Справа № 2а-3008/12/0970
Суддя: Коваль Р.Й.
Дата ухвалення: 2014-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 р.
м.Львів
Справа № 876/18/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді:
Коваля Р.Й.,

суддів:
Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні
апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства
«Івано-Франківськ-Авто» на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 31.10.2013 року
в адміністративній справі № 2а-3008/12/0970
за позовом управління Пенсійного фонду
України в м.Івано-Франківську до
публічного акціонерного товариства
«Івано-Франківськ-Авто» про стягнення
заборгованості,

встановив:

У вересні 2012 року управління
Пенсійного фонду України в
м.Івано-Франківську (далі - УПФУ в
м.Івано-Франківську) звернулося до
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду із вказаним
позовом та просило стягнути з
публічного акціонерного товариства
«Івано-Франківськ-Авто» (далі - ПАТ
«Івано-Франківськ-Авто») на свою
користь заборгованість з
відшкодування витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій в сумі 23 223,63
грн.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
31.10.2012 року позов задоволено.

Постанову суду оскаржив відповідач.
Вважає, що оскаржувана постанова
прийнята з помилковим застосуванням
норм матеріального та процесуального
права та підлягає скасуванню з підстав,
викладених у апеляційній скарзі.
Просить скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову, якою у
задоволенні позову відмовити.

Враховуючи те, що цю справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, а усі особи, які беруть участь
у справі в судове засідання не прибули,
хоча належним чином повідомлені про
дату, час та місце судового розгляду, у
відповідності до п.2 ч.1 ст.197 КАС України
суд апеляційної інстанції дійшов
висновку про можливість розгляду
справи в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
апелянта слід залишити без задоволення
з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач є
платником страхових внесків на
соціальне страхування та збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування.

Об'єктом оподаткування для платника
зазначеного збору є також фактичні
витрати на виплату і доставку пенсій,
призначених відповідно до пунктів
"б"-"з" статті 13 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" до досягнення
працівниками пенсійного віку,
передбаченого статтею 12 вказаного
Закону.

Згідно з пунктом 2 Перехідних положень
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", пенсійне забезпечення
застрахованих осіб, які працювали або
працюють на роботах з особливо
шкідливими і особливо важкими умовами
праці за списком № 1 та на інших роботах
із шкідливими і важкими умовами праці
за списком № 2 виробництв, робіт,
професій, посад і показників,
затверджених Кабінетом Міністрів
України, та за результатами атестації
робочих місць, на посадах, що дають
право на призначення пенсії за віком на
пільгових умовах або за вислугу років,
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, мали право на пенсію на
пільгових умовах, здійснюється згідно
з окремим законодавчим актом через
професійні та корпоративні фонди. До
запровадження пенсійного забезпечення
через професійні та корпоративні фонди
вказаним особам пенсії призначаються
за нормами цього Закону в разі
досягнення пенсійного віку та
наявності трудового стажу,
передбаченого Законом України "Про
пенсійне забезпечення". При цьому
зберігається порядок покриття витрат
на виплату і доставку цих пенсій, що
діяв до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до Законів України "Про
пенсійне забезпечення", "Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування" відшкодуванню підлягають
пенсії, призначені за пунктами "б"-"з"
статті 13 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Відповідно статті 2 Закону України "Про
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування" визначено, що об'єктом
оподаткування для платників збору,
визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього
Закону (а це суб'єкти підприємницької
діяльності незалежно від форм
власності, їх об'єднання, бюджетні,
громадські та інші установи та
організації, об'єднання громадян та
інші юридичні особи, а також фізичні
особи - суб'єкти підприємницької
діяльності, які використовують працю
найманих працівників; філії,
відділення та інші відокремлені
підрозділи платників податку,
зазначених вище, що не мають статусу
юридичної особи, розташовані на
території іншої, ніж платник збору,
територіальної громади) крім тих, які є
платниками фіксованого
сільськогосподарського податку, є
також фактичні витрати на виплату і
доставку пенсій, призначених
відповідно до пунктів "б"-"з" статті 13
Закону України "Про пенсійне
забезпечення" до досягнення
працівниками пенсійного віку,
передбаченого статтею 12 Закону України
"Про пенсійне забезпечення".

Відшкодування підприємствами витрат
Пенсійного Фонду України на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах, здійснюється
відповідно до Інструкції про порядок
обчислення і сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, затвердженої постановою
Пенсійного фонду України N 21-1 від 19.12.2003.

Пунктом 6.1. Інструкції передбачено, що
відшкодуванню підлягають витрати
Пенсійного фонду на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах, відповідно до
частини 2 "Прикінцевих положень" Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" у
розмірі 100 відсотків фактичних витрат
на виплату і доставку пенсій,
призначених відповідно до абзацу
першого частини 2 Прикінцевих положень
Закону застрахованим особам, які
працювали або працюють на роботах із
шкідливими і важкими умовами праці за
списком N 2 виробництв, робіт, професій,
посад і показників, затверджених
Кабінетом Міністрів України та за
результатами атестації робочих місць,
на посадах, що дають право на
призначення пенсії за віком на
пільгових умовах.

Пунктом 6.4. Інструкції встановлено, що
розмір сум до відшкодування на
поточний рік визначається відділами
надходження доходів органів
Пенсійного фонду України щорічно у
розрахунках фактичних витрат на
виплату та доставку пільгових пенсій,
призначених відповідно до частини 2
„Прикінцевих положень" Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", які
надсилаються підприємствам до 20-го
січня поточного року та протягом 10 днів
з новопризначених (перерахованих)
пенсій.

Згідно із пунктом 6.8. Інструкції
підприємства щомісяця до 25-го числа
вносять до Пенсійного фонду зазначену
в повідомленні місячну суму фактичних
витрат на виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах. У
відповідності до вищевказаних
приписів позивачем направлялись на
адресу відповідача розрахунки
фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій, що
підтверджується поштовим
повідомленням про вручення, наявним в
матеріалах справи.

Таким чином, підставою для
відшкодування підприємством органам
Пенсійного фонду витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій є розрахунки
фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій за
відповідний період.

В матеріалах справи є розрахунки
фактичних витрат на виплату та
доставку пенсій, призначених
відповідно до ч.2 Прикінцевих положень
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» в частині пенсій
призначених відповідно до п.п. «б»-«з»
ст.13 Закону України «Про пенсійне
забезпечення», згідно яких сума
відшкодування витрат на виплату і
доставку пільгової пенсії за період з
01.04.2012 року по 01.09.2012 року становить 23
223,63 грн.

Враховуючи наведене вище, колегія
суддів приходить до переконання, що
оскільки відповідачем доказів про
сплату заборгованості по
відшкодуванню витрат на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах не подано, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
законність позовних вимог.

Що стосується покликань апелянта, то
такі не грунтуються на нормах
законодавства, а заперечення щодо
фактичних обставин, встановлених судом
першої інстанції, спростовуються
наявними у справі доказами.

Частиною першою статті 200 КАС України
передбачено, що суд апеляційної
інстанції залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З врахуванням викладеного судова
колегія приходить до переконання, що
доводи апеляційної скарги є
безпідставними і необґрунтованими,
оскільки не грунтуються на нормах
законодавства, підтверджуються
наявними в матеріалах справи доказами,
не спростовують висновків суду першої
інстанції, а тому апеляційну скаргу
необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства
«Івано-Франківськ-Авто» залишити без
задоволення, а постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 31.10.2013 року
в адміністративній справі № 2а-3008/12/0970 -
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

На ухвалу протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили може бути
подана касаційна скарга безпосередньо
до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий:
Р.Й. Коваль

Судді:
Л.Я. Гудим

В.В. Святецький