Справа № 826/9856/14
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2014-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 липня 2014 року 15:45 № 826/9856/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії суддів:
головуючого судді Шрамко Ю.Т., суддів
Кобилянського К.М., Скочок Т.О.,
розглянувши у письмовому проваджені
адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Державної
виконавчої служби України
провизнання дій протиправними,
визнання незаконною постанови В С Т А Н
ОСОБА_1, (далі по тексту - позивач),
звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Державної виконавчої служби
України, (далі - відповідач), про
визнання дій протиправними, визнання
незаконною постанови, зокрема, просив:
1. Визнати протиправними дії державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України Бойка Олександра
Миколайовича та виконуючого обов'язки
начальника відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України Кузьменка Олексія
Степановича щодо винесення та
затвердження постанови про закриття
виконавчого провадження від 19.06.2014 року
ВП № 43239220.
2. Визнати незаконною постанову про
закриття виконавчого провадження від
19.06.2014 року ВП № 43239220, винесену
державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Бойком О. М., затверджену в.о. начальника
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
3. Визнати протиправними дії Державної
виконавчої служби України щодо
направлення постанови про закінчення
виконавчого провадження від 19.06.2014 року
ВП № 43239220 з порушенням строку, що
передбачений ч. 3 ст. 49 Закону України
«Про виконавче провадження».
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
державним виконавцем неправомірно
була винесена постанова про закінчення
виконавчого провадження ВП № 43239220 від
19.06.2014 року, затверджена виконувачем
обов'язків начальника відділу, яка з
порушенням строку, що передбачений ч. 3
ст. 49 Закону України «Про виконавче
провадження», направлена позивачу
разом із супровідним листом №
14-0-36-281/5-456/1 від 23.06.2014 простою
кореспонденцію з відбитком
календарного штемпеля на конверті від
Позивач також звертав увагу суду, що
запитувана ним публічна інформація не
була надана в тому обсязі, який бажав
Представник відповідача проти позову
заперечила, зазначила, що відповідачем
не порушено законних прав та інтересів
позивача, а при прийнятті оскаржуваної
постанови про закриття виконавчого
провадження від 19.06.2014 року, відповідач
діяв у порядку та спосіб, визначені
законодавством України.
За згодою сторін у судовому засіданні
23.07.2014 р. судом ухвалено розгляд справи
продовжити у письмовому провадженні.
Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
та вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва
12 травня 2014 року Державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Бойком О. М. відкрито виконавче
провадження ВП № 43239220, по примусовому
виконанню рішення, на підставі
виконавчого листа у адміністативній
зобов'язання Державного центру
зайнятості Міністерства праці та
соціальної політики України надати
ОСОБА_1 на його запит від 02 липня 2013 року
запитувану ним публічну інформацію в
19 червня 2014 р. відділом примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України прийнято Постанову про
закінчення виконавчого провадження ВП
№ 43239220 (надалі - Постанова ВП № 43239220),
мотивуючи це тим, що на виконання
постанови про відкриття виконавчого
провадження від 12.05.2014 року, листом від
20.05.2014 № ДЦ-04-3223/0/6-14 за підписом
директора Харченко Ю. О. було
повідомлено, що постанова Київського
апеляційного адміністративного суду
позовом ОСОБА_1 до Державного центру
зайнятості щодо визнання дій
протиправними та зобов'язання,
виконана у повному обсязі.
Вважаючи зазначену вище Постанову
державного виконавця від 19.06.2014 року ВП
№ 43239220 такою, що порушує законні права
та інтереси позивача, останній
звернувся за їх захистом до Окружного
адміністративного суду міста Києва.
Положеннями частини 2 статті 19
Конституції України закріплено, що
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Відповідно до ст.1 Закону України "Про
виконавче провадження", виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Згідно положень ч.1 та п.8 ч.2 ст.17 Закону
України "Про виконавче провадження",
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.
Відповідно до цього Закону підлягають
виконанню державною виконавчою
службою, зокрема, рішення інших органів
державної влади, якщо їх виконання за
законом покладено на державну
виконавчу службу.

Положеннями ч.1 ст.25 Закону України "Про
виконавче провадження" закріплено, що
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби, п. 2 ч. 2 ст. 25 Закону
України "Про виконавче провадження" у
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 49 Закону
України «Про виконавче провадження»
встановлюється вичерпний перелік
підстав закінчення виконавчого
провадження. Так відповідно до п 8. ч1 ст.
49 Закону України «Про виконавче
провадження» виконавче провадження
підлягає закінченню у разі фактичного
виконання в повному обсязі рішення
згідно з виконавчим документом.

Державним центром зайнятості
Міністерства праці та соціальної
політики України від 20.05.2014 року
№ДЦ-04-3223/0/6-14 було надано докази
виконання рішення Київського
апеляційного адміністративного суду
від 06.12.2013 року у адміністративній
справі №826/14642/13-а

В підтвердження вищезазначеного було
надано лист від 31.12.2013 № ДЦ-04-8899/0/6-13,
яким надано відповідь Позивачу та
докази його направлення
рекомендованим листом.

Також відповідно до відповіді від
12.07.2013 року № ДЦ-01-4131/0/6-13 на запит на
інформацію від 02.07.2013 року Державним
центром зайнятості Міністерства
соціальної політики України, позивачу
було направлено витяг з Єдиної
технології соціальних послуг центрами
зайнятості України.

Відповідно до ч.3 ст. 49 Закону України
«Про виконавче провадження», про
закінчення виконавчого провадження
державний виконавець виносить
постанову з обов'язковим мотивуванням
підстав її винесення, яка
затверджується начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований. Копія постанови у
триденний строк надсилається сторонам
і може бути оскаржена в десятиденний
строк у порядку, встановленому цим
Законом. Як вбачається з матеріалів
справи копія постанови про закінчення
виконавчого провадження направлялася
супровідним листом № 14-0-36-281/5-456/1 від
23.06.2014 року, була направлена стягувачу
(позивачу) простою кореспонденцією
26.06.2014 року, про що свідчить відбиток
поштового штемпелю. Суд приходить до
висновку, що відповідачем було
порушено строк направлення постанови
про закінчення виконавчого
провадження. Суд звертає увагу, що
порушення строку не є підставою для
скасування постанови про закінчення
виконавчого провадження.

Враховуючи вищезазначене у сукупності,
суд приходить до висновку, що
оскаржувана Постанова ВП № 43239220 була
правомірно та обгрунтовано прийнята
головним державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Бойком О.М. та затверджена виконуючим
обов'язків начальника відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Кузьменком О. С.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано;
безсторонньо; добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно; з урахуванням права особи
на участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно.

Згідно з ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідачем доведено правомірність
та обґрунтованість прийняття
оскаржуваної постанови про закінчення
виконавчого провадження, проте,
порушено строк направлення постанови
про закінчення виконавчого
провадження, в силу чого, позов
підлягає частковому задоволенню.

Приймаючи до уваги викладене у
сукупності, керуючись вимогами ст.ст.
69-71, ст.94, ст. ст. 158-163, ст. ст. 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов ОСОБА_1 до Державної виконавчої
служби України про визнання дій
протиправними, визнання незаконною
постанови задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Державної
виконавчої служби України щодо
направлення постанови про закінчення
виконавчого провадження від 19.06.2014 року
ВП № 43293220 з порушенням строку, що
передбачений ч.3 ст. 49 Закону України
«Про виконавче провадження».

3. В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в апеляційному
порядку повністю або частково за
правилами, встановленими ст. ст. 185-187
КАС України, шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя
Ю.Т. Шрамко

Судді
К.М. Кобилянський

Т.О. Скочок