Справа № 826/10754/14
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2014-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Гарника К.Ю.,
розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовом Департаменту
житлово-комунального господарства і
паливно енергетичного комплексу
Київської області державної
адміністрації до Головного управління
юстиції у м. Києві відділ примусового
виконання рішення управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві про
зобов'язання вчинити дії
Департамент житлово-комунального
господарства і паливно енергетичного
комплексу Київської обласної
державної адміністрації (далі по
тексту - позивач) звернувся до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з адміністративним позовом
до Відділу примусового виконання
рішення управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у місті Києві (далі
по тексту - відповідач) в якому просить
суд зобов'язати начальника відділу
примусового виконання рішення
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві скасувати постанову
державного виконавця відділу
Примусового виконання рішення
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві Бялого М.Г. про стягнення з
боржника виконавчого збору від 27
грудня 2013 року по виконавчому
провадженню № 20082258.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 25 липня 2014 року
позовну заяву Департаменту
житлово-комунального господарства і
паливно енергетичного комплексу
Київської обласної державної
адміністрації залишено без руху із
наданням час у для усунення недоліків,
а саме: надання докази сплати судового
збору.

01 серпня 2014 року (відповідно до
відмітки служби діловодства суду)
надійшло клопотання позивача про
звільнення від сплати судового збору, у
зв'язку з тим, що видатками, згідно
кошторису, є виключно витрати на
заробітну плату працівників,
комунальні послуги, оренду приміщення.
Інших витрат кошторисом не
передбачено.

Ухвалою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
04 серпня 2014 року позивача звільнено від
сплати судового збору, відкрито
провадження у справу № 826/10754/14,
закінчено підготовче провадження та
призначено до розгляду у судовому
засіданні на 12 серпня 2014 року.

У судовому засіданні 12 серпня 2014
року представник позивача підтримав
адміністративний позов, просив суд
задовольнити його. Представник
відповідача заперечив проти позову.

У судовому засіданні 12 серпня 2014 року
замінено неналежного відповідача
Відділ примусового виконання рішення
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
місті Києві на належного - Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у місті Києві.

Слід звернути увагу, що у задоволенні
клопотання відповідача про закриття
провадження у справі відмовлено у
судовому засіданні 12 серпня 2014 року з
підстав необґрунтованості, оскільки
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на справи з приводу
оскарження постанов державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій і накладенням штрафу,
прийнятих у виконавчих провадженнях
щодо примусового виконання усіх
виконавчих документів незалежно від
того, яким органом, у тому числі судом
якої юрисдикції, вони видані. Також до
юрисдикції адміністративних судів
належать справи про оскарження рішень,
дій чи бездіяльності державної
виконавчої служби, прийнятих (вчинених,
допущених) під час примусового
виконання постанов державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій і накладенням штрафу, як
виконавчих документів в окремому
виконавчому провадженні.

Аналогічна позиція викладена у
постанові Пленуму Вищого
адміністративного суду України від 13
грудня 2010 року N 3 «Про практику
застосування адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби».

Керуючись приписами частини 4 статті 122
та частини 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, надавши можливість присутнім
учасникам судового розгляду у повній
мірі реалізувати свої процесуальні
права, та враховуючи відсутність
потреби заслухати свідка чи експерта,
завершив розгляд справи в порядку
письмового провадження.

Після розгляду адміністративного
позову та доданих до нього матеріалів,
всебічного і повного встановлення всіх
фактичних обставин, на яких
ґрунтується позов, об'єктивної оцінки
доказів, що мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд зазначає наступне.

На виконанні у відділі примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві
перебував наказ Господарського суду м.
Києва від 17 березня 2010 року по справі №
31/431 про стягнення з Головного
управління житлово-комунального і
наливно-енергетичного комплексу
Київської обласної державної
адміністрації на користь Комунального
підприємства житлового і комунального
господарства Вишгородської міської
ради, - з будь-якого рахунку, виявленого
державним виконавцем під час виконання
судового рішення, заборгованість у
розмірі - 477227 грн. 51 коп., інфляційні
втрати у розмірі - 3920 грн. 68 коп., три
відсотки річних у розмірі - 6447 грн. 82
коп., пеню у розмірі - 28633 грн. 66 коп.,
державне мито у розмірі 5448 грн. та 236
грн. - витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

Постановою головного державного
виконавця Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у місті Києві
Філіповської Т.М. від
06 липня 2010 року відкрито виконавче
провадження № 20082258 по примусовому
виконанню наказу Господарського суду
м. Києва від 17 березня 2010 року по справі
№ 31/431.

Зазначеною постановою позивачу надано
строк до 12 липня 2010 року для
добровільного виконання рішення суду.

В межах спірного виконавчого
провадження, 27 грудня 2013 року відділом
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві винесено постанову про
стягнення виконавчого збору у розмірі
52191,37 грн.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначаються Законом України "Про
виконавче провадження" від 21 квітня 1999
року № 606-IV, Інструкцією про проведення
виконавчих дій, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 15
грудня 1999 року № 74/5, зареєстровану в
Міністерстві юстиції України 15 грудня
1999 року за N 865/4158, Конституцією України,
тощо.

Статтею 25 Закону України "Про виконавче
провадження" встановлено, що державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Пунктом 5 цієї статті визначено, що
копії постанови про відкриття
виконавчого провадження надсилаються
не пізніше наступного робочого дня
стягувачу та боржникові.

Відповідно до статті 31 Закону України
"Про виконавче провадження" копії
постанов державного виконавця та інші
документи виконавчого провадження
(далі - документи виконавчого
провадження), що державний виконавець
зобов'язаний довести до відома сторін
та інших учасників виконавчого
провадження, надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

Пунктом 4.1.1. Інструкції про
проведення виконавчих дій,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України 15 грудня 1999 року № 74/5,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 15 грудня 1999 року за № 865/4158 (далі
по тексту - Інструкції № 74/5)
встановлено, що державний виконавець,
починаючи виконувати рішення, повинен
пересвідчитись, чи отримана боржником
копія постанови про відкриття
виконавчого провадження і чи здійснені
ним дії, спрямовані на добровільне
виконання рішення у встановлений
постановою строк.

Таким чином, відкриваючи виконавче
провадження, державний виконавець
надає боржнику семиденний строк для
добровільного виконання виконавчого
документу, який в даному випадку
(враховуючи обов'язок державного
виконавця направити Боржнику
постанову про відкриття виконавчого
провадження рекомендованим листом із
повідомленням про вручення та
обов'язковість пересвідчення чи
отримана боржником копія постанови про
відкриття виконавчого провадження і чи
здійснені ним дії, спрямовані на
добровільне виконання рішення у
встановлений постановою строк) починає
перебіг з дня отримання Боржником
постанови про відкриття виконавчого
провадження.

Відповідно до частини першої статті 28
Закону України "Про виконавче
провадження" визначено, що у разі
невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. У разі невиконання
боржником у той самий строк рішення
немайнового характеру виконавчий збір
стягується в розмірі сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з боржника - фізичної особи і в
розмірі вісімдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян з боржника -
юридичної особи. У зазначених розмірах
виконавчий збір стягується з боржника
також у разі повернення виконавчого
документа без виконання за письмовою
заявою стягувача та у разі
самостійного виконання боржником
рішення після початку його примусового
виконання, зокрема шляхом
перерахування коштів безпосередньо на
рахунок стягувача. Постанова про
стягнення виконавчого збору може бути
оскаржена в десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.

Як вже зазначалось, матеріали
виконавчого провадження
підтверджують, що виконавче
провадження № 20082258 відкрито згідно
постанови від 06 липня 2010 року.

Суд звертає увагу, що матеріали справи
та матеріали виконавчого провадження
№ 20082258 не містять доказів направлення
та/або вручення Боржнику
(Департамент житлово-комунального
господарства і паливно енергетичного
комплексу Київської обласної
державної адміністрації) постанови про
відкриття виконавчого провадження.

Представник позивача стверджує, що
постанову про відкриття виконавчого
провадження Боржник отримав 13 липня 2010
року, проте такі доводи не
підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Представником відповідача на вимогу
суду надано завірені належним чином
копії матеріалів спірного виконавчого
провадження, у яких не міститься
доказів направлення на адресу позивача
постанови про відкриття виконавчого
провадження рекомендованим листом із
повідомлення про вручення.

Відтак, позивач як Боржник у
виконавчому провадженні № 20082258 був
позбавлений можливості добровільного
виконання рішення суду, оскільки про
відкриття виконавчого провадження та
про надання йому семиденного строку на
виконання рішення не був повідомлений.

Відповідачем не надано доказів на
підтвердження повідомлення боржника
про відкриття виконавчого провадження,
тому винесення постанови про стягнення
виконавчого збору у зв'язку з
невиконанням боржником рішення суду є
необґрунтованим.

До того ж, матеріали справи свідчать, що
06 серпня 2010 року Департаментом
житлово-комунального господарства і
паливно енергетичного комплексу
Київської обласної державної
адміністрації добровільно виконано
рішення суду, що підтверджується
платіжним дорученням від 06 серпня 2010
року № 142.

Листом Департаменту
житлово-комунального господарства і
паливно енергетичного комплексу
Київської обласної державної
адміністрації від 09 серпня 2010 року №
07-1-04/2097 державного виконавця
повідомлено про добровільне виконання
рішення суду.

Лише, постановою відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві від 27
грудня 2013 року закінчено виконавче
провадження № 20082258 у зв'язку з
виконанням Боржником рішення суду.

Згідно пункту 20 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 26 грудня 2003
№ 14 "Про практику розгляду судами скарг
на рішення, дії чи бездіяльність
органів і посадових осіб державної
виконавчої служби та звернень
учасників виконавчого провадження"
витрати виконавчого провадження та
виконавчий збір стягується за
постановою державного виконавця з
боржника, якщо останній не виконав
рішення добровільно в установлений для
цього строк і воно було виконане
примусово.

Відтак, суд дійшов висновку, що
позивач (Боржник у спірному
виконавчому провадженні) добровільно
виконав виконавчий документ у
відповідності до встановленого
судовим рішенням порядку.

До того ж, Закон України "Про
виконавче провадження" визначає умови
та види примусового виконання рішення,
доказів вчинення відповідачем яких
матеріали спірного виконавчого
провадження не містять, що свідчить про
передчасність спірної постанови про
стягнення виконавчого збору та
встановлення обставин для її
скасування.

При цьому, вирішуючи адміністративну
справу по суті, суд звертає увагу, що
позивач просить суд зобов'язати
начальника відділу примусового
виконання рішення управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві скасувати
постанову державного виконавця
відділу Примусового виконання рішення
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві Бялого М.Г. про стягнення з
боржника виконавчого збору від 27
грудня 2013 року по виконавчому
провадженню № 20082258, що на
думку суду не неналежним способом
захисту в даному випадку.

Проте, враховуючи встановлену даному
провадженні протиправність постанови
відділу примусового виконання рішення
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві від 27 грудня 2013 року про
стягнення з боржника виконавчого
збору, суд вважає за необхідним вийти
за межі позовних вимог та задовольнити
адміністративний позов шляхом
визнання протиправною та скасування
постанови відділу примусового
виконання рішення управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві від 27
грудня 2013 року про стягнення з боржника
виконавчого збору.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного
суду міста Києва, відповідачем не
доведено правомірність винесення
оскаржуваної постанови з урахуванням
вимог, встановлених частиною другою
статті 19 Конституції України та
частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а тому, виходячи за меж
позовних вимог та з системного аналізу
положень законодавства України та
доказів, наявних у матеріалах справи,
адміністративний позов Департаменту
житлово-комунального господарства і
паливно енергетичного комплексу
Київської обласної державної
адміністрації підлягає частковому
задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 94, 128, 158 - 163, 181 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов
Департаменту житлово-комунального
господарства і паливно енергетичного
комплексу Київської обласної
державної адміністрації задовольнити
частково.

2. Визнати протиправною та скасувати
постанову відділу примусового
виконання рішення управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві від 27
грудня 2013 року ВП № 20082258 про стягнення
з боржника виконавчого збору.

3. В решті вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
до суду апеляційної інстанції за
правилами, встановленими статтями 185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суддя
К.Ю. Гарник