Справа № 826/1401/14
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2014-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2014 року м.
Київ К/800/32349/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Мороз Л.Л.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів на
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 03 червня 2014
року у справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд"
до Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів про визнання протиправними
та скасування карток відмови,

в с т а н о в и л а:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Фоззі-Фуд"
звернулось до суду з позовом до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів про визнання протиправними
та скасування карток відмови у
прийнятті митних декларацій, а саме:

№100250000/2013/30474 від 07.08.2013 року,
№100250000/2013/30478 від 09.08.2013 року,
№100250000/2013/30480 від 09.08.2013 року,
№100250000/2013/30479 від 09.08.2013 року,
№100250000/2013/30564 від 02.09.2013 року,
№100250000/2013/30481 від 09.08.2013 року,
№100250000/2013/30477 від 09.08.2013 року,
№100250000/2013/30496 від 16.08.2013 року,
№100250000/2013/30505 від 20.08.2013 року,
№100250000/2013/30507 від 20.08.2013 року,
№100250000/2013/30506 від 20.08.2013 року,
№100250000/2013/30504 від 20.08.2013 року,
№100250000/2013/30513 від 21.08.2013 року,
№100250000/2013/30514 від 21.08.2013 року,
№100250000/2013/30516 від 21.08.2013 року,
№100250000/2013/30515 від 21.08.2013 року,
№100250000/2013/30524 від 22.08.2013 року,
№100250000/2013/30523 від 22.08.2013 року,
№100250000/2013/30522 від 22.08.2013 року,
№100250000/2013/30521 від 22.08.2013 року,
№100250000/2013/30554 від 29.08.2013 року,
№100250000/2013/30558 від 30.08.2013 року,
№100250000/2013/30550 від 29.08.2013 року,
№100250000/2013/30560 від 30.08.2013 року,
№100250000/2013/30553 від 29.08.2013 року,
№100250000/2013/30559 від 30.08.2013 року,
№100250000/2013/30562 від 30.08.2013 року,
№100250000/2013/30571 від 03.09.2013 року,
№100250000/2013/30570 від 03.09.2013 року,
№100250000/2013/30551 від 29.08.2013 року.

Позовні вимоги мотивовано
протиправністю оскаржуваних карток
відмови в прийняття митної декларації,
митному оформленні, випуску чи
пропуску товарів, транспортних засобів
комерційного призначення як таких, що
винесено на підставі помилкових
висновків митного органу щодо
неможливості поміщення товарів у режим
реекспорту у зв'язку з неможливістю їх
ідентифікації.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
31 березня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 03 червня 2014
року постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
31 березня 2014 року скасовано; прийнято
нову, якою позов задоволено: визнано
протиправними та скасовано картки
відмови Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів у прийнятті митної
декларації №100250000/2013/30474 від 07.08.2013 року,
№100250000/2013/30478 від 09.08.2013 року,
№100250000/2013/30480 від 09.08.2013 року,
№100250000/2013/30479 від 09.08.2013 року,
№100250000/2013/30564 від 02.09.2013 року,
№100250000/2013/30481 від 09.08.2013 року,
№100250000/2013/30477 від 09.08.2013 року,
№100250000/2013/30496 від 16.08.2013 року,
№100250000/2013/30505 від 20.08.2013 року,
№100250000/2013/30507 від 20.08.2013 року,
№100250000/2013/30506 від 20.08.2013 року,
№100250000/2013/30504 від 20.08.2013 року,
№100250000/2013/30513 від 21.08.2013 року,
№100250000/2013/30514 від 21.08.2013 року,
№100250000/2013/30516 від 21.08.2013 року,
№100250000/2013/30515 від 21.08.2013 року,
№100250000/2013/30524 від 22.08.2013 року,
№100250000/2013/30523 від 22.08.2013 року,
№100250000/2013/30522 від 22.08.2013 року,
№100250000/2013/30521 від 22.08.2013 року,
№100250000/2013/30554 від 29.08.2013 року,
№100250000/2013/30558 від 30.08.2013 року,
№100250000/2013/30550 від 29.08.2013 року,
№100250000/2013/30560 від 30.08.2013 року,
№100250000/2013/30553 від 29.08.2013 року,
№100250000/2013/30559 від 30.08.2013 року,
№100250000/2013/30562 від 30.08.2013 року,
№100250000/2013/30571 від 03.09.2013 року,
№100250000/2013/30570 від 03.09.2013 року,
№100250000/2013/30551 від 29.08.2013 року.

У поданій касаційній скарзі Київська
міжрегіональна митниця Міндоходів із
посиланням на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просила скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та матеріалами справи
підтверджено, що 10.12.2012 між позивачем та
Фірмою «TCC Global NV» (Нідерланди) укладено
контракт №095-11S/2012, за умовами якого
Фірма «TCC Global NV» продає, а Позивач купує
дорожні чемодани, сумки, рюкзаки
торгівельної марки «Wenger» в
асортименті, кількості, за цінами, у
відповідності інвойсів, які є
невід'ємною частиною контракту.

31.08.2013 між Позивачем та Фірмою «TCC Global NV»
(Нідерланди) укладено додаткову угоду
№1 до контракту №095-11S/2012 від 10.12.2012 року,
за умовами якої сторони погодили, що у
зв'язку з неможливістю покупця
здійснити оплату за поставлений товар,
покупець здійснює всі необхідні дії
щодо повернення товару продавцю, а
також підтвердили факт того, що
поставку товару здійснено на суму 7 565
040,89 дол. США; оплату - на суму 4 706 516,29 дол.
США; сума, яка не сплачена за товар,
становить 2 858 524,57 дол. США.

У зв'язку з неможливістю оплати
поставленого товару, позивачем до
митного органу подано ВМД у режимі
реекспорту, за результатами розгляду
яких митним органом винесено
оскаржувані картки відмови у прийнятті
митної декларації.

Відмова у прийнятті митних декларацій
мотивована неможливістю поміщення
товару у митний режим реекспорту на
підставі пункту 5 частини першої статті
86 Митного кодексу України, у зв'язку з
невиконанням умов, встановлених
частиною першою статі 87 Митного
кодексу України, відповідно до яких
застосування митного режиму
реекспорту можливе за умови
ідентифікації органом доходів і зборів
товарів, заявлених у цей режим, як
таких, що були раніше ввезені на митну
територію України. Так, органом доходів
і зборів зазначено, що згідно з
наданими декларантом документами для
підтвердження ввезення товарів на
митну територію України засоби
ідентифікації відповідно до частин
другої, третьої статті 326 Митного
кодексу України при ввезенні не
застосовувались.

Вказуючи на протиправність карток
відмови у прийнятті митних декларацій,
товариство з обмеженою
відповідальністю "Фоззі-Фуд"
звернулось до суду із зазначеним
позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що з
наданих позивачем митному органу та
суду документів неможливо встановити
факт поміщення позивачем в режимі
реекспорту того самого товару, який був
імпортований за контрактом від 10.12.2012
№095-11S/2012, чи аналогічного, та у випадку
здійснення його імпорту саме за
вказаним контрактом, факту того, який
саме товар було ввезено в режимі
імпорту за певними ВМД (інвойсами,
пакувальними листами).

Крім того, суд першої інстанції
зазначив про неможливість встановити
факт дотримання позивачем
шестимісячного терміну з дати
поміщення товару у митний режим
імпорту, оскільки імпорт товару
здійснювався в період з 03.01.2013 по 14.05.2013,
а подання відповідних декларацій щодо
поміщення його в режим реекспорту - в
період з 07.08.2013 по 03.09.2013.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позов, суд
апеляційної інстанції виходив з
протиправності оскаржуваних карток
відмови у прийнятті митних декларацій
як таких, що винесено на підставі
хибних висновків органу доходів і
зборів щодо ненадання позивачем
документів, обсяг яких був би достатнім
для ідентифікації товару. Додатково,
судом апеляційної інстанції вказано на
не пропущення декларантом
шестимісячного строку реекспорту
ввезеного товару з дати поміщення його
у митний режим імпорту.

Колегія суддів, виходячи з меж
касаційного перегляду, встановлених
статтею 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, погоджується із
позицією суду апеляційної інстанції
щодо наявності підстав для задоволення
позову, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 71 Митного кодексу
України декларант має право обрати
митний режим, у який він бажає
помістити товари, з дотриманням умов
такого режиму та у порядку, що
визначені цим Кодексом. Поміщення
товарів у митний режим здійснюється
шляхом їх декларування та виконання
митних формальностей, передбачених цим
Кодексом. Митний режим, у який поміщено
товари, може бути змінено на інший,
обраний декларантом відповідно до
частини першої цієї статті, за умови
дотримання заходів тарифного та
нетарифного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності,
встановлених відповідно до закону для
товарів, що поміщуються у такий інший
митний режим.

Статтею 85 Митного кодексу України
визначено, що реекспорт - це митний
режим, відповідно до якого товари, що
були раніше ввезені на митну територію
України або на територію вільної
митної зони, вивозяться за межі митної
території України без сплати вивізного
мита та без застосування заходів
нетарифного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності.

Положеннями частин першої, четвертої
статті 86 Митного кодексу України
визначено, що митний режим реекспорту
може бути застосований до товарів, які
при ввезенні на митну територію
України мали статус іноземних та були
поміщені у митний режим імпорту і
повертаються нерезиденту - стороні
зовнішньоекономічного договору,
згідно з яким ці товари поміщувалися у
цей режим, у зв'язку з невиконанням
(неналежним виконанням) умов цього
договору або з інших обставин, що
перешкоджають його виконанню, якщо ці
товари:

а) вивозяться протягом шести місяців з
дати поміщення їх у митний режим
імпорту;

б) перебувають у тому самому стані, в
якому вони були ввезені на митну
територію України, крім природних змін
їх якісних та/або кількісних
характеристик за нормальних умов
транспортування, зберігання та
використання (експлуатації), внаслідок
якої були виявлені недоліки, що
спричинили реекспорт товарів.

Для поміщення товарів у митний режим
реекспорту особа, на яку покладається
дотримання вимог митного режиму,
повинна:

1) подати органу доходів і зборів, що
здійснює випуск товарів, документи на
такі товари; 2) надати органу доходів і
зборів документи та відомості,
необхідні для ідентифікації товарів,
що реекспортуються; 3) у випадках,
встановлених законодавством, подати
органу доходів і зборів дозвіл на
проведення зовнішньоекономічної
операції з реекспорту цих товарів.

Згідно з вимогами статті 87 Митного
кодексу України застосування митного
режиму реекспорту можливе за умови
ідентифікації органом доходів і зборів
товарів, заявлених у цей режим, як
таких, що були раніше ввезені на митну
територію України.

Для забезпечення ідентифікації
товарів, що реекспортуються, можуть
застосовуватися засоби, передбачені
частинами другою і третьою статті 326
цього Кодексу.

Реекспорт товарів, поміщених у митний
режим імпорту, згідно з пунктом 5
частини першої статті 86 цього Кодексу
може бути здійснений імпортером цих
товарів або його правонаступником.

Відповідно до частини першої статті 198
Митного кодексу України органу доходів
і зборів в пункті пропуску через
державний кордон України згідно із
статтею 335 цього Кодексу подаються
документи, що містять відомості про
товари, достатні для їх ідентифікації
та необхідні для прийняття рішення про
пропуск їх через митний кордон України.

В період з 03.01.2013 по 14.05.2013 позивачем
ввезено на територію України згідно з
контрактом від 10.12.2012 №095-11S/2012,
укладеним з Фірмою «TCC Global NV»
(Нідерланди) товар у кількості 310 103 шт.
на суму 7 565 040,89 дол., який оформлено у
митний режим імпорт.

Позивач звертався до митного органу із
заявами від 08.08.2013 (вих.№684) та від 20.08.2013
(вих.714) про те, що у зв'язку з
відсутністю можливості оплатити товар
поставлений за вказаним контрактом він
має намір повернути товар продавцю.

З метою митного оформлення у митний
режим реекспорту неоплаченого товару
за договором від 10.12.2012 №095-11S/2012 та його
подальшого вивезення за межі митної
території України для повернення TCC Global
NV у період з 07.08.2013 по 03.09.2013 позивачем
подано відповідачу 30 митних декларацій
разом із міжнародними автомобільними
накладними, проформами інвойсів,
копіями митних декларацій, оформлених
в режимі імпорту, копіями міжнародних
автомобільних накладних, інвойсами та
пакувальними листами, згідно яких
ввозився товар.

Згідно з висновком Київського
експертно-дослідного центру від 19.08.2013
№12085 наданий на дослідження товар є
таким, що був ввезений згідно контракту
№095-11S/2012 від 10.12.2012 року.

Колегія суддів вказує на
необґрунтованість посилання органу
доходів і зборів на можливість
ідентифікації товару виключно за
допомогою засобів, встановлених
статтею 326 Митного кодексу України,
оскільки частиною третьою статті 87
Митного кодексу України встановлено
можливість, а не обов'язковість
застосування при реекспорту засобів
ідентифікації, що передбачені
частинами другою і третьою статті 326
цього Кодексу.

Судом апеляційної інстанції також
вказано на подання декларантом
контролюючому органу всіх необхідних
документів, які дають змогу
ідентифікувати (ототожнити) товар,
поміщений позивачем у митний режим
реекспорту, з товаром, який був
імпортований за контрактом №095-11S/2012
від 10.12.2012 року.

За вказаних обставин, колегія суддів
погоджується із позицією суду
апеляційної інстанції щодо
протиправності оскаржуваних карток
відмови як таких, що прийнято без
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення,
недобросовісно, за наявності факту
подання декларантом документів, обсяг
яких є достатнім для ідентифікації
товару.

Колегія суддів також вказує на
необґрунтованість доводів органу
доходів і зборів щодо правомірності
винесення оскаржуваних карток відмови
з мотивів недотримання позивачем
шестимісячного строку реекспорту
товару, оскільки зазначені обставини в
якості причин відмови у прийнятті
митних декларацій зазначені не були.
Крім того, як встановлено судом
апеляційної інстанції, дотримання
позивачем шестимісячного строку
реекспорту ввезеного товару з дати
поміщення його у митний режим імпорту
підтверджується датою оформлення
митними деклараціями на імпорт товару
та відтисками особистих номерних
печаток інспекторів митного органу.

Згідно з частиною першою статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Враховуючи викладене, зважаючи на
обставини, встановлені судами
попередніх інстанцій на підставі
доказів, досліджених під час судового
розгляду справи, позиція суду
апеляційної інстанції щодо
недоведеності з боку органу доходів і
зборів правомірності винесених карток
відмови є обґрунтованою, у зв'язку з чим
колегія суддів погоджується із
висновком вказаного суду щодо
наявності підстав для задоволення
позову.

Доводи касаційної скарги висновків
суду апеляційної інстанції не
спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин
справи судом апеляційної інстанції
дана вірно, порушень норм
матеріального чи процесуального права
при ухваленні оскаржуваного судового
рішення судом не допущено.

Згідно з частиною першою статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Відповідно до частини третьої статті
220-1 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
відхилити, а постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 03 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута в порядку
ст.ст.235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді:

З оригіналом згідно.

Помічник судді
О.С. Коломацька