Справа № 810/1138/13-а
Суддя: Моторний О.А.
Дата ухвалення: 2014-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2014 року
м. Київ К/800/48414/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Моторного О.А.

Суддів
Борисенко І.В.,

Кошіля В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області

на постанову Київського окружного
адміністративного суду від 10.04.2013

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 04.09.2013

у справі № 810/1138/13-а

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Київської
області Державної податкової служби

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 10.04.2013, яка
залишена без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 04.09.2013, позов задоволено: визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення від 12.10.2012 №
та від 21.01.2013 №.

В касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального права, просить скасувати
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій та прийняти нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що податковим органом
була проведена планова виїзна
документальна перевірка позивача з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2009 по 31.12.2011, за
результатами якої складено акт
перевірки від 28.09.2012 №357/17-2/НОМЕР_1.

У висновках акта перевірки зафіксовано
порушення позивачем: ч. «а» п.19.1 ст. 19
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» та п.177.10 ст.177
Податкового Кодексу України від 02.12.2010
р. №2755-VI (зі змінами та доповненнями); п.6
ст. 128 Господарського кодексу України, в
частині неналежного ведення книги
обліку доходів та витрат; ст.13 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян» від
26.12.1992 №13-92; п.177.2 ст.177 Податкового
Кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-VI, в
частині заниження податку з доходів
фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності в розмірі
15063,00 грн.; п.288.4 ст. 288 ст.177 Податкового
Кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-VI , в
частині заниження орендної плати за
земельні ділянки державної та
комунальної форми власності в розмірі
28904,00 грн.

На підставі акта перевірки,
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 12.10.2012 №,
яким позивачу визначено податок на
доходи фізичних осіб та штрафні
(фінансові) санкції в сумі 18829,00 грн., що
сплачуються фізичними особами за
результатами річного декларування; та
податкове повідомлення-рішення від
12.10.2012 №, яким визначено податок
та штрафі (фінансові) санкції по
орендній платі з фізичних осіб в сумі
36130,00 грн.

Рішенням ДПС в Київській області
податкове повідомлення-рішення від
12.10.2012 № залишено без змін, а
податкове повідомлення-рішення від
12.10.2012 № скасовано в частині
застосування штрафної санкції у
розмірі 1919,70 грн.

Відповідачем прийнято нове податкове
повідомлення-рішення від 21.01.2013 №
про сплату 16909,00 грн. податку на доходи
фізичних осіб та штрафних (фінансових)
санкцій.

Колегія суддів, переглядаючи
оскаржувані рішення судів попередніх
інстанцій в касаційному порядку,
погоджується з висновками судів про
задоволення позову, враховуючи
наступне.

Як було вірно встановлено судами та
підтверджується матеріалами справи,
орендна плата за землю сплачувалася
позивачем згідно договору оренди землі
від 01.01.2006 №30 - за земельну ділянку 0,148
га, та договору оренди землі від 01.01.2006
№ 29 - за земельну ділянку 0,015 га.

Дані договори оренди землі закінчили
дію 31.12.2009. Додаткові угоди та (або) нові
договори оренди станом на день
перевірки не укладено, так як згідно зі
змінами в законодавстві до укладення
нового договору потрібно провести збір
технічної документації на орендовані
земельні ділянки. Документи для
розроблення технічної документації
подано до управління земельних
ресурсів.

В Акті перевірки податковим органом
відображена відсоткова ставка згідно
договору оренди від 01.01.2006 №30 - 10% від
нормативно-грошової оцінки, проте,
фактична ставка - 8% - згідно довідки
(додаток до договору оренди), виданої
фінансово-економічним відділом
міськвиконкому Вишнівської міської
ради про грошову оцінку земель для
розрахунку орендної плати від 01.01.2006
№62 НГО складає 62084,00 грн., орендна плата
- 4966,72 грн.

Нормативно-грошова оцінка
вищезазначених земельних ділянок в 2009
році становить 144744,00 грн. та 14670,00 грн.

Також, судами встановлено, що позивачем
орендна плата за землю в 2009 році була
задекларована помилково за ставкою 5%
від НГО землі в сумі 12044,21 грн., а
потрібно було задекларувати за ставкою
8% в сумі 12753,12 грн., заниження орендної
плати становить 708,91 грн.

Нормативно-грошова оцінка землі в 2010
році та 2011 році не змінювалась, а в 2010
році нарахована сума орендної плати
становить 16926,00 грн., за 2011 рік - 16926,00 грн.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про
оренду землі», у разі якщо орендар
продовжує користуватися земельною
ділянкою після закінчення строку
договору оренди і за відсутності
протягом одного місяця після
закінчення строку договору
листа-повідомлення орендодавця про
заперечення у поновленні договору
оренди землі, такий договір вважається
поновленим на той самий строк і на тих
самих умовах, які були передбачені
договором.

10.12.2009 позивачем подана заява до
Вишнівської міської ради щодо
продовження строку дії договорів,
письмових заперечень позивачем від
останньої не отримано, у зв'язку з чим
колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
що позивач повинен був до укладення
нових договорів оренди сплачувати
орендну плату за умовами договорів, що
закінчили свою дію, тобто, за 2010 рік
позивачу нарахована сума орендної
плати в сумі 12753,12 грн., та за 2011 рік в
сумі 12753,12 грн. Отже, як було вірно
встановлено судами, сума орендної
плати задекларованої платником в
деклараціях підлягає зменшенню за 2010
рік в розмірі 4172,88 грн., за 2011 рік в
розмірі 4172,88 грн.

Згідно з пп.5.2.1 п.5.2 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» (в редакції чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин), до складу валових
витрат включаються суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Відповідно до пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Матеріали справи свідчать, що
позивачем на підтвердження
правомірності формування валових
витрат підприємства було подано до
податкового органу декларації про
доходи за 2009 рік, в яких було
задекларовано витрати на загальну суму
140680,00 грн., за 2010 рік - 111665,00 грн., за 2012
рік - 149757,00 грн.

Судами встановлено, що дані витрати
підтверджені наявними в матеріалах
справи, належним чином оформленими
первинними документами (накладні на
придбання товару, чеки РРО
постачальників, платіжні документи на
оплату товару, квитанції та інші
платіжні документи), у зв'язку з чим
висновок податкового органу про
збільшення позивачем валових витрат є
безпідставним та необґрунтованим.

За наведених обставин, вірними є
висновки судів першої та апеляційної
інстанцій про відсутність у
податкового органу підстав для
прийняття спірних податкових
повідомлень-рішень від 12.10.2012 № та
від 21.01.2013 №.

Доводи, наведені скаржником в
касаційній скарзі, колегією суддів
відхиляються, оскільки вони не
спростовують обставин, що на підставі
належних та допустимих доказів
встановлені судами попередніх
інстанцій.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку, що судами першої та
апеляційної інстанцій належним чином
з'ясовані обставини справи та дано їм
відповідну правову оцінку. Порушень
норм матеріального чи процесуального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішень судів не
встановлено.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Києво-Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у Київській області -
відхилити.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 10.04.2013 та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 04.09.2013
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, установленому статтями 237, 238,
239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя: (підпис) О.А.
МоторнийСудді(підпис) І.В. Борисенко
(підпис) В.В. Кошіль