Справа № 872/1151/13
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

04 лютого 2014 рокусправа № 1170/2а-2467/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Добродняк І.Ю

суддів:
Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Новошицька О.О.

за участю представників:

позивача: - Федіченко О.П. дов
від 08.01.2014

відповідача: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Кіровоградської області
Державної податкової служби

на постанову Кіровоградського
окружного адміністративного суду від
20 листопада 2012 року

у справі № 1170/2а-2467/12

за позовом Дорічного підприємства
«Кіровоградський облавтодор»
відкритого акціонерного товариства«
Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України»

до Кіровоградської об'єднаної
державної податкової інспекції
Кіровоградської області Державної
податкової служби

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Дорічнє підприємство «Кіровоградський
облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні
дороги України» звернулось до суду з
позовом до Кіровоградської об'єднаної
державної податкової інспекції
Кіровоградської області Державної
податкової служби, в якому просило
визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення рішення №
від 30.03.2012.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
податковий кредит ним сформовано на
підставі належно оформлених
податкових накладних, отриманих від
ТОВ «Компанія «Тегра» та ТОВ «Сана
групп», а висновок податкового органу
про неможливість реального здійснення
фінансово-господарських операцій між
ДП «Кіровоградський облавтодор» ВАТ
«ДАК «Автомобільні дороги України» і
вказаними контрагентами та
нікчемність правочинів між ними є лише
припущенням податківців та не
ґрунтується на фактичних обставинах та
податковому законодавстві.

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 20.11.2012 позов
задоволено. Постанову суду мотивовано
тим, що податковим органом не доведено
фактів відсутності реального
характеру господарських операцій
позивача з ТОВ «Компанія «Тегра» та ТОВ
«Сана групп», укладення договорів і
даними контрагентами з метою, що
суперечить інтересам держави і порушує
публічний порядок.

Не погодившись з постановою суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову суду та прийняту
нову, якою відмовити в задоволені
позову. Відповідач зазначає, що
господарські операції позивача з
контрагентами - ТОВ «Компанія «Тегра»
та ТОВ «Сана групп», не носили
реального характеру та не відбулись в
об'єктивній дійсності, що
підтверджується висновками акту
перевірки.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи відповідач
повідомлений судом належним чином.

Представник позивача проти
задоволення апеляційної скарги
заперечує, просить залишити постанову
суду першої інстанції без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Як встановлено судом, підтверджено
матеріалами справи, Кіровоградською
ОДПІ проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку ДП
«Кіровоградський облавтодор» ВАТ «ДАК
«Автомобільні дороги України» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства в частині правомірності
нарахування податкового кредиту з
податку на додану вартість та
правомірності декларування валових
витрат з податку на прибуток по
взаємовідносинах з ТОВ «Компанія
«Тегра» та ТОВ «Сана групп» за період з
01.03.2011 по 31.03.2011, за результатами якої
складений акт перевірки № 57/231/3209992 від
20.03.2012 (а. с.14-26).

В ході перевірки встановлено, що в
порушення п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК
України підприємством занижено
податок на додану вартість в березні 2011
року на загальну суму 6 083 грн., а саме: -
ТОВ «Компанія «Тегра» - 3083 грн., - ТОВ
«Сана групп» - 3 000 грн.

Даний висновок податкового органу
ґрунтується на даних позапланових
невиїзних документальних перевірок
від 10.02.2012 по ТОВ «Компанія «Тегра» (а.
с.56-61) та від 07.06.2011 по ТОВ «Сана групп»
(а. с.62-65).

За цими даними в ході вказаних
перевірок встановлено відсутність у
ТОВ «Компанія «Тегра» і ТОВ «Сана
групп» необхідних умов для здійснення
господарської діяльності в частині,
купівлі, продажу, реалізації,
зберігання та відвантаження
товарно-матеріальних цінностей та
надання послуг чи здійснення робіт в
силу відсутності відповідного
персоналу, транспортних засобів,
приміщень та матеріальних ресурсів, що
свідчить про відсутність у зазначених
підприємств
адміністративно-господарських
можливостей на виконання
господарських зобов'язань та
відсутність фактичних дій, спрямованих
на виконання взятих на себе
зобов'язань.

При цьому, за результатом перевірок
діяльності ТОВ «Компанія «Тегра» та
ТОВ «Сана групп» податковими органами
не виносилось жодних рішень про
донарахування податкових зобов'язань
(а. с.79; 85, 86).

Виходячи з сукупності певних обставин,
що стосуються контрагентів позивача
(фізичних, технічних можливостей до
вчинення дій, наявність
кваліфікованого персоналу тощо),
відповідач дійшов висновку щодо
відсутності реального характеру
досліджених операцій та, відповідно,
відсутності права позивача на їх
врахування при визначення об'єкта
оподаткування податком на додану
вартість.

Так, відповідач наполягає, що порушення
приписів ст.198 ПК України обґрунтовано
тим, що господарські операції,
здійснені між позивачем та його
контрагентами, не спрямовані на
реальне настання правових наслідків, а
отже є нікчемними згідно ч.1 ст.203,
ст.ст.215, 216, 228 ЦК України.

На підставі акту перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення № від
30.03.2012, яким визначено грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 6 083 грн. основного
платежу та 1 грн. штрафних (фінансових)
санкцій (штрафів) - а. с.27.

З огляду на фактичні обставини справи,
норми законодавства, що регулюють
спірні правовідносини, колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції
про помилковість висновків
податкового органу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає, зокрема, у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України встановлено, що до
податкового кредиту не відносяться
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Згідно п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу
України податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну
після реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

З матеріалів справи вбачається, що у
періоді, що перевірявся, ДП
«Кіровоградський облавтодор» ВАТ «ДАК
«Автомобільні дороги України» мало
господарські відносини з придбання
автозапчастин у ТОВ «Компанія «Тегра»
та ТОВ «Сана групп», що підтверджується
видатковими накладними, податковими
накладними і платіжними дорученнями що
свідчать про оплату підприємством
автозапчастин (а. с.109-111, 113, 114, 116, 117;
118,119, 123).

Використання позивачем придбаних у ТОВ
«Компанія «Тегра» та ТОВ «Сана групп»
товарів у власній господарській
діяльності також не спростовується
відповідачем і підтверджується
матеріалами справи (а. с.112, 120-122, 127-130).

Виходячи із змісту вказаних вище
документів, вбачається, що вони містять
всі обов'язкові реквізити, що
передбачені ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», в розумінні
вказаного Закону є первинними, такими,
що підтверджують здійснення
відповідної господарської операції.

Податкові накладні, на підставі яких
позивачем суми податку на додану
вартість включені до складу
податкового кредиту, складені ТОВ
«Компанія «Тегра», ТОВ «Сана групп» у
відповідності до вимог ст. 201
Податкового кодексу України,
відповідають положенням Наказу ДПА
України від 21.12.2010 № 969, зареєстрованого
в Міністерстві юстиції України від
29.12.2010 за № 1401/18696 «Про затвердження
форми Податкової накладної та Порядку
її заповнення».

Виявлені під час перевірки фактичні
обставини щодо взаємовідносин між
позивачем та його контрагентами, які
зазначені податковим органом в акті
перевірки, відображення позивачем
операцій з отримання товару в
податковому обліку відповідачем не
спростовуються.

На момент укладення та реалізації
договорів контрагенти позивача ТОВ
«Компанія «Тегра», ТОВ «Сана групп»
мали зареєстровані у встановленому
порядку установчі документи та
цивільну дієздатність згідно з чинним
законодавством, були зареєстровані як
платники податку на додану вартість.

Законодавчо встановлені вимоги,
необхідні для чинності правочину (ст.203
ЦК України), позивачем та його
контрагентами дотримані. Також
господарські зобов'язання з поставки
товару (автозапчастин) не містять ознак
фіктивності (вчинених без наміру
створення правових наслідків, які
обумовлювалися відповідними
правочинами). Крім того, відповідно до
ст.234 Цивільного кодексу України
фіктивний правочин визнається судом
недійсним.

Відповідачем вказана норма
законодавства не врахована, належні
докази на підтвердження викладених в
акті перевірки доводів щодо
відсутності фактичного здійснення
господарських операцій з поставки
товару відповідачем не зазначені, суду
не подані. Жодний документ, який в
установленому порядку встановлював би
відповідні факти та був обов'язковим
для застосування на всій території
України, в матеріалах справи відсутній.

Дії позивача та його контрагентів,
вчинені на виконання укладених ними
угод, направленні саме на створення
наслідків, які обумовлені правовою
природою договорів такого виду.

Також укладені позивачем з ТОВ
«Компанія «Тегра», ТОВ «Сана групп»
угоди не містять умов та ознак, які б
свідчили про їх суперечність інтересам
держави та суспільства або порушували
публічний порядок.

Чинним законодавством України не
передбачено обов'язку сторони договору
перевіряти повноваження контрагента
на підписання первинних
бухгалтерських та податкових
документів, як і не передбачено
відповідальності сторони договору за
порушення її контрагентом вимог
чинного законодавства при укладанні
договору. У тому випадку, якщо не
доказано обізнаності сторони договору
про факт порушення законодавства його
контрагентом на момент укладання
договору, вважається, що така сторона
діяла правомірно.

Колегією суддів встановлено, що
укладені позивачем з ТОВ «Компанія
«Тегра», ТОВ «Сана групп» угоди
відповідають вимогам чинного
законодавства України, мають своїм
наслідком зміну у майновому стані
учасників правочину, є економічно
виправданими, а факт виконання
господарських зобов'язань сторін
підтверджується первинними та
податковими документами.

Належні докази, які б свідчили про
порушення з боку контрагентів позивача
- ТОВ «Компанія «Тегра», ТОВ «Сана
групп», які б позбавляли позивача права
на віднесення відповідних сум до
податкового кредиту відповідачем не
подані, в матеріалах справи такі докази
відсутні.

Відповідач, зробивши в акті перевірки
висновок про нікчемність правочинів,
не міг керуватися лише припущеннями
щодо фіктивності (нікчемності)
укладеного договору, його позиція про
те, що цей правочин очевидно суперечать
інтересам держави, не підкріплені
належними доказами, зокрема, рішеннями
суду.

Посилання відповідача на факти,
виявлені податковим органом стосовно
ТОВ «Компанія «Тегра», ТОВ «Сана
групп», не приймається колегією суддів
до уваги, оскільки інформація, що
міститься в матеріалах перевірки ТОВ
«Компанія «Тегра», ТОВ «Сана групп», за
встановлених вище фактичних обставин
не може бути підставою для висновку про
недійсність укладеного позивачем з
вказаним підприємством правочину.

Виходячи з затвердженого Наказом
Державної податкової служби України №
984 від 22.12.2010 Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства, акт
перевірки лише фіксує обставини,
встановлені під час проведення
перевірки, факти виявлених порушень
законодавства. При цьому контролюючий
орган не позбавлений права викладати в
акті перевірки власні суб'єктивні
висновки щодо зафіксованих обставин.

В даному випадку позиція податкового
органу базується на виявлених
податковим органом порушеннях,
допущених при здійсненні
господарської діяльності
контрагентами позивача, проте, статтею
61 Конституції України встановлений
індивідуальний характер
відповідальності юридичної особи.

Із змісту вищенаведених норм
вбачається, що Податковий кодекс
України не ставить право позивача на
формування податкового кредиту в
залежність від декларування
постачальниками, в тому числі і по
ланцюгу постачання, своїх податкових
зобов'язань та/або від сплати ними сум
податку на додану вартість до бюджету.

Практика Європейського суду з прав
людини, яка відповідно до ст.17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини» є джерелом права,
свідчить про те, якщо державні органи
мають інформацію про зловживання в
системі оподаткування конкретною
компанією, вони повинні застосовувати
відповідні заходи саме до цього
суб'єкту, а не розповсюджувати
негативні наслідки на інших осіб при
відсутності зловживання з їх боку
(Рішення Європейського суду з прав
людини від 09.01.2007 р. у справі
«Інтерсплав проти України»).

Отже, якщо контрагенти позивача і не
виконали своїх зобов'язань щодо сплати
податку до бюджету, це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме для цих підприємств і
така відповідальність не може бути
покладена на позивача.

Також податковий орган не надав жодних
доказів на підтвердження того, що
позивач, як платник податку, діяв без
належної обачності й обережності і
йому було відомо про можливі порушення,
які допускав його контрагент, або що
самостійною діловою метою здійснення
господарських операцій з даним
підприємством було одержання
позивачем податкової вигоди.

Щодо відсутності трудових ресурсів,
складських приміщень тощо у
контрагентів позивача, посилання
податкового органу на відсутність у
підприємств-контрагентів умов,
необхідних для здійснення
господарської операції, само по собі не
свідчить про фіктивність
господарської операції, адже
підприємство-постачальник може
здійснювати реальні торговельні
операції та не обов'язково має бути
виробником товару чи послуги.

Виходячи з вищевикладеного,
вбачається, що позивачем виконані всі
умови для віднесення відповідних сум
до складу податкового кредиту з
операцій поставки товару ТОВ
«Компанія «Тегра», ТОВ «Сана групп», у
зв'язку з чим у відповідача відсутні
правові підстави для нарахування
позивачу грошового зобов'язання з
податку на додану вартість згідно
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення.

Під час розгляду даної
адміністративної справи судом першої
інстанції в повному обсязі з'ясовано
усі обставини, які мають значення для
справи, ухвалено законне та
обґрунтоване рішення про задоволення
позову.

Передбачених статтею 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підстав для скасування постанови суду
першої інстанції та ухвалення нового
судового рішення не вбачається, у
зв'язку з чим колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу залишити
без задоволення, а постанову суду
першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Кіровоградської області
Державної податкової служби залишити
без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 20.11.2012 у
справі № 1170/2а-2467/12 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку, встановленому ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
Я.В. Семененко