Справа № 826/11311/14
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2014-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд
міста Києва у складі:
головуючого судді Шейко Т.І.
розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовомДочірнього підприємства
«АвтоМАЗ-Україна»до Управління
Укртрансінспекції у м.
Києвіпроскасування постанови
Дочірнє підприємство
«АвтоМАЗ-Україна» звернулося до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовом до Управління
Укртрансінспекції у м. Києві, в якому
просило визнати протиправною та
скасувати постанову Управління
Укртрансінспекції у м. Києві Державної
інспекції України з безпеки на
наземному транспорті від 12 червня 2014
року №046586 про застосування
адміністративно-господарського штрафу
до ДП «АвтоМАЗ-Україна».
Позовні вимоги вмотивовані
невідповідністю застосованої до
підприємства штрафної санкції
виявленому та зазначеному в акті
перевірки від 24 квітня 2014 року №036687
В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги і
просив їх задовольнити.
Представник Управління
Укртрансінспекції у м. Києві до суду не
прибув. Проте подав письмові
заперечення проти позову, в яких
звернув увагу на фактично вчинені
позивачем порушення, а саме
відсутність заповнених тахокарт у
кількості, що передбачені ЄУТР. Під час
розгляду справи по акту перевірки від 24
квітня 2014 року №036687 та прийнятті
рішення Управління вважало, що
застосовувати до ДП «АвтоМАЗ-Україна»
норми абз. 8 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про
автомобільний транспорт», а саме:
«порушення режимів праці та відпочинку
водіями транспортних засобів - штраф у
розмірі двадцяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян» не
можливо, оскільки тахокарти були
відсутні у транспортному засобі. За
таких обставин, факт порушення режиму
праці та відпочинку водієм ОСОБА_1, за
кожен день, за який була відсутня
тахокарта, довести не можливо, тому
були застосовані норми абз. 3 ч. 1 ст. 60
Закону, а саме: «надання послуг з
перевезення пасажирів та вантажів без
оформлення документів, перелік яких
визначений статтями 39 та 48 цього Закону
- штраф у розмірі ста неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян».

Суд, заслухавши пояснення
представника позивача, подальший
розгляд справи здійснив у порядку
письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
наявні докази, доводи та заперечення
сторін, суд дійшов висновку про відмову
у задоволенні позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів
справи та встановлено судом, 24 квітня
2014 року відповідачем було проведено
рейдову перевірку транспортного
засобу МАЗ 630308-223 д/н НОМЕР_1, що належить
ДП «АвтоМАЗ-Україна» під керуванням
водія ОСОБА_1, за результати якої
складено Акт проведення перевірки
додержання вимог законодавства про
автомобільний транспорт під час
виконання перевезень пасажирів і
вантажів автомобільним транспортом
№036687 від 24 квітня 2014 року.

В Акті №036687 зазначено, що
перевіркою виявлено порушення,
«відповідальність за яке передбачена
статтею 60 Закону України «Про
автомобільний транспорт» абз. 8
порушення режимів праці та відпочинку
водієм транспортного засобу, а саме у
водія ТЗ ОСОБА_1 відсутні заповнені
тахокарти у кількості, що передбачено
ЄУТР, чим порушено вимоги наказу МТЗУ
№385 від 24.06.2010».

За допущене порушення
законодавства про автомобільний
транспорт постановою Управління
Укртрансінспекції у м. Києві про
застосування фінансових санкцій №046586
від 12 червня 2014 року до ДП
«АвтоМАЗ-Україна» застосовано
фінансову санкцію у розмірі 1700 грн.

Оскільки за порушення,
відповідальність за яке передбачена
абз. 8 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про
автомобільний транспорт», про що
зазначено в Акті №036687, штрафна санкція
передбачена у розмірі 340 грн., в той час
як оскаржуваною постановою
застосовано штраф у розмірі 1700 грн.,
позивач просить визнати протиправною
та скасувати дану постанову.

Відмовляючи позивачу у
задоволенні позовних вимог, суд
виходив з наступного.

Засади організації та діяльності
автомобільного транспорту визначає
Закон України «Про автомобільний
транспорт».

Статтею 6 цього Закону визначено,
що основні напрями державної політики
у сфері автомобільного транспорту,
законодавчі основи її реалізації
визначає Верховна Рада України.

Загальне державне регулювання
діяльності автомобільного транспорту
здійснює Кабінет Міністрів України
відповідно до своїх повноважень.

Реалізація державної політики у
сфері автомобільного транспорту
здійснюється через центральний орган
виконавчої влади, що забезпечує
реалізацію державної політики з питань
безпеки на наземному транспорті,
місцеві органи виконавчої влади та
органи місцевого самоврядування.

Відповідно до Положення про
Державну інспекцію України з безпеки
на наземному транспорті, затвердженого
Указом Президента України від 06.04.2011 р.
№387/2011, Державна інспекція України з
безпеки на наземному транспорті
(Укртрансінспекція України) є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Віце-прем'єр-міністра
України - Міністра інфраструктури
України.

Згідно пункту 7 Положення
Укртрансінспекція України реалізує
свої повноваження безпосередньо та
через свої територіальні органи -
управління в Автономній Республіці
Крим, обласні, Київське та
Севастопольське міські, районні
управління.

За нормами статті 6 Закону України
«Про автомобільний транспорт»
державний контроль автомобільних
перевізників на території України
здійснюється шляхом проведення
планових, позапланових і рейдових
перевірок (перевірок на дорозі).

Зокрема, рейдові перевірки
дотримання вимог законодавства про
автомобільний транспорт під час
виконання перевезень пасажирів і
вантажів автомобільним транспортом
здійснюються шляхом зупинки
транспортного засобу або без такої
зупинки посадовими особами
центрального органу виконавчої влади,
що забезпечує реалізацію державної
політики з питань безпеки на наземному
транспорті, та його територіальних
органів, які мають право зупиняти
транспортний засіб у форменному одязі
за допомогою сигнального диска (жезла)
відповідно до порядку, затвердженого
Кабінетом Міністрів України.

Процедуру здійснення державного
контролю на автомобільному транспорті
визначає Порядок здійснення
державного контролю на автомобільному
транспорті, затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 р.
№1567.

Цей Порядок визначає процедуру
здійснення державного контролю за
додержанням суб'єктами господарювання,
які проводять діяльність у сфері
автомобільного транспорту, вимог
законодавства про автомобільний
транспорт, норм та стандартів щодо
організації перевезень пасажирів і
вантажів автомобільним транспортом,
норм міжнародних договорів про
міжнародне автомобільне сполучення,
виконання умов перевезень, визначених
дозволом на перевезення на міжобласних
автобусних маршрутах, вимог
Європейської угоди щодо роботи
екіпажів транспортних засобів, які
виконують міжнародні автомобільні
перевезення, дотримання
габаритно-вагових параметрів,
наявністю дозвільних документів на
виконання перевезень та відповідністю
виду перевезень, відповідних ліцензій
і ліцензійних карток, виконання
суб'єктами господарювання ліцензійних
умов, внесенням
перевізниками-нерезидентами платежів
за проїзд автомобільними дорогами, а
також диспетчерського контролю за
роботою автомобільних перевізників
(пункт 1 Порядку).

Органами державного контролю на
автомобільному транспорті є
Укртрансінспекція, її територіальні
органи - управління в Автономній
Республіці Крим, обласні, Київське та
Севастопольське міські, районні
управління (пункт 3 Порядку).

Згідно зі статтею 6 Закону України
«Про автомобільний транспорт» та
пунктами 14, 15 Порядку рейдові перевірки
дотримання вимог законодавства про
автомобільний транспорт проводяться в
будь-який час на окремо визначених
ділянках дороги, під час яких
перевіряється, зокрема, додержання
водієм режиму праці та відпочинку.

Відповідно до пункту 15 Порядку
під час проведення рейдової перевірки
перевіряється виключно наявність
визначених статтями 39 і 48 Закону
документів, на підставі яких
здійснюються перевезення
автомобільним транспортом.

Зокрема, статтею 48 Закону України
«Про автомобільний транспорт»
встановлено, що автомобільні
перевізники, водії повинні мати і
пред'являти особам, які уповноважені
здійснювати контроль на
автомобільному транспорті та у сфері
безпеки дорожнього руху, документи, на
підставі яких виконують вантажні
перевезення.

Документами для здійснення
внутрішніх перевезень вантажів є: для
автомобільного перевізника - документ,
що засвідчує використання
транспортного засобу на законних
підставах, інші документи, передбачені
законодавством; для водія - посвідчення
водія відповідної категорії,
реєстраційні документи на
транспортний засіб,
товарно-транспортна накладна або інший
визначений законодавством документ на
вантаж, інші документи, передбачені
законодавством.

Відповідно до статті 49 Закону
України «Про автомобільний транспорт»
водій транспортного засобу
зобов'язаний дотримуватися
визначеного режиму праці та
відпочинку.

Особливості регулювання робочого
часу та часу відпочинку водіїв
колісних транспортних засобів та
порядок його обліку встановлені
Положенням про робочий час і час
відпочинку водіїв колісних
транспортних засобів, затвердженим
Наказом Міністерства транспорту та
зв'язку України від 07.06.2010 №340,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 14.09.2010 р. за №811/18106.

Це Положення розроблено
відповідно до Конвенції Міжнародної
організації праці 1979 року №153 про
тривалість робочого часу та періоди
відпочинку на дорожньому транспорті,
Європейської угоди щодо роботи
екіпажів транспортних засобів, які
виконують міжнародні автомобільні
перевезення (ЄУТР), Кодексу законів про
працю України та Законів України «Про
автомобільний транспорт», «Про
дорожній рух».

Вимоги цього Положення
поширюються на автомобільних
перевізників та водіїв, які здійснюють
внутрішні перевезення пасажирів чи/та
вантажів колісними транспортними
засобами (пункт 1.3 Положення).

Відповідно до п. 6.1 Положення
автобуси, що використовуються для
нерегулярних і регулярних спеціальних
пасажирських перевезень, для
регулярних пасажирських перевезень на
міжміських автобусних маршрутах
протяжністю понад 50 км, вантажні
автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн
повинні бути обладнані діючими та
повіреними тахографами.

Згідно п.3.3 Інструкції з
використання контрольних пристроїв
(тахографів) на автомобільному
транспорті, затвердженої наказом
Міністерства транспорту та зв'язку
України від 24 червня 2010 року №385,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 20 жовтня 2010 року за
№946/18241, водій транспортного засобу,
обладнаного тахографом: - забезпечує
правильну експлуатацію тахографа та
управління режимами його роботи
відповідно до інструкції виробника
тахографа; - своєчасно встановлює,
змінює і заповнює тахокарти та
забезпечує їх належне зберігання; -
використовує тахокарти (у разі
використання аналогового тахографа)
або у разі використання цифрового
тахографа - особисту картку водія
кожного дня, протягом якого керував
транспортним засобом; має при собі: -
протокол про перевірку та адаптацію
тахографа до транспортного засобу;
заповнені тахокарти у кількості, що
передбачена ЄУТР, або картку водія чи
роздруківку даних роботи тахографа у
разі обладнання транспортного засобу
цифровим тахографом; у разі
несправності або пошкодження
аналогового тахографа своєчасно
записує від руки дані щодо режиму
роботи та відпочинку на зворотному
боці тахокарти, де нанесена сітка з
відповідними графічними позначками,
інформує про це відповідну посадову
особу перевізника, з яким водій
перебуває у трудових відносинах (для
найманих водіїв); у разі несправності
або пошкодження цифрового тахографа
або картки до нього своєчасно записує
від руки дані щодо режиму роботи та
відпочинку на зворотному боці аркуша,
призначеного для роздруківки даних, що
використовують у даному тахографі, що
забезпечує належне зберігання таких
записів.

Згідно пункту 21 Порядку здійснення
державного контролю на автомобільному
транспорті, у разі виявлення в ході
перевірки транспортного засобу
порушення законодавства про
автомобільний транспорт посадовими
особами, що провели перевірку,
складається акт за формою згідно з
додатком 3.

Про результати перевірки
транспортного засобу (відсутність
порушення або зазначення номера
складеного акта) посадова особа робить
запис у дорожньому листі (за наявності
такого) із зазначенням дати, часу, місця
перевірки, свого прізвища, місця роботи
і посади, номера службового
посвідчення та ставить свій підпис, а у
разі проведення перевірки виконання
Європейської угоди ставить
відповідний відбиток печатки на
реєстраційному листку режиму праці та
відпочинку водія (у разі наявності).

Відповідно до статті 60 Закону
України «Про автомобільний транспорт»
за порушення законодавства про
автомобільний транспорт до
автомобільних перевізників
застосовуються
адміністративно-господарські штрафи
за, зокрема, порушення режимів праці та
відпочинку водіями транспортних
засобів (абз. 8 ч. 1 ст. 60 Закону) - штраф у
розмірі двадцяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян, а за
надання послуг з перевезення пасажирів
без оформлення документів, перелік
яких визначений статтями 39 та 48 цього
Закону (абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону), - штраф у
розмірі ста неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Підставою для оскарження
постанови відповідача про
застосування фінансових санкцій №046586
від 12 червня 2014 року до ДП
«АвтоМАЗ-Україна», позивач зазначав
саме ту обставину, що в акті перевірки
від 24 квітня 2014 року зазначено, що за
вчинене порушення передбачена
відповідальність абз. 8 ст. 60 Закону
України «Про автомобільний транспорт»
і штрафна санкція становить 340 грн., в
той час як постановою застосована
санкція у розмірі 1700 грн., тобто за
порушення, відповідальність за яке
передбачена абз. 3 ст. 60 Закону України
«Про автомобільний транспорт».

Дійсно, як вже було зауважено
вище, в акті перевірки №036687 від 24
квітня 2014 року зазначено, що перевіркою
виявлено порушення, «відповідальність
за яке передбачена статтею 60 Закону
України «Про автомобільний транспорт»
абз. 8 порушення режимів праці та
відпочинку водієм транспортного
засобу.

Однак, суд звернув увагу, що крім
зазначено, в акті наголошено і на
іншому порушенні, а саме: «…у водія ТЗ
ОСОБА_1 відсутні заповнені тахокарти у
кількості, що передбачено ЄУТР, чим
порушено вимоги наказу МТЗУ №385 від
24.06.2010».

У судовому засіданні представник
позивача не спростував виявленого
такого порушення. Більше того,
погодився, що на водія ТЗ ОСОБА_1 були
відсутні заповнені тахокарти.
(Зазначив про наявність заповнених
тахокарт на іншого водія).

Таким чином, 24 квітня 2014 року під
час рейдової перевірки транспортного
засобу МАЗ 630308-223 д/н НОМЕР_1, що належить
ДП «АвтоМАЗ-Україна» під керуванням
водія ОСОБА_1, мало місце порушення
вимог наказу МТЗУ №385 від 24 червня 2010
року і, відповідно, абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону
України «Про автомобільний транспорт».

Як повідомив у своїх запереченнях
представник відповідача, що оскільки
тахокарти були відсутні у
транспортному засобі, - встановити
порушення водієм режиму праці та
відпочинку за кожен день, за який була
відсутня тахокарта не можливо. Тобто не
доведено порушення, відповідальність
за яке передбачена абз. 8 ст. 60 Закону, а
тому застосована санкція лише за
порушення вимог наказу МТЗУ №385 від 24
червня 2010 року і, відповідно, абз. 3 ч. 1
ст. 60 Закону України «Про автомобільний
транспорт».

З урахуванням викладеного, суд дійшов
висновку, що відповідачем правомірно
постановою про застосування
фінансових санкцій №046586 від 12 червня
2014 року до ДП «АвтоМАЗ-Україна»
застосовано фінансову санкцію у
розмірі 1700 грн.

Відповідно до пунктів 25 та 27
Порядку здійснення державного
контролю на автомобільному транспорті
справа про порушення розглядається в
органі державного контролю за
місцезнаходженням суб'єкта
господарювання або за місцем виявлення
порушення (за письмовою заявою
уповноваженої особи суб'єкта
господарювання) не пізніше ніж
протягом двох місяців з дня його
виявлення.

За наявності підстав керівник органу
державного контролю або його заступник
виносить постанову про застосування
фінансових санкцій, яка оформляється
згідно з додатком 5.

Відповідно до пункту 26 Порядку
про час і місце розгляду справи
уповноважена особа суб'єкта
господарювання повідомляється під
розписку чи рекомендованим листом з
повідомленням.

Листом від 21 травня 2014 року
№4300/7/138.14 відповідач повідомив
позивача, що розгляд справи
відбудеться 3 червня 2014 року з 09.30 до 17.30
год. в приміщенні Управління
Укртрансінспекції у м. Києві за
адресою: м. Київ, проспект Перемоги 57
(каб. 1005).

У судовому засіданні представник
позивача повідомив, що 03 червня 2014 року
представники ДП «АвтоМАЗ-Україна»
прибули за вказаною адресою, однак їх
доводів не заслухали і не взяли до
уваги, а лише повідомили, що штрафна
санкція буде 1700 грн. і постанову
надішлють.

Суд звернув увагу, що постанова
Управління про застосування
фінансових санкцій №046586 до ДП
«АвтоМАЗ-Україна» винесена 12 червня 2014
року.

Суд зважає на вказане
процесуальне порушення Управлінням
Укртрансінспекції у м. Києві, однак
воно не впливає на виявлене під час
рейдової перевірки порушення
позивачем вимог наказу МТЗУ №385 від 24
червня 2010 року та на висновки
контролюючого органу в оскаржуваній
постанові, і в даному випадку не є
підставою для визнання постанови від 12
червня 2014 року №046586 протиправною та її
скасування, оскільки під час розгляду
справи в суді встановлено
правомірність висновків відповідача
щодо порушення позивачем
законодавства про автомобільний
транспорт.

Відповідно до статті 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Частиною четвертою статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Згідно статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Підсумовуючи все вищевикладене,
суд дійшов висновку про
необґрунтованість позовних вимог, а
відтак відмовляє у їх задоволенні у
повному обсязі.

Судові витрати, які підлягають
стягненню відповідно до частини 2
статті 94 Кодексу адміністративного
судочинства України - відсутні.

Керуючись ст. 124 Конституції
України, ст. ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

постановив:

Позов Дочірнього підприємства
«АвтоМАЗ-Україна» до Управління
Укртрансінспекції у м. Києві про
визнання протиправною та скасування
постанови Управління
Укртрансінспекції у м. Києві Державної
інспекції України з безпеки на
наземному транспорті від 12 червня 2014
року №046586 про застосування
адміністративно-господарського штрафу
до ДП «АвтоМАЗ-Україна» - залишити без
задоволення.

Постанова набирає законної сили у
відповідності зі ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена за
правилами, встановленими ст. ст. 185 - 187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суддя
Шейко Т.І.