Справа № 826/4630/13-а
Суддя: Бухтіярова І.О.
Дата ухвалення: 2014-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2014 року м.
Київ К/800/52692/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі Бухтіярової І.О., Вербицької О.В.,
Приходько І.В.,розглянувши у
попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 18.09.2013 року

у справі № 826/4630/13-а

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Саноіл Торг» (далі -
позивач, ТОВ «Саноіл Торг»)

до Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві (далі -
відповідач, ДПІ у Шевченківському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві)

про визнання протиправними дій та
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

ТОВ «Саноіл Торг» звернулось у квітні
2013 року до суду з позовом до ДПІ у
Шевченківському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві про визнання протиправними дій
щодо не реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних наступних
документів: податкових накладних від
12.03.2013 року № 156, від 13.03.2013 року № № 166-168,
від 18.03.2013 року № 172, від 19.03.2013 року № 174;
розрахунків коригування № 175 від 12.03.2013
року, № 176 від 12.03.2013 року, № 178 від 26.03.2013
року; розрахунків № 179 від 27.03.2013 року, №
180 від 21.03.2013 року, № 181 від 21.03.2013 року, №
186 від 26.03.2013 року, № 187 від 21.03.2013 року;
зобов'язання прийняти та зареєструвати
зазначені вище податкові накладні та
розрахунки коригування та визнати їх
такими, що подані в день їх фактичного
отримання - 21.03.2013 року.

Постановою окружного
адміністративного суду міста Києва від
06.06.2013 року в задоволенні
адміністративного позову відмовлено
повністю.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 18.09.2013 року
постанову окружного адміністративного
суду міста Києва від 06.06.2013 року
скасовано та прийнято нову постанову,
якою позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, відповідач
подав касаційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції. Вважає, що
рішення суду апеляційної інстанції
прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Позивач у своїх запереченнях на
касаційну скаргу зазначає, що рішення
суду апеляційної інстанції є законним
та обґрунтованим, прийнято з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, вважає касаційну
скаргу відповідача необґрунтованою, а
тому просить залишити касаційну скаргу
без задоволення, а рішення суду
апеляційної інстанцій - без змін.

Справу розглянуто у попередньому
судовому засіданні відповідно до ст. 2201
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
про обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, дослідивши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
судові рішення, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що між ТОВ «Саноіл
Торг» та ДПІ у Шевченківському районі
м. Києва ДПС було укладено договір № 1
про забезпечення електронного
документообігу платника податків, на
підставі якого позивач отримав
можливість подання в електронній формі
податкову звітність та податкові
накладні до органу ДПС засобами
телекомунікаційного зв'язку, або на
електронних носіях.

21.03.2013 року позивачем засобами
електронного зв'язку для проведення
реєстрації Єдиному реєстрі податкових
накладних було направлено податкові
накладні та розрахунки коригування, а
саме: від 12.03.2013 року № 156; від 13.03.2013 року
№ 166; від 13.03.2013 року № 167; від 13.03.2013 року
№ 168; від 18.03.2013 року № 172; від 19.03.2013 року
№ 174; розрахунок коригування № 175 від
12.03.2013 року, розрахунок коригування № 176
от 12.03.2013 року; розрахунок коригування
№ 178 від 26.03.2013 року; розрахунок
коригування № 179 від 27.03.2013 року;
розрахунок коригування № 180 від 21.03.2013
року; розрахунок коригування № 181 від
21.03.2013 року; розрахунок коригування № 186
від 26.03.2013 року; розрахунок коригування
№ 187 від 21.03.2013 року.

Зазначені вище документи не були
прийняті та зареєстровані з посиланням
на те, що місцезнаходження юридичної
особи продавця товарів/послуг, вказане
у документах не відповідає інформації
ЄДР юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
особою, яка має відповідати за відмову
у реєстрації податкових накладних
позивача є Державна податкова служба
України, до якої здійснюється подання
податкової накладної в електронній
формі. З наведеного зроблено висновок,
що оскільки позивачем не заявлялися
позовні вимоги до належного
відповідача, то позов не підлягає
задоволенню, а захист прав позивача має
відбуватися шляхом пред'явлення
позовних вимог про зобов'язання
зареєструвати накладну до особи, якій
подавалася податкова накладна.

Колегія суддів касаційної інстанції
вважає такий висновок суду першої
інстанції помилковим та погоджується з
висновками суду апеляційної інстанції,
який скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги, виходив з наступного.

Суд апеляційної інстанції вірно
зазначив, що відповідно до ст. 52 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд першої інстанції,
встановивши, що з адміністративним
позовом звернено не до тієї особи, яка
повинна відповідати за
адміністративним позовом, може за
згодою позивача допустити заміну
первинного відповідача належним
відповідачем, якщо це не потягне за
собою зміни підсудності
адміністративної справи.

Відповідно до ст. 110 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд до судового розгляду
адміністративної справи повинен вжити
заходів для всебічного та об'єктивного
розгляду і вирішення справи в одному
судовому засіданні протягом розумного
строку. З цією метою суд може прийняти
рішення про обов'язковість особистої
участі осіб, які беруть участь у справі,
у судовому засіданні, про залучення
третіх осіб до справи.

Проте в порушення зазначених вище
процесуальних норм, суд першої
інстанції не запропонував позивачеві
замінити відповідача у справі. Крім
того, суд апеляційної інстанції
зазначив, що відповідач є органом
Державної податкової служби та жодним
чином не заперечує, що він є неналежним
відповідачем та не має права на
прийняття податкових накладних.

Відповідно до п. 1 «Порядку ведення
Єдиного реєстру податкових накладних»,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України № 1246 від 29.12.2010 року
(далі - Порядок), подання податкової
накладної та/або розрахунку
коригування Державній податковій
службі в електронній формі
здійснюється відповідно до Порядку
підготовки і подання податкових
документів в електронній формі
засобами телекомунікаційного зв'язку,
затвердженого Державною податковою
службою.

Відповідно до Інструкції з підготовки
і подання податкових документів в
електронному вигляді засобами
телекомунікаційного зв'язку,
затвердженої наказом ДПА України від
10.04.2008 року № 233, для забезпечення
електронної подачі податкових
документів від платника податків
вимагається укладення договору з
органом ДПС за місцем реєстрації
платника податків. При цьому,
інструкцією не передбачено укладення
окремих договорів між платником
податків та іншими органами ДПС.

Так, судом апеляційної інстанції
встановлено, що з метою реалізації
електронного документообігу з
податковими органами, між позивачем та
ДПІ у Шевченківському районі м. Києва
ДПС було укладено договір № 1 про
забезпечення електронного
документообігу платника податків від
21.10.2011 року. Форма договору повністю
відповідає примірному договору про
визнання електронних документів,
наведеному в Інструкції. Договором № 1
визначено обсяг прав та обов'язків
позивача та відповідача при реалізації
відносин подачі податкових документів
в електронній формі. Зокрема, предметом
договору є визнання податкових
документів, поданих платником податків
в електронному вигляді із
застосуванням електронного цифрового
підпису («ЕЦП») до органу ДПС засобами
телекомунікаційного зв'язку або на
електронних носіях, як оригіналу.
Договір надає платнику податків
можливість подавати до органу ДПС
податкові документи в електронному
вигляді (в тому числі, податкові
накладні та розрахунки коригувань).

Відповідно до пунктів 3.1 та 3.2 Договору
№ 1, саме відповідач зобов'язаний
забезпечити приймання податкових
документів в електронному вигляді
платника податків у терміни, визначені
законодавством, та їх комп'ютерну
обробку, а також, забезпечити
відправлення квитанцій на електронну
адресу платника податків. Спори
повинні вирішуватися безпосередньо
між сторонами договору (ст. 5 Договору №
1).

Таким чином, судом апеляційної
інстанції вірно встановлено, що всі
права та обов'язки, що виникають за
Договором № 1 повинні створювати
юридичні наслідки лише для сторін
такого договору, тобто для відповідача
та позивача. А відтак, відповідач
повинен нести відповідальність за
неналежне виконання договору:
незабезпечення прийняття та
реєстрації податкових накладних та
розрахунків коригувань, надісланих
позивачем.

Виходячи з правових приписів п. 8
Порядку, для підтвердження прийняття
податкової накладної та/або розрахунку
коригування до реєстрації продавцю
видається квитанція в електронній
формі у текстовому форматі, у якій
зазначаються реквізити зазначених
документів, відповідність
електронного документа формату
(стандарту), затвердженому Державною
податковою службою, результати
перевірки електронного цифрового
підпису, інформація про продавця, дата
та час прийняття, реєстраційний номер,
податковий період, за який подається
податкова накладна та/або розрахунок
коригування. Квитанція, на яку
накладається електронний цифровий
підпис Державної податкової служби,
підлягає шифруванню та надсилається
продавцеві засобами
телекомунікаційного зв'язку. Примірник
квитанції в електронній формі
зберігається в Державній податковій
службі.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що позивач виконав умови
договору, а саме створив документи в
електронному вигляді відповідно до
затвердженого формату (стандарту) за
допомогою спеціалізованого
програмного забезпечення та після
накладання ЕЦП здійснив шифрування
документів в електронному вигляді та
направив їх його до органів ДПС через
телекомунікаційні канали зв'язку.

Відповідно до абз.5 п. 201.10 ст. 201
Податкового кодексу України (далі - ПК
України), якщо надіслані податкові
накладні та/або розрахунки коригування
сформовано з порушенням вимог,
передбачених відповідно п. 201.1 ст. 201
та/або п. 192.1 ст. 192 ПК України, протягом
операційного дня продавцю
надсилається квитанція в електронному
вигляді у текстовому форматі про
неприйняття їх в електронному вигляді
із зазначенням причин.

Пунктом 9 Порядку встановлено, що
причиною відмови у прийнятті
податкової накладної та/або розрахунку
коригування до реєстрації є: наявність
помилок, тощо.

В свою чергу, судом апеляційної
інстанції встановлено, що наявні в
матеріалах справи податкові накладні
та розрахунки коригувань були складені
вірно та не містять жодних помилок, що
також було встановлено судом першої
інстанції, а тому вони повинні були
бути зареєстрованими в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Так, судом апеляційної інстанції
встановлено, що державним реєстратором
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб і фізичних осіб-підприємців не
вносилися зміни місцезнаходження ТОВ
«Саноіл Торг» або запис про
відсутність товариства за
місцезнаходженням: м. Київ, вул.
В.Житомирська, буд. 20. Адреса вказана в
поданих накладних та розрахунках
коригування відповідає адресі
вказаній у витязі з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців від 20.07.2012 року, який
до цього часу є незмінним за даними
реєстру, про що свідчить витяг від
26.03.2013 року.

Таким чином, судом апеляційної
інстанції вірно зазначено, що
податковим органом може бути
відмовлено в прийнятті податкової
накладної надісланої для реєстрації в
Єдиному реєстрі податкових накладних у
випадку, якщо в такій накладній
допущено помилку, а саме, сформовано її
з порушенням вимог, передбачених п. 201.1
ст. 201 та/або п. 192.1 ст. 192 ПК України.

Проте, як вірно зазначено судом
апеляційної інстанції, в порушення ст. 3
Договору № 1, п. 201.10 ст. 201 ПК України та
п. 7 р. 111 Інструкції відповідач не
забезпечив прийняття таких документів
та не надіслав відповідні квитанції
про прийняття податкових накладних та
розрахунків коригувань.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов
вірного висновку, що суд першої
інстанції, встановивши порушення прав
позивача органом Державної податкової
служби, не правомірно відмовив в
задоволенні позову з посиланням на
необхідність зазначення відповідачем
саме Державної податкової служби
України, оскільки, як свідчить судова
практика по аналогічних спорах, в таких
випадках відповідачем є орган
Державної податкової служби, в якому
платник податків перебуває на обліку
та з яким укладено договір про
забезпечення електронного
документообігу платника податків.

Таким чином, колегія суддів касаційної
інстанції погоджується з висновками
суду апеляційної інстанції про те, що
податковий орган не надав жодних
доказів на підтвердження того, що
позивач допустив якісь помилки при
подачі податкової звітності, а тому
остання має бути прийнята
відповідачем.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
дійшов обґрунтованого висновку щодо
наявності підстав для задоволення
позову.

Відповідно до п. 3 ст. 2201 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах
касаційної скарги порушень судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому касаційну скаргу слід
відхилити, а оскаржуване судове
рішення залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 220-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві - відхилити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 18.09.2013 року
у справі № 826/4630/13-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути
переглянута з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236-238
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя: підпис (підпис)
І.О. Бухтіярова Судді: підпис
(підпис) О.В. Вербицька Помічник судді
підпис (підпис) І.В. Приходько