Справа № 805/5236/14
Суддя: Гайдар А.В.
Дата ухвалення: 2014-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Циганенко А.І.
Суддя-доповідач - Гайдар А.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 року
справа №805/5236/14

приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючий суддя:
Гайдар А.В.,

судді:
Шальєва В.А.,

Яковенко М.М.,

розглянув в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Київському районі м.Донецька Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області на постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 12
червня 2014 року по адміністративній
справі № 805/5236/14 за позовною заявою
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Транслем» до
Державної податкової інспекції у
Київському районі м.Донецька Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області про визнання дій
протиправними, зобов'язання вчинити
певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 12 червня 2014
року по адміністративній справі №
805/5236/14 адміністративний позов -
задоволено повністю. Визнано
протиправними дії Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Донецька Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області з коригування показників
податкової звітності Товариства з
обмеженою відповідальністю "Транслем"
() в АІС «Податковий
блок» «Підсистеми автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів» за період січень-лютий
2014 року. Зобов'язано Державну податкову
інспекцію у Київському районі м.
Донецька Головного управління
Міндоходів у Донецькій області
відновити в АІС «Податковий блок»
«Підсистеми автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів» показники податкової
звітності Товариства з обмеженою
відповідальністю "Транслем" () за період січень-лютий 2014 року
згідно податкових декларацій з податку
на додану вартість, поданих
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Транслем" () за вказаний період. (арк.справи
233-238)

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції відповідач - Державна
податкова інспекція у Київському
районі м.Донецька головного управління
Міндоходів у Донецькій області
звернувся з апеляційною скаргою,
пославшись на незаконність та
необґрунтованість постанови суду
першої інстанції, прийняту с
порушенням норм матеріального права,
просив постанову суду першої інстанції
скасувати і прийняти нове рішення, яким
відмовити позивачу в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.
(арк.справи 243-244).

Апеляційний розгляд справи
здійснювався у порядку письмового
провадження з врахуванням приписів
частини 6 статті 128, пункту 2 частини 1
статті 197 КАС України з огляду на те, що
жодна з осіб, які беруть участь у справі
не прибула у судове засідання, хоча
вони були належним чином повідомленні
про дату, час і місце судового
засідання.

За правилами частини 1 статті 195 Кодексу
адміністративного судочинства
України, апеляційний перегляд
постанови суду першої інстанції
здійснюється в межах апеляційної
скарги.

Колегія суддів заслухавши доповідь
судді-доповідача, дослідивши матеріали
справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, вважає за
необхідне апеляційну скаргу залишити
без задоволення з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що позивач -
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Транслем"
зареєстровано в якості юридичної особи
17 липня 2013 року, перебуває на
податковому обліку в Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Донецька Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області та є платником податку на
додану вартість (а.с. 45, 46).

28 березня 2014 року відповідачем був
складений «Акт №195/05-64-22-02/38844515 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Транслем» (код за ) щодо господарських
взаємовідносин із платниками податків
за період січень та лютий 2014 року». В
Акті зазначено, що провести зустрічну
перевірку неможливо через те, що ТОВ
«Транслем» не знаходиться за юридичною
адресою. За висновками перевірки в
період з 01.01.2014 по 28.02.2014 встановлена
відсутність об'єктів оподаткування у
ТОВ «Транслем» при визначенні доходів
та витрат, які підпадають від
визначення статей 134, 138, 185, 198
Податкового кодексу України (а.с. 47-58).

На підставі вищевказаного Акту до АІС
«Податковий блок» «Підсистеми
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів» були
змінені показники податкової
звітності за період січень-лютий 2014
року на суму податкових зобов'язань
72720840,0 гривень та суму податкового
кредиту 72604224,00 гривень.

Відповідно до підпункту 73.5 статті 73 ПК
України з метою отримання податкової
інформації органи державної
податкової служби мають право
проводити зустрічні звірки даних
суб'єктів господарювання щодо платника
податків. Зустрічною звіркою
вважається співставлення даних
первинних бухгалтерських та інших
документів суб'єкта господарювання, що
здійснюється органами державної
податкової служби з метою
документального підтвердження
господарських відносин з платником
податків та зборів, а також
підтвердження відносин, виду, обсягу і
якості операцій та розрахунків, що
здійснювалися між ними, для з'ясування
їх реальності та повноти відображення
в обліку платника податків. Зустрічною
звіркою вважається співставлення
даних первинних бухгалтерських та
інших документів суб'єкта
господарювання, що здійснюється
органами державної податкової служби з
метою документального підтвердження
господарських відносин з платником
податків та зборів, а також
підтвердження відносин, виду, обсягу і
якості операцій та розрахунків, що
здійснювалися між ними, для з'ясування
їх реальності та повноти відображення
в обліку платника податків. Зустрічні
звірки не є перевірками і проводяться в
порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України. За результатами
зустрічних звірок складається довідка,
яка надається суб'єкту господарювання
у десятиденний термін.

Таким чином, з зазначеної правової
норми вбачається, що зустрічна звірка
не є перевіркою в розумінні
Податкового кодексу України, а її
результати повинні бути оформлені
довідкою.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України
передбачено, що контролюючі органи
мають право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки
проводяться контролюючими органами в
межах їх повноважень виключно у
випадках та у порядку, встановлених цим
Кодексом, а фактичні перевірки - цим
Кодексом та іншими законами України,
контроль за дотриманням яких покладено
на контролюючі органи.

Згідно з підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті
75 ПК України камеральною вважається
перевірка, яка проводиться у
приміщенні контролюючого органу
виключно на підставі даних, зазначених
у податкових деклараціях (розрахунках)
платника податків.

За приписами підпункту 75.1.2 пункту 75.1
статті 75 ПК України документальною
перевіркою вважається перевірка,
предметом якої є своєчасність,
достовірність, повнота нарахування та
сплати усіх передбачених цим Кодексом
податків та зборів, а також дотримання
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи,
дотримання роботодавцем законодавства
щодо укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, а також отриманих в
установленому законодавством порядку
контролюючим органом документів та
податкової інформації, у тому числі за
результатами перевірок інших
платників податків.

Документальна позапланова перевірка
не передбачається у плані роботи
контролюючого органу і проводиться за
наявності хоча б однієї з обставин,
визначених цим Кодексом.

При цьому, підпунктом 86.1 статті 86 ПК
України передбачено, що результати
перевірок (крім камеральних та
електронних перевірок) оформлюються у
формі акта або довідки, які
підписуються посадовими особами
контролюючого органу та платниками
податків або їх законними
представниками (у разі наявності). У
разі встановлення під час перевірки
порушень складається акт. Якщо такі
порушення відсутні, складається
довідка.

З системного аналізу вказаних вище
норм Податкового кодексу України
випливає висновок, що за результатами
зустрічних звірок суб'єктів
господарювання складається довідка, а
результатом перевірки може бути як
довідка, у разі відсутності порушень
вимог діючого законодавства України,
так й акт - у разі наявності таких
порушень.

Колегія суддів погоджує висновок суду
першої інстанції стосовно того, що акти
про неможливість проведення
зустрічних звірок не є тим самим, що і
результати проведених зустрічних
звірок, які є джерелом отримання
податкової інформації, що положеннями
статті 83 ПК України визначена в якості
підстави для висновків під час
проведення перевірок. Сама по собі
неможливість реалізації контролюючими
органами визначеної законодавством
компетенції щодо проведення
зустрічних звірок не може вважатись
доказом вчинення порушень податкового
законодавства платником податків.

Крім того, при складанні акту про
неможливість проведення зустрічної
звірки не може бути встановлений факт
відсутності підприємства за
місцезнаходженням, зазначений факт
може бути встановлений лише за умови
виходу фахівців податкового органу за
місцезнаходженням та отриманням
документів від власника приміщення про
те, що договір оренди приміщення не
укладався або закінчився його термін.

Чинне законодавство передбачає певний
порядок внесення до Єдиного державного
реєстру запису про відсутність
юридичної особи за її
місцезнаходженням.

Відповідно до частини 5 статті 17 Закону
України від 15 травня 2003 року №755-IV "Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців" (далі -
Закон №755-IV) відомості про відсутність
юридичної особи за її
місцезнаходженням повинні міститися в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців.

Положеннями частини 1 статті 18 Закону
№755-IV, яка визначає статус відомостей
Єдиного державного реєстру,
передбачено, що якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру, були внесені до
нього, то такі відомості вважаються
достовірними і можуть бути використані
в спорі з третьою особою, доки до них не
внесено відповідних змін.

При цьому, частиною 3 статті 18 Закон
№755-IV встановлено, що у випадку, якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, не були до
нього внесені, вони не можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
крім випадків, коли третя особа знала
або могла знати ці відомості.

Тобто, основними та належними доказами
відсутності платника податків за його
місцезнаходженням у даному випадку є
відомості, які містяться в Єдиному
державному реєстрі.

За таких обставин, при складанні акту
про неможливість проведення
зустрічної звірки податковий орган
вийшов за межі повноважень, наданих
діючим законодавством України.

Що стосується суті висновків
відповідача, викладених в Акті
№195/05-64-22-02/38844515 від 28.03.2014, колегія
суддів зазначає наступне.

Колегією суддів встановлено, що
податковий орган, при здійсненні
перевірки не перевіряв первинних
документів, які свідчать про
фінансово-господарську діяльність
позивача з його контрагентами. Отже,
висновок щодо ознак нікчемності
правочинів здійснений відповідачем як
наслідок незнаходження підприємств за
юридичною адресою.

Однак, вказані обставини не є підставою
для позбавлення платника податку права
на податковий кредит з податку на
додану.

Положеннями статті 204 Цивільного
кодексу України закріплений принцип
презумпції правомірності правочину,
згідно якого правочин є правомірним,
якщо його недійсність прямо не
встановлена законом або якщо він не
визнаний судом недійсним.

Тобто, усі треті особи, у тому числі
державні органи, не можуть нехтувати
правами і обов'язками, що виникли в
учасників такого правочину, а відтак не
повинні порушувати ці права та не
перешкоджати здійсненню їх обов'язків.
Така презумпція може бути спростована
у двох випадках: неправомірними мають
вважатися такі правочини, які за
змістом, формою чи іншими елементами в
імперативній формі визнаються законом
недійсними з моменту їх вчинення
(нікчемні правочини). Нікчемним,
зокрема, є правочин щодо забезпечення
зобов'язань, вчинені без додержання
письмової форми (статті 547 ЦК України);
вважатимуться неправомірними також ті
правочини, недійсність яких
встановлюється судом на вимогу
заінтересованої особи у встановлених
законом випадках (оспорюванні
правочини).

З огляду на наведене, колегія суддів
вважає, що висновки податкового органу
не ґрунтуються на діючому
законодавстві України.

Як зазначалося вище, висновки
податкового органу про порушення
позивачем податкового законодавства
зроблені з використанням лише
інформації, наявної у податкових
органах, без дослідження первинних
бухгалтерських документів, на підставі
яких платник податку відображає
відповідні господарські операції в
бухгалтерському та податковому
обліках, внаслідок чого вони не є
обґрунтованими та є безпідставними.

Крім того, колегія суддів вважає
необхідним зазначити, що у податковому
праві визнається критерій
добросовісності платника, який
передбачає законність дій платника у
сфері податкових правовідносин (у тому
числі і щодо формування даних
податкового обліку), доки це не
спростовано у порядку, встановленому
Податковим кодексом України.

Наведене також виключає можливість
застосування до платника негативних
правових наслідків (зокрема, у вигляді
вилучення з електронної бази даних
задекларованих ним показників) до
моменту донарахування платникові
податкового зобов'язання в порядку
статті 54 Податкового кодексу України
та його узгодження.

Таким чином, будь-які зміни до
інформаційних баз мають визнаватися
протиправними, якщо відповідні дані не
співпадають з узгодженими сумами (або
іншими показниками) податкового
обліку.

Такий висновок у повній мірі
відповідає положенням статті 61
Конституції України, згідно з якою
юридична відповідальність особи має
індивідуальний характер.

Відповідно до статті 19 Господарського
кодексу України усі суб'єкти
господарювання зобов'язані самостійно
здійснювати первинний та
бухгалтерський облік результатів
своєї роботи, складати статистичну
інформацію щодо своєї господарської
діяльності, інші дії, визначені
законом.

За приписом підпункту 198.1 статті 198 ПК
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
у разі ввезення їх на митну територію
України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України
визначено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів (послуг); дата
отримання платником податків товарів
(послуг), що підтверджено податковою
накладною.

Згідно з підпункту 198.3 статті 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної ) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, і
складаються з сум податку, нарахованих
(сплачених) платником податку за
ставкою, встановленою підпунктом 193.1
статті 193 ПК України протягом звітного
періоду у зв'язку з: придбанням або
виготовленням товарів та послуг з
метою подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів у тому числі
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні матеріальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватись в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом податкового періоду.

З наведених вище законодавчих положень
випливає, що умовами реалізації права
платника податків на податковий кредит
є фактичне придбання товарів (робіт,
послуг) з господарською метою та
наявність первинних документів,
зокрема податкових накладних,
оформлених у відповідності з вимогами
чинного законодавства.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК
України платник податку зобов'язаний
надати покупцю (отримувачу) на його
вимогу підписану уповноваженою особою
та скріплену печаткою податкову
накладну в якій зазначено в окремих
рядках «опис (номенклатура)
товарів/послуг та їх кількість, обсяг».

Пунктом 201.7 статті 201 ПК України
визначено, що податкова накладна
виписується на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата.

При цьому, податковим кодексом України
або іншими нормативно-правовими актами
не встановлено будь-яких обмежень ніж
наявність належним чином оформленої
податкової закладної щодо включення до
податкового кредиту суми сплаченого
податку, не встановлено обов'язку для
позивача здійснювати контроль за
веденням господарської діяльності та
зобов'язань сплати податку до бюджету
контрагентами. Про виконання умов
зазначеного договору свідчать
виписані податкові накладні, надані
позивачем.

Податковим органом не доведено
нереальність правочинів, укладених між
позивачем та його контрагентом,
оскільки вказані правочини та їх
виконання податковим органом не було
досліджено під час проведення
зустрічної звірки.

Відповідно до підпункту 54.3.2 пункту 54.3
статті 54 ПК України контролюючий орган
зобов'язаний самостійно визначити суму
грошових зобов'язань, зменшення
(збільшення) суми бюджетного
відшкодування та/або зменшення
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків,
передбачених цим Кодексом або іншим
законодавством, якщо дані перевірок
результатів діяльності платника
податків свідчать про заниження або
завищення суми його податкових
зобов'язань, заявлених у податкових
деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Згідно з абзацам 1, 2 пункту 58.1 статті 58
ПК України у разі коли сума грошового
зобов'язання платника податків,
передбаченого податковим або іншим
законодавством, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, розраховується
контролюючим органом відповідно до
статті 54 цього Кодексу (крім
декларування товарів, передбаченого
для громадян), або у разі коли за
результатами перевірки контролюючий
орган встановлює факт невідповідності
суми бюджетного відшкодування сумі,
заявленій у податковій декларації, або
зменшує розмір задекларованого
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість, розрахованого
платником податків відповідно до
розділу У цього Кодексу, такий
контролюючий орган надсилає (вручає)
платнику податків податкове
повідомлення-рішення.

Отже, у випадку виявлення факту
заниження платником податків
податкового зобов'язання, рівно як і у
випадку виявлення факту завищення
платником податків податкового
зобов'язання, в тому числі і внаслідок
декларування неіснуючого об'єкта
оподаткування, податковий орган
зобов'язаний прийняти відповідне
податкове повідомлення-рішення, іншого
порядку дій податкового органу як
суб'єкта владних повноважень у спірних
правовідносинах законодавство не
передбачає.

Між тим, у спірних правовідносинах
податковий орган податкового
повідомлення-рішення не виносив, що є
порушенням норм статті 58 ПК України.

Згідно з статті 20 ПК України податковий
орган здійснює контроль за
своєчасністю, достовірністю, повнотою
нарахування та сплатою податків та
зборів обов'язкових платежів, а також
контроль за поданням платниками
податків податкових декларацій
розрахунків та інших документів,
пов'язаних з обчисленням податків,
інших платежів, перевірки їх
достовірності є одними з основних
функцій державних податкових
інспекцій в районах, містах без
районного поділу, районах у містах,
міжрайонних та об'єднаних державних
податкових інспекцій.

Порядок та механізм такого контролю
визначається нормативними документами
Державної податкової адміністрації
України, Міністерством доходів і
зборів України.

Наказом Міністерства доходів і зборів
«Про затвердження методичних
рекомендацій щодо організації та
проведення камеральних перевірок
податкової звітності платників
податків, крім перевірок податкової
декларації про майновий стан і доходи
та податкової декларації платника
єдиного податку - фізичної особи -
підприємця» №165 від 14.06.2013 року, наказом
ДПС України від 15.05.12 №420, яким
затверджено Методичні рекомендації
щодо комплексного відпрацювання сум
ПДВ, які формують податковий кредит за
податковими накладними, не
зареєстрованими в ЄРПН та Інструкцію
користувача АС «Система співставлення
реєстру податкових накладних та
Єдиного реєстру податкових накладних
(податковий кредит)".

Зазначеними наказами створені такі
програмні продукти, а саме: система
формування та подання до органу ДПС
засобами телекомунікаційного зв'язку
податкової звітності в електронному
вигляді щодо ведення обліку
розшифрування податкового кредиту та
податкових зобов'язань у розрізі
контрагентів; система приймання та
комп'ютерної обробки податкової
звітності щодо проведення
автоматизованого контролю податкової
декларації з податку на додану
вартість на районному рівні; система
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПА України.

Наказом Міністерства фінансів України
№1492 від 25.11.2011, зареєстрованим Мінюстом
20.12.11 за №1490/20228, затверджена форма
декларації з податку на додану
вартість та порядок її заповнення і
подання, яким встановлено, що одночасно
з декларацією повинні подаватися всі
необхідні додатки до декларації,
подання яких передбачено цим Порядком,
а також розшифровки податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
розрізі контрагентів (додаток 5 до
податкової декларації з податку на
додану вартість та додаток 2 до
податкової декларації з податку на
додану вартість (скороченої). У разі
подання уточнюючих розрахунків, в яких
проводиться коригування податкових
зобов'язань та/або податкового кредиту,
такі ж розшифровки подаються на суму
уточнення.

Таким чином, АІС Податковий блок
«Підсистема автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів» є одним з програмних
продуктів центральної бази даних
податкової звітності, що введена в дію
з метою проведення перевірок
податкових декларацій з податку на
додану вартість, в якій по податковим
періодам відображаються показники
податкового кредиту та податкових
зобов'язань платників податків у
розрізі контрагентів на підставі
поданої податкової звітності з ПДВ.

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 ПК
України крім випадків, передбачених
податковим законодавством, платник
податків самостійно обчислює суму
податкового та/або грошового
зобов'язання та/або пені, яку зазначає у
податковій (митній) декларації або
уточнюючому розрахунку, що подається
контролюючому органу у строки,
встановлені цим Кодексом. Така сума
грошового зобов'язання та/або пені
вважається узгодженою.

Згідно з пункту 49.8 статті 49 ПК України
прийняття податкової декларації є
обов'язком контролюючого органу. Під
час прийняття податкової декларації
уповноважена посадова особа
контролюючого органу, в якому
перебуває на обліку платник податків,
зобов'язана перевірити наявність та
достовірність заповнення всіх
обов'язкових реквізитів, передбачених
пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього
Кодексу. Інші показники, зазначені в
податковій декларації платника
податків, до її прийняття перевірці не
підлягають.

Наказом ДПС України від 14.06.2012 №516
затверджені «Методичні рекомендації
щодо приймання та комп'ютерної обробки
податкової звітності платників
податків в органах ДПС України»,
пунктом 4.4 яких передбачено, що
прийняття податкової декларації є
обов'язком ОДПС. Відмова посадової
особи ОДПС прийняти податкову
декларацію з будь-яких причин, не
визначених статтями 48 та 49 ПК України, у
тому числі висунення будь-яких
передумов щодо такого прийняття
(включаючи зміну показників такої
податкової декларації, зменшення або
скасування від'ємного значення
об'єктів оподаткування, сум бюджетних
відшкодувань, незаконного збільшення
податкових зобов'язань тощо),
забороняється. За відсутності
зауважень до оформлення податкової
звітності вона реєструється і
вважається прийнятою.

Отже, обов'язок платника податків
подати декларацію з податку на додану
вартість узгоджується з обов'язком
податкового органу прийняти таку
декларацію та, при відсутності
зауважень до її оформлення,
відобразити показники цієї декларації
у відповідних базах податкової
звітності.

Таким чином, показники податкового
кредиту та податкових зобов'язань
конкретного платника податків, які
відображаються в АІС «Податковий блок»
«Підсистема автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів», формуються на підставі
показників поданих таким платником
податків податкових декларацій з ПДВ, і
повинні їй відповідати.

З огляду на наведене, колегія суддів
погоджує висновок суду першої
інстанці, що самостійна зміна
відповідачем в АІС «Податковий блок»
«Підсистема автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів» позивача на підставі
актів про неможливість проведення
зустрічної звірки, без прийняття
податкового повідомлення-рішення та
без зміни цих показників самим
позивачем шляхом подання уточнюючих
декларацій (розрахунків) порушує права
та інтереси позивача.

Виходячи із специфіки податку на
додану вартість, який сплачується у
складі ціни товарів (робіт, послуг),
одна операція з продажу товару
викликає відповідні податкові
наслідки у обох сторін цієї операції,
які є платниками податку на додану
вартість, - у продавця - податкові
зобов'язання, а у покупця - податковий
кредит на аналогічну суму.

За таких обставин, невідповідність
показників податкового кредиту та
податкових зобов'язань, що
задекларовані позивачем у деклараціях
з податку на додану вартість,
показникам з централізованої бази
даних податкової звітності, має
безпосередній вплив на права та
інтереси позивача, і така
невідповідність має для позивача
негативні наслідки, а саме: погіршення
його ділової репутації, як належного
платника податків, відмова його
контрагентів від подальших
господарських відносин з метою
уникнення негативних податкових
наслідків для себе від таких операцій,
тощо.

З огляду на вимоги діючого
законодавства України, відповідач не
врахував зазначені норми та, у
порушення норм вищезазначеного
законодавства, здійснив зміни в АІС
«Податковий блок» «Підсистема
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів» щодо
коригування показників податкової
звітності ТОВ «Транслем» за січень -
лютий 2014 року.

Колегія суддів зазначає, що процес
співставлення даних податкової
звітності з ПДВ у розрізі контрагентів
є формальним рівнем податкового
контролю, на стадії якого податковий
орган фактично порівнює задекларовані
контрагентами кореспондуючі суми
податкових зобов'язань та податкового
кредиту з метою оперативного виявлення
платників, що підлягають
документальній перевірці.

При цьому, зазначений етап
контрольно-перевірочної роботи не
передбачає здійснення податковим
органом оцінки дотримання платником
вимог податкового законодавства та
аналізу змісту та характеру
правовідносин, що стали підставою для
формування даних податкового обліку
платника, оскільки питання
правильності відображення платником в
обліку проведених господарських
операцій досліджуються податковим
органом при проведенні податкової
перевірки платника з дослідженням
фінансово-господарських документів,
пов'язаних з нарахуванням і сплатою
податку.

Висновок щодо правильності (або
недостовірності) задекларованих
платником даних податкового обліку як
підстави для внесення змін до вказаної
бази даних може бути зроблений
податковим органом після визначення
платникові податкових зобов'язань та
їх узгодження у встановленому законом
порядку.

Враховуючи, що за наслідками
проведеної зустрічної звірки
податкові повідомлення - рішення не
приймались, а відповідно податкові
зобов'язання не узгоджувались, суд
дійшов висновку про те, що відповідачем
безпідставно було внесено зміни до
автоматизованої системи АІС
«Податковий блок» «Підсистема
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів» щодо
показників податкової звітності ТОВ
«Транслем» за січень - лютий 2014 року.

Правові позиції з цих питань були
висловлені в постанові Вищого
адміністративного суду України
№К/800/37737/13 11.03.2014, ухвалі Вищого
адміністративного суду України
№К/9991/65129/12 від 09.04.2014, ухвалі Вищого
адміністративного суду України
№К/800/58427/13 від 13.03.2014.

З огляду на наведене, колегія суддів
погоджує висновок суду першої
інстанції про перевищення
відповідачем своїх повноважень,
передбачених нормами чинного
законодавства України при складанні
вищезазначеного Акту, що призвело до
протиправного внесення змін до АІС
«Податковий блок» «Підсистема
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів».

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасовано правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Таким чином, судова колегія вважає, що
рішення суду першої інстанції є
обґрунтованим, прийняте на підставі
з'ясованих та встановлених обставинах
справи, які підтверджуються доказами,
та ухвалив постанову з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, а тому залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а судове рішення без
змін.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність прийнятого
судом першої інстанції рішення.

Керуючись статтями 2, 11, 159, 160, 167, 184, 195, 197,
198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Київському
районі м.Донецька Головного управління
Міндоходів у Донецькій області на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 12 червня 2014
року по адміністративній справі №
805/5236/14 - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 12 червня 2014
року по адміністративній справі №
805/5236/14 - залишити без змін.

Направити особам, які беруть участь у
справі протягом трьох днів з моменту
підписання копії даної ухвали.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками розгляду у письмовому
провадженні набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копій особам, які беруть участь у
справі.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий суддя

А.В.Гайдар

Судді
В.А.
Шальєва

М.М.Яковенко