Справа № 9101/134507/2012
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

11 березня 2014 рокусправа № 2а/0470/6555/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Добродняк І.Ю

суддів:
Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Новошицька О.О.

за участю представників:

позивача: - не з'явився

відповідача: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційні скарги Державної
податкової інспекції у Бабушкінському
районі м. Дніпропетровська, Державної
податкової служби у Дніпропетровській
області

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 16
серпня 2012 року

у справі № 2а/0470/6555/12

за позовом ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська, Державної
податкової служби у Дніпропетровській
області

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень.,-

встановиВ:

Позивач звернувся до суду з
позовом, в якому просив визнати
протиправними, недійсними та скасувати
податкові повідомлення-рішення:

від 28.10.2011 № про визначення суми
податкового зобов'язання за платежем
«Земельний податок з доходів фізичних
осіб за 2009 рік» у сумі 8993,75 грн.;

від 28.10.2011 № про визначення суми
податкового зобов'язання за платежем
«Земельний податок з доходів фізичних
осіб за 2010 рік» у сумі 9524,22 грн.;

від 28.10.2011 № про визначення суми
податкового зобов'язання за платежем
«Земельний податок з доходів фізичних
осіб за 2011 рік» у сумі 5610,15 грн.;

визнати протиправним, недійсним та
скасувати рішення про результати
розгляду скарг №7902/10/10-014 від 20.04.2012,
видане ДПС у Дніпропетровській
області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим,
що протягом 2008-2011 років позивач була
зареєстрована платником єдиного
податку та здійснювала підприємницьку
діяльність у стаціонарному об'єкті
торгівлі (магазині), а відтак,
здійснюючи підприємницьку діяльність
позивач як платник єдиного податку не
повинна сплачувати земельний податок.
Також позивач зазначає, що податковим
органом порушено строки розгляду та
прийняття рішення про результати
розгляду надісланої позивачем скарги
на прийняті податкові
повідомлення-рішення.

Ухвалою Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 02.08.2012
закрито провадження в частині позовних
вимог щодо визнання протиправним та
скасування рішення №7902/10/10-014 від 20.04.2012
про результати розгляду скарг, яке було
прийняте відповідачем-2.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
16.08.2012 адміністративний позов
задоволено у повному обсязі: визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення від 28.10.2011 №,
від 28.10.2011 №, від 28.10.2011 №.

Не погодившись з постановою суду,
відповідач-2 подав апеляційну скаргу (а.
с. 111), в якій просить скасувати
постанову суду від 16.08.2012 та ухвалити
нову постанову, якою у позові
відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
якщо державний акт на право власності
або державний акт на право постійного
користування земельною ділянкою
виданий фізичній особі-підприємцю і
таку земельну ділянку використовує сам
підприємець, такий підприємець-платник
єдиного податку звільняється від
обов'язку сплати земельного податку.
Оскільки нежитлова будівля магазину
належить позивачу на праві спільної
сумісної власності як фізичній особі, а
не фізичній особі-підприємцю, позивач є
платником податку на загальних
підставах.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач-1 подав
апеляційну скаргу (а. с. 116), в якій
просить скасувати постанову суду від
16.08.2012 та прийняти нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних вимог
в повному обсязі. Апеляційна скарга
фактично мотивована доводами,
викладеними відповідачем-2 в
апеляційній скарзі.

Представники сторін в судове засідання
не з'явились, про час та місце розгляду
справи сторони повідомлені судом
належним чином.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційних скарг, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційні скарги
не підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Як встановлено судом, підтверджено
матеріалами справи, відповідачем-1
прийнято відносно позивача податкові
повідомлення-рішення:

- № від 28.10.2011, яким позивачу
визначено суму податкового
зобов'язання за платежем земельний
податок з фізичних осіб за 2009 рік у
розмірі 8993,75 грн.;

- № від 28.10.2011, яким позивачу
визначено суму податкового
зобов'язання за платежем земельний
податок з фізичних осіб за 2010 рік у
розмірі 9524,22 грн.;

- № від 28.10.2011, яким позивачу
визначено суму податкового
зобов'язання за платежем земельний
податок з фізичних осіб за 2011 рік у
розмірі 5610,15 грн.

Позивач подав відповідачу-2 скаргу на
вищевказані податкові
повідомлення-рішення, за результатами
розгляду якої рішенням №7902/10/100014 від
20.04.2012 скарга залишена без задоволення,
а податкові повідомлення-рішення - без
змін.

З огляду на фактичні обставини справи,
норми законодавства, що регулюють
спірні правовідносини, колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції
про помилковість висновків податкових
органів.

Відповідно до абзацу п'ятого частини
першої статті 6 Указу Президента
України №727/98 від 03.07.1998 «Про спрощену
систему оподаткування, обліку і
звітності суб'єктів підприємницької
діяльності» суб'єкт малого
підприємництва, який перейшов на
сплату єдиного податку, не є платником
плати (податку) за землю.

Частиною першою підпункту 8 розділу ХХ
Податкового кодексу України
встановлено, що з 1 січня 2011 року до
внесення змін до розділу XIV Податкового
кодексу України в частині
оподаткування суб'єктів малого
підприємництва Указ Президента
України від 3 липня 1998 року №727 «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва» (з наступними змінами)
та абзаци шостий - двадцять восьмий
пункту 1 статті 14 розділу IV Декрету
Кабінету Міністрів України від 26
грудня 1992 року №13-92 «Про прибутковий
податок з громадян» платники єдиного
податку не є платниками земельного
податку, крім земельного податку за
земельні ділянки, що не
використовуються для ведення
підприємницької діяльності.

Матеріалами справи підтверджено, що
позивач є фізичною особою-підприємцем,
про що свідчить свідоцтво про державну
реєстрацію фізичної особи-підприємця
серії НОМЕР_2, видане 02.12.1998 виконавчим
комітетом Дніпропетровської міської
ради. До того ж, протягом 2008-2011 років
позивач перебувала на спрощеній
системі оподаткування, була платником
єдиного податку, що підтверджується
свідоцтвами про сплату єдиного податку
серія НОМЕР_1 від 15.12.2008, серії НОМЕР_3
від 18.12.2009, серії НОМЕР_4 від 16.12.2010.

Також, матеріалами справи
підтверджено, що позивачу на праві
спільної сумісної власності згідно
рішення Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська від 18.05.2007, ухвали
Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська від 04.06.2007, ухвали
Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська від 22.11.2007 належить
нежитлова будівля магазину, в якій
позивач здійснює підприємницьку
діяльність.

Доказами здійснення позивачем
підприємницької діяльності у вказаній
будівлі магазину є картка обліку
стаціонарного об'єкта торгівлі серія
02521 від 28.05.2003, видана управлінням
споживчого ринку та агропромислового
комплексу виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради та
подані до податкового органу звіти
суб'єкта малого підприємництва -
платника єдиного податку зі сплатою
сум такого податку.

Отже, оскільки матеріалами справи
підтверджено, що позивач є платником
єдиного податку і здійснювала
підприємницьку діяльність в
стаціонарному об'єкті торгівлі,
нарахування податковим органом
земельного податку за період 2009-2011 роки
у загальній сумі в розмірі 24128,12 грн. є
неправомірним та суперечить вимогам
наведеного вище Указу Президента
України №727.

Посилання податкового органу на п.6
постанови Кабінету Міністрів України
від 16.03.2000 №507 «Про роз'яснення Указу
Президента України від 3 липня 1998 року
№ 727» не приймаються колегією суддів до
уваги, зважаючи на наступне.

Згідно з п.6 вказаної Постанови №507
суб'єкт малого підприємництва, який
згідно з абзацом п'ятим частини першої
статті 6 зазначеного Указу не є
платником плати (податку) за землю,
звільняється від плати (податку) за
землю лише за земельні ділянки, які
використовуються ним для провадження
підприємницької діяльності.

В той же час, на час винесення
відповідачем-1 оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень вказаний пункт був
змінений відповідно до Постанови
Кабінету Міністрів України №1196 від
27.12.2010 «Про внесення змін до постанови
Кабінету Міністрів України від 16
березня 2000 року №507» та набув зовсім
іншого змісту.

Також, не приймаються колегією суддів
до уваги, посилання відповідача на той
факт, що оскільки нежитлова будівля
магазину належить позивачу на праві
спільної сумісної власності як
фізичній особі, а не фізичній
особі-підприємцю, отже позивач є
платником податку на загальних
підставах, з огляду на наступне.

Підприємництво - це самостійна,
ініціативна, систематична, на власний
ризик господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку (ст.
42 Господарського кодексу України).

Суб'єктами малого підприємництва, як
передбачено Законом України від 19.10.2000
№ 2063-III «Про державну підтримку малого
підприємництва», є фізичні особи,
зареєстровані в установленому законом
порядку як суб'єкти підприємницької
діяльності, та юридичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності будь-якої
організаційно-правової форми
власності.

Відповідно до ч.1 ст.128 Господарського
кодексу України громадянин визнається
суб'єктом господарювання у разі
здійснення ним підприємницької
діяльності за умови державної
реєстрації його як підприємця без
статусу юридичної особи відповідно до
статті 58 цього Кодексу.

Вказане підтверджується положеннями
статті 50 Цивільного кодексу України
згідно з якими право на здійснення
підприємницької діяльності, яку не
заборонено законом, має фізична особа з
повною цивільною дієздатністю. При
цьому, фізична особа здійснює своє
право на підприємницьку діяльність за
умови її державної реєстрації в
порядку, встановленому законом.

Отже, як вбачається з норм вищевказаних
нормативних актів поняття фізичної
особи прирівнюється до поняття фізична
особа-підприємець, а відтак позивач,
маючи у власності нежитлову будівлю
магазину в якості фізичної особи, а не в
якості фізичної особи-підприємця, не
повинен сплачувати податок на землю.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції під час
розгляду даної справи дослідив
обставини, які мають значення для
справи, ухвали законне та обґрунтоване
рішення про задоволення позовних
вимог.

Передбачені статтею 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підстави для скасування постанови суду
першої інстанції та ухвалення нового
судового рішення відсутні, у зв'язку з
чим колегія суддів вважає за необхідне
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Державної
податкової інспекції у Бабушкінському
районі м. Дніпропетровська та
Державної податкової служби у
Дніпропетровській області - залишити
без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
16.08.2012 р. у справі №2а/0470/6555/12 - залишити
без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
відповідно до ст. 254 КАС України та може
бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС
України.

Головуючий:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
Я.В. Семененко