Справа № 2-а-605/10
Суддя: Сеник Р.П.
Дата ухвалення: 2014-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2014 року
Справа
№ 13840/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Сеника Р.П.,

суддів
Попка Я.С., Хобор Р.Б.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Управління праці та соціального
захисту населення Рівненської
районної державної адміністрації на
постанову Рівненського районного суду
Рівненської області від 22.01.2010 року у
справі № 2-а-605/10 за позовом ОСОБА_2 до
Управління праці та соціального
захисту населення Рівненської
районної державної адміністрації про
визнання дій протиправними,
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії, -

В С Т А Н О
В И В :

У вересні 2009 року ОСОБА_2 звернулася з
позовом до відповідача про визнання
дій відповідача протиправними та
нарахування і виплату недоплаченої
щомісячної державної допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за періоди з 9 липня 2007
року по січень 2009 року.

Позовні вимоги мотивує тим, що
знаходиться у відпустці з догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку та перебуває на обліку в
управлінні праці та соціального
захисту населення Рівненської
районної державної адміністрації
Рівненської області. Відповідач
здійснює їй нарахування та виплату
державної допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку. Однак, нарахування та виплата
такої допомоги відповідачем проведена
в менших розмірах, ніж було встановлено
законодавством. Вважає, що недоплата
відповідачем коштів є протиправною.

Постановою районного суду Рівненської
області від 22.01.2010 року у позові
задоволено частково.

Постанову суду першої інстанції
оскаржив відповідач, подавши на неї
апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає,
що не погоджується з рішенням суду
першої інстанції, оскільки дане
рішення винесене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та таке, що неповно відображає
обставини, які мають істотне значення
для даної справи.

Просить скасувати постанову районного
суду Рівненської області від 22.01.2010
року та відмовити у задоволенні позову.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому колегія суддів, у
відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.
Заслухавши доповідь судді - доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до переконання, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а оскаржувану постанову
без змін з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи, що
позивачка являється матір'ю дитини
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Позивачка є
застрахованою особою та перебуває на
обліку в Управлінні праці та
соціального захисту населення
Рівненської районної державної
адміністрації Рівненської області, яке
здійснює нарахування та виплату
позивачу допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку.

Задовольняючи у позовних вимогах
частково у справі, суд першої інстанції
виходив з того, що рішеннями
Конституційного Суду України від
09.07.2007р. по справі № 6-рп/2007 та від
22.05.2008р. визнані такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними) положення Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік» та Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», якими
обмежується дія ст.15 Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з
дітьми», а тому протягом 09.07.2007р.-31.12.2008р.
відновлена дія статей вищеназваного
Закону, через що позивачу за
розглядуваний період спірна допомога
виплачувалася в заниженому розмірі.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
наступних підстав.

Відповідно до ст.43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку із
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» (в редакції, яка діяла до
01.01.2008р.) допомога по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду, але не менше розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

Розмір державної допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку визначений ч.1 ст.15
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» (в редакції, яка діяла
до 01.01.2008р.) і повинен відповідати
розміру встановленого законом
прожиткового мінімуму для дітей віком
до 6 років.

Звідси, позивач має право відповідно до
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» на пільги відповідно
до цього Закону, а саме на отримання
щомісячної грошової допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку в розмірі
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років.

Рішенням Конституційного Суду України
від 09.07.2007р. визнано такими, що не
відповідають Конституції України
положення ст.56 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»,
якими було передбачено розмір
щомісячної грошової допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, яка виплачується
відповідно до Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми», що
дорівнює різниці між 50 відсотками
прожиткового мінімуму, встановленого
для працездатних осіб, та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше 90
гривень для незастрахованих осіб та не
менше 23 відсотків прожиткового
мінімуму, встановленого для
працездатних осіб, для застрахованих
осіб, у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

При цьому дане рішення Конституційного
Суду України має преюдиціальне
значення для судів загальної
юрисдикції при розгляді ними позовів у
зв'язку з правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей
зазначених законів, що визнані
неконституційними.

Розмір допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку,
визначений ст.56 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»,
передбачений також Порядком
призначення і виплати допомоги при
народженні дитини та допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку особам, застрахованим
в системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
затв. постановою КМ України № 13 від
11.01.2007р. (в редакції, яка діяла до
01.01.2008р.). Також вказаною постановою
призупинено дію абзацу першого п.22
Порядку призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми,
затв. постановою КМ України № 1751 від
27.12.2001р., якою передбачався розмір
вказаної допомоги на рівні
прожиткового мінімуму для дітей віком
до шести років.

Враховуючи наведені положення,
керуючись ч.4 ст.9 КАС України, колегія
суддів вважає, що постанова КМ України
№ 13 від 11.01.2007р. «Про деякі питання
призначення і виплати допомоги сім'ям з
дітьми» є підзаконним
нормативно-правовим актом, а тому в
разі виникнення колізії між її нормами
та нормами закону, застосуванню
підлягають положення закону.

У частині вирішення решти позовних
вимог колегія суддів виходить з того,
що ст.46 Конституції України громадянам
гарантовано право на соціальний
захист, що включає, зокрема, право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності за рахунок страхових
внесків громадян, підприємств, установ
і організацій, а також бюджетних та
інших джерел соціального забезпечення;
створення мережі державних,
комунальних, приватних закладів для
догляду за непрацездатними. Пенсії,
інші види соціальних виплат та
допомоги, що є основним джерелом
існування, мають забезпечувати рівень
життя, не нижчий від прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

До 1 січня 2008 року - дати набрання
чинності Законом України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» -
правовідносини щодо виплати допомоги
регулювалися Законом України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми», дія
якого поширювалася на осіб, не
застрахованих у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (стаття 13), та
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку із
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням», який поширював свою дію на
застрахованих у зазначеній системі
осіб. Розмір допомоги також визначався
цими законами.

Пунктами 23, 25 розділу II Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» були
внесені відповідні зміни до Законів
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» та «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку із тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням». Зокрема, згідно зі
змінами, внесеними до ст.13 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми», його дію поширено на
застрахованих осіб, водночас із Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку із тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» було виключено статті 40 - 44.

Пункт 2 розділу III Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України»
передбачав, що розділ II цього Закону
діє до 31.12.2008р.

Конституційний Суд України своїм
рішенням від 22.05.2008р. № 10-рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
у тому числі й пункт 25 розділу II
зазначеного Закону щодо виключення
статей 40-44 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку із
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням».

Отже, з часу проголошення
Конституційним Судом України рішення
від 22.05.2008р. № 10-рп/2008 положення статей
40-44 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку із
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» відновили свою дію.

Із урахуванням наведеного слідує, що з
22.05.2008р. на відносини щодо виплати
допомоги особі, яка застрахована у
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
поширюються норми спеціального закону,
яким є Закон України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку із
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням», відповідно до ст.43 якого
допомога надається застрахованій
особі у розмірі, що встановлюється
правлінням Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, але не менше розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

Оскільки функції з призначення,
нарахування та виплати допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку відповідно до
постанови КМ України № 32 від 16.01.2007р.
«Питання виплати застрахованим особам
допомоги при народженні дитини та по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку» здійснюють органи
праці та соціального захисту населення
за місцем проживання застрахованих
осіб, відповідний обов'язок слід
покласти на відповідача Управління
праці та соціального захисту населення
Рівненської районної державної
адміністрації.

Покликання апелянта на відсутність
бюджетного фінансування передбачених
Законом України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» соціальних виплат як
на причину невиконання покладених на
нього зобов'язань до уваги колегією
суддів не приймаються, оскільки
реалізація особою права, що пов'язане з
отриманням бюджетних коштів, яке
базується на спеціальних та чинних на
час виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Кечко проти України»).

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку про те, що
заявлений позов підлягає до часткового
задоволення, а саме в частині визнання
дій Управління праці та соціального
захисту населення Рівненської
районної державної адміністрації щодо
ненарахування та невиплати на користь
ОСОБА_2 щомісячної допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку відповідно до ст.43
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку із
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» в розмірі, що обчислюється
з урахуванням встановленого законом
прожиткового мінімуму для дітей віком
до 6 років відповідно до Законів
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік» та «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
за періоди з 09.07.2007р. до 31.12.2007р. включно,
з 22.05.2008р. до 31.12.2008р. включно,
протиправними; зобов'язання
відповідача нарахувати та виплатити на
користь позивача щомісячну допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку відповідно до ст.43
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку із
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» у розмірі, визначеному ст.15
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми», за період з 09.07.2007р. до
31.12.2007р. включно, та з 22.05.2008р. до 31.12.2008р.
включно, із врахуванням встановленого
законом прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років відповідно до
Законів України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік», «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України», та проведених виплат за
вказаний період; в задоволенні решти
позовних вимог слід відмовити.

При вирішенні наведеного спору колегія
суддів враховує правову позицію
Верховного Суду України по наведеній
категорії справ, яка викладена в
постанові № 21-168а13 від 11.06.2013р.

Згідно із статтею 122 КАС України,
судовий розгляд адміністративної
справи здійснюється в судовому
засіданні з викликом осіб, які беруть
участь у справі, після закінчення
підготовчого провадження. Особа, яка
бере участь у справі, має право заявити
клопотання про розгляд справи за її
відсутності. Якщо таке клопотання
заявили всі особи, які беруть участь у
справі, судовий розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення справи, а
також відсутня невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст. 160, ст.ст.195, 196, 198, 197, 200, 205,
206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В
А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Рівненської районної державної
адміністрації без задоволення.

Постанову Рівненського районного суду
Рівненської області від 22.01.2010 року у
справі № 2-а-605/10 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, що беруть
участь у справі та може бути оскаржена
у касаційному порядку шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
Р.П. Сеник

Судді :
Я.С. Попко

Р.Б. Хобор