
боргу.

Відповідач проти позову заперечує та
зазначає, що в межах компетенції
Міністерством вживаються всі можливі
заходи з погашення податкового боргу.
При цьому, Міністерство зазначає, що
ДПІ не вжито всіх заходів із стягнення
податкового боргу, які є передумовою
стягнення суми боргу з Міністерства.

Представник третьої особи у
судове засідання не з'явився,
заперечень проти позову не подав, хоча
про дату, час та місце судового
засідання був повідомлений належним
чином.

Керуючись приписами частини 4 статті 122
та частини 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, надавши можливість присутнім
учасникам судового розгляду у повній
мірі реалізувати свої процесуальні
права, та враховуючи відсутність
потреби заслухати свідка чи експерта,
суд завершив розгляд справи в порядку
письмового провадження.

Після розгляду адміністративного
позову та доданих до нього матеріалів,
всебічного і повного встановлення всіх
фактичних обставин, на яких
ґрунтується позов, об'єктивної оцінки
доказів, що мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, колегія суддів зазначає
наступне.

Матеріали справи свідчать, що на
підставі Договорів від 08 квітня 1994 року
№ 09-505/29 та від14 квітня 1994 року та №
36-09-505/30 Міністерством фінансів України
надано Міністерству України у справах
будівництва і архітектури фінансову
допомогу на зворотній основі у розмірі
6265067,88 грн.

Позивач зазначає, що у зв'язку з
несплатою податкового боргу, на
виконання статті 59, п. 89.3 ст. 89
Податкового кодексу України,
Державною податковою інспекцією у
Шевченківському районі ГУ Міндоходів у
місті Києва направлено на податкову
адресу Відповідача податкову вимогу №
4385 від 14 серпня 2012 року та рішення про
опис майна у податкову заставу № 4385/19-128
від 14 серпня 2012 року.

Відповідно до пункті 59.1. статі 59
Податкового кодексу України у разі
коли платник податків не сплачує
узгодженої суми грошового зобов'язання
в установлені законодавством строки,
контролюючий орган надсилає (вручає)
йому податкову вимогу в порядку,
визначеному для надсилання (вручення)
податкового повідомлення-рішення.

Пунктами 95.1-95.3. статті 95
Податкового кодексу України
контролюючий орган здійснює за
платника податків і на користь держави
заходи щодо погашення податкового
боргу такого платника податків шляхом
стягнення коштів, які перебувають у
його власності, а в разі їх
недостатності - шляхом продажу майна
такого платника податків, яке
перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна
платника податків провадяться не
раніше ніж через 60 календарних днів з
дня надіслання (вручення) такому
платнику податкової вимоги.

Стягнення коштів з рахунків платника
податків у банках, обслуговуючих
такого платника податків, здійснюється
за рішенням суду, яке направляється до
виконання контролюючим органам, у
розмірі суми податкового боргу або
його частини.

Контролюючий орган звертається до суду
щодо надання дозволу на погашення
усієї суми податкового боргу за
рахунок майна платника податків, що
перебуває у податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного
дозволу є підставою для прийняття
контролюючим органом рішення про
погашення усієї суми податкового
боргу. Рішення контролюючого органу
підписується його керівником та
скріплюється гербовою печаткою
контролюючого органу. Перелік
відомостей, які зазначаються у такому
рішенні, встановлюється центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику.

З наведеного вбачається, що
контролюючий орган звертається до суду
із позовом про стягнення узгодженої
суми заборгованості, після направлення
вимоги та спливу 60 календарних днів з
дня надіслання (вручення) такому
платнику податкової вимоги, в разі не
сплати платником податків узгодженої
суми грошового зобов'язання.

Таким чином, вирішуючи по суті спірні
правовідносини, суду слід встановити
статус відповідача - Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово - комунального господарства
України, чи є останній платником
податкові в розумінні Податкового
кодексу України.

Відповідно до пункту 15.1. статті 15
Податкового кодексу України
платниками податків визнаються
фізичні особи (резиденти і нерезиденти
України), юридичні особи (резиденти і
нерезиденти України) та їх
відокремлені підрозділи, які мають,
одержують (передають) об'єкти
оподаткування або провадять
діяльність (операції), що є об'єктом
оподаткування згідно з цим Кодексом
або податковими законами, і на яких
покладено обов'язок із сплати податків
та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до статті 16
Податкового кодексу України платник
податків зобов'язаний: стати на облік у
контролюючих органах в порядку,
встановленому законодавством України;
вести в установленому порядку облік
доходів і витрат, складати звітність,
що стосується обчислення і сплати
податків та зборів; подавати до
контролюючих органів у порядку,
встановленому податковим та митним
законодавством, декларації, звітність
та інші документи, пов'язані з
обчисленням і сплатою податків та
зборів; сплачувати податки та збори в
строки та у розмірах, встановлених цим
Кодексом та законами з питань митної
справи; подавати на належним чином
оформлену письмову вимогу
контролюючих органів (у випадках,
визначених законодавством) документи з
обліку доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних із визначенням
об'єктів оподаткування (податкових
зобов'язань), первинні документи,
регістри бухгалтерського обліку,
фінансову звітність, інші документи,
пов'язані з обчисленням та сплатою
податків та зборів. У письмовій вимозі
обов'язково зазначаються конкретний
перелік документів, які повинен надати
платник податків, та підстави для їх
надання; подавати контролюючим органам
інформацію, відомості про суми коштів,
не сплачених до бюджету в зв'язку з
отриманням податкових пільг (суми
отриманих пільг) та напрями їх
використання (щодо умовних податкових
пільг - пільг, що надаються за умови
використання коштів, вивільнених у
суб'єкта господарювання внаслідок
надання пільги, у визначеному державою
порядку); подавати контролюючим
органам інформацію в порядку, у строки
та в обсягах, встановлених податковим
законодавством; виконувати законні
вимоги контролюючих органів щодо
усунення виявлених порушень законів з
питань оподаткування та митної справи
і підписувати акти (довідки) про
проведення перевірки; не перешкоджати
законній діяльності посадової особи
контролюючого органу під час виконання
нею службових обов'язків та виконувати
законні вимоги такої посадової особи;
повідомляти контролюючим органам за
місцем обліку такого платника про його
ліквідацію або реорганізацію протягом
трьох робочих днів з дня прийняття
відповідного рішення (крім випадків,
коли обов'язок здійснювати таке
повідомлення покладено законом на
орган державної реєстрації);
повідомляти контролюючі органи про
зміну місцезнаходження юридичної
особи та зміну місця проживання
фізичної особи - підприємця;
забезпечувати збереження документів,
пов'язаних з виконанням податкового
обов'язку, протягом строків,
установлених цим Кодексом; допускати
посадових осіб контролюючого органу
під час проведення ними перевірок до
обстеження приміщень, територій (крім
житла громадян), що використовуються
для одержання доходів чи пов'язані з
утриманням об'єктів оподаткування, а
також для проведення перевірок з
питань обчислення і сплати податків та
зборів у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Суд звертає увагу, що матеріали
справи не місять доказів перебування
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово - комунального
господарства України на обліку в
Державній податковій інспекції у
Шевченківському районі ГУ Міндоходів у
місті Києва, ведення в установленому
порядку облік доходів і витрат,
складання звітність, що стосується
обчислення і сплати податків та зборів;
подавання до контролюючих органів у
порядку, встановленому податковим та
митним законодавством, декларації,
звітність та інші документи, пов'язані
з обчисленням і сплатою податків та
зборів; сплачувати податки та збори в
строки та у розмірах, встановлених цим
Кодексом та законами з питань митної
справи.

Судом встановлено, що на підставі
Договору № 36-09-505/30 від 14 квітня 1994 року
Міністерством фінансів надано
відповідачу фінансову допомогу у
розмірі 25 млрд. карбованців під готову
продукцію, без права використання цих
коштів на споживання та погашення
заборгованості перед бюджетом, з
оплатою 120 відсотків річних. При цьому,
дію зазначеного договору неодноразово
пролонговано.

Відповідно до частини 1, 3
Положення Міністерство фінансів
України, затвердженого Указом
Президента України від 08.04.2011 № 446/2011
Мінфін України є головним органом у
системі центральних органів
виконавчої влади з формування та
забезпечення реалізації державної
фінансової, бюджетної, а також
податкової і митної політики (крім
адміністрування податків, зборів,
митних платежів та реалізації
податкової і митної політики), політики
у сфері державного фінансового
контролю, казначейського
обслуговування бюджетних коштів,
бухгалтерського обліку, випуску і
проведення лотерей, організації та
контролю за виготовленням цінних
паперів, документів суворої звітності,
видобутку, виробництва, використання
та зберігання дорогоцінних металів і
дорогоцінного каміння, дорогоцінного
каміння органогенного утворення та
напівдорогоцінного каміння, їх обігу
та обліку, у сфері запобігання і
протидії легалізації відмиванню)
доходів, одержаних злочинним шляхом,
або фінансуванню тероризму. Зокрема,
одним із основних завдань Мінфіну є
формування та забезпечення реалізації
державної фінансової, бюджетної, а
також податкової і митної політики,
крім адміністрування податків, зборів,
митних платежів та реалізації
податкової і митної політики.

З огляду на наведене, Договори про
надання фінансової допомоги на основі
Міністерству України у справах
будівництва і архітектури від 08 квітня
1994 року № 09-505/29 та від 14
квітня 1994 року № 36-09-505/30 було надано
Міністерством фінансів України як
стороною зазначених договорів.

В даному випадку, відповідно до статті
51 Цивільного кодексу Української РСР,
зобов'язання між Мінрегіоном та
Мінфіном виникли на підставі Договорів
від 08 квітня 1994 року №
09-505/29 та від 14 квітня 1994 року № 36-09-505/30.

Отже, згідно зі статтею 151 Цивільного
кодексу Української РСР, кредитором по
стягненню 6265067,88 грн. є Мінфін України.

Слід зазначити, що матеріали справи не
місять доказів того, що у Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово - комунального господарства
України наявний податковий борг у
розмірі 6265067,88 грн. перед ДПІ у
Шевченківському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві, тому ДПІ у Шевченківському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві не є
органом стягнення коштів за Договорами
про надання фінансової допомоги на
зворотній основі Міністерству України
у справах будівництва і архітектури
від 08.04.1994 № 09-505/29 та від 14.04.1994 № 36-09-505/30.

Більше того, пунктом 8 статті 17
Бюджетного кодексу України
передбачено єдину умову, за якої
органами стягнення коштів за кредитом
перед державою, є органи доходів і
зборів, а саме - коли боржником є суб'єкт
господарювання.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про центральні органи виконавчої
влади» систему центральних органів
виконавчої влади складають
міністерства України та інші
центральні органи виконавчої влади.
Система центральних органів
виконавчої влади є складовою системи
органів виконавчої влади, вищим
органом якої є Кабінет Міністрів
України. Міністерства забезпечують
формування та реалізують державну
політику в одній чи декількох сферах,
інші центральні органи виконавчої
влади виконують окремі функції з
реалізації державної політики.

Мінрегіон України центральним органом
виконавчої влади. Діяльність якого
спрямовується та координується
Кабінетом Міністрів України, та
входить до системи органів виконавчої
влади і є головним органом у системі
центральних органів виконавчої влади з
формування та забезпечення реалізації
державної житлової політики і політики
у сфері будівництва, архітектури,
містобудування та
житлово-комунального господарства
(пункт 1 Положення про Міністерство
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України, затвердженого Указом
Президента України від 31.05.2011 № 633/2011).

Отже, оскільки Мінрегіон України не є
суб'єктом господарювання, відсутні
правові підстави для звернення
стягнення органами доходів і зборів
відповідно до Порядку № 174 та пункту 8
статті 17 Бюджетного кодексу України.

Матеріали справи свідчать, що листом
від 13 лютого 1997 року № 12/9-5 (копія
міститься в матеріалах справи)
Державний комітет України у справах
містобудування і архітектури вертався
до Прем'єр-міністра України щодо
зарахування зазначеної заборгованості
по кредиту і відсотків за користування
ним на поповнення бігових коштів
підприємств і організацій -
позичальників.

За результатами розгляду
Прем'єр-міністром України П.Назаренком
було дано доручення від 15.02.1997 (копія
міститься в матеріалах справи)
Міністру фінансів та Міністру
економіки наступного змісту: «Згоден.
Прошу вирішити позитивно».

На виконання вказаного доручення
Міністерство фінансів України як
кредитор листом від 18 березня 1997 року №
ІІ-202/8-856, 8-896 (копія міститься в
матеріалах справи) повідомило Кабінет
Міністрів України про згоду з
пропозиціями Державного комітету
України у справах містобудування і
архітектури стосовно зарахування
зазначеної заборгованості по кредиту і
відсотків за користування ним на
поповнення обігових коштів
підприємств і організацій -
позичальників.

Мінфіном України прийнято віт
Державного комітету України у справах
містобудування і архітектури (форма №
1, баланс, копія додається) без
зазначеного боргу за Урядовим кредитом
станом на 01.04.1997, про що Мінрегіон
України неодноразово повідомляв
органи Державної казначейської служби
України (листи від 30.03.2012 № 7/7-5198, від
03.07.2012 № 7/7-108/9, від 29.08.2012 № 7/7-13942, від
19.10.2012 від 7/7-16941, від 25.10.2012 № 7/7-17316, від
30.10.2012 № 111-11321, від 27.11.2012 № 7/7-19103, копії
містяться в матеріалах справи).

Відповідачем зазначено, що відповідно
до абзацу 9 пункту 1 Указу Президента
України від 09.12.2010 № 1085/2010 «Про
оптимізацію системи центральних
органів виконавчої влади». Згідно
абзацу 9 пункту 1 цього Указу утворено
Міністерство регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України, реорганізувавши
Міністерство регіонального розвитку
та будівництва України, Міністерство з
питань житлово-комунального
господарства України.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента
України від 31.05.2011 № 633/2011 «Про
затвердження Положення про
Міністерство регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України» Мінрегіон
України є правонаступником
Міністерства регіонального розвитку
та будівництва України та Міністерства
з питань житлово-комунального
господарства України.

Правонаступництво майна, прав а
обов'язків від Міністерства
регіонального розвитку та будівництва
України до Мінрегіону України
закріплено в Передавальному акті від
02 грудня 2011 року (копія долучена до
матеріалів справи), який не містить
зобов'язання за Договорами про надання
фінансової допомоги на зворотній
основі Міністерству України у справах
будівництва і архітектури від 08.04.1994 №
09-505/29 та від 14.04.1994 №
36-09-505/30.

Як свідчить копія балансу на 01 січня 2014
року, у подальшому Мінрегіоном
подавалась фінансова звітність без
зазначення зобов'язань за Договорами
від 08.04.1994 № 09-505/29 та від 14.04.1994
№ 36-09-505/30.

Таким чином, враховуючи, що позивачем
не доведено статус Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово - комунального господарства
України як платника податків суб'єкта
господарювання у розумінні
Податкового кодексу України, з огляду
на те, що матеріали справи не містять
достатніх доказів наявності у
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово - комунального
господарства України простроченої
заборгованості у розмірі 6265067,88 грн.,
колегія суддів вважає, що підстави для
задоволення адміністративного позову
відсутні.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного
суду міста Києва, податковим органом не
доведена правомірність та
обґрунтованість доводів позовної
заяви з урахуванням вимог встановлених
частиною другою статті 19 Конституції
України та частиною третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, а тому, виходячи системного
аналізу положень законодавства
України та доказів, наявних у
матеріалах справи, адміністративний
позов не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову Державної податкової інспекції
у Шевченківському районі ГУ Міндоходів
у місті Києва відмовити.

Постанова набирає законної сили в
строки та порядку, встановленому
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
К.Ю. Гарник

Судді
В.П. Катющенко

Л.О. Маруліна