Справа № 872/12493/13
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"03" червня 2014 р. справа №
808/2781/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко
О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко
В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання
Чепурко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 20.05.2013 р. у
справі № 808/2781/13-а

за позовом ОСОБА_1

до Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Запорізького міського управління
юстиції Запорізької області Ягича
Миколи Миколайовича,

треті особи - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Кредитні
ініціативи", Реєстраційна служба
Запорізького міського управління
юстиції Запорізької області

про скасування рішення, -

встановив:

У березні 2013 року позивач звернувся до
суду першої інстанції з позовом, в
якому просив визнати протиправним та
скасувати рішення відпоівдача про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень № 61546 від 18.01.2013 p., яким
позивачу відмовлено у державній
реєстрації права приватної власності
на 2/3 частки квартири за адресою:
АДРЕСА_1.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 20.05.2013 р. в
задоволені позову відмовлено повністю.
Постанова мотивована тим, що заяву
подано позивачем після державної
реєстрації обтяжень нерухомого майна,
тому рішення відповідача є
правомірним.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивач оскаржив її в
апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нову про -
задоволення позову.

Представник позивача а судовому
засіданні апеляційну скаргу підтримав,
просив касувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нову постанову -
про задоволення позову.

Відповідач та треті особи, повідомлені
належним чином, у судове засідання не
з'явилися, що не перешкоджає розгляду
справи.

Заслухавши представника позивача,
дослідивши докази, наявні в матеріалах
справи,

перевіривши в межах доводів
апеляційної скарги дотримання судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, апеляційний суд
дійшов висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
знайшло своє підтвердження під час
розгляду апеляційної скарги, що
квартира АДРЕСА_1 була передана в
іпотеку іпотекодавцем ОСОБА_3 на
підставі договору іпотеки № 53-06 квф від
15.12.2006 року між ПАТ «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» та ОСОБА_3. На цей час позивач
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у зареєстрованому
шлюбі не перебували, а зареєстрували
шлюб тільки 04.10.2008 року, тобто після
заключення договору іпотеки.

ТОВ «Кредитні ініціативи» на
теперішній час є іпотекодержателем
зазначеної двокімнатної квартири на
підставі договору відступлення права
вимоги від 17.12.2012 p., укладеного між ТОВ
«Кредитні ініціативи» та ПАТ
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк».

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 17.04.2012 р. шлюб між ОСОБА_1
та ОСОБА_3 було розірвано.

Відповідно до рішення Жовтневого
районного суду м. Запоріжжя від 24.10.2012
року про розподіл майна, позивачка
ОСОБА_1 у період з червня 2006 р. до 04.10.2008
р. проживала з ОСОБА_3 однією сім'єю, без
реєстрації шлюбу, і квартира за
адресою: АДРЕСА_1 була придбана за їх
спільні кошти, а тому є їх спільною
сумісною власністю. Цим же рішенням
суду позивачу ОСОБА_1 було виділено та
визнано право власності на 2/3 частки
зазначеної квартири, а ОСОБА_3 -
виділено та визнано право власності на
1/3 частку спільного сумісного майна.

11.01.2013 р. ОСОБА_1 подала до Реєстраційної
служби Запорізького МУЮ заяву про
реєстрацію права власності на 2/3 частки
квартири АДРЕСА_1.

Рішенням від 18.01.2013 р. №61546 відповідач,
посилаючись на ст. 24 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»,
відмовив позивачу у задоволенні заяви.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
правильності відмови у державній
реєстрації, з наступних підстав.

Відповідно до п.16 та п.23 "Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень і Порядку надання
інформації з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно",
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України N 703 від 22.06.2011 року
(далі - Порядок №703), за результатами
розгляду заяви про державну реєстрацію
та документів, необхідних для її
проведення, державний реєстратор
приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень або
рішення про відмову в такій реєстрації.
Державний реєстратор приймає рішення
про відмову в державній реєстрації
прав та їх обтяжень виключно за
наявності підстав для відмови в
державній реєстрації прав, що
визначені у Законі України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до п.4 та п.5 ч.1 ст.24 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" у державній реєстрації прав
та їх обтяжень може бути відмовлено у
разі, якщо:

- подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують;

- заяву про державну реєстрацію прав,
пов'язаних з відчуженням нерухомого
майна, подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених щодо
цього майна, крім випадків,
встановлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону.

Для проведення державної реєстрації
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно, яке перебуває в
іпотеці або податковій заставі,
заявник, крім документів, що зазначені
у пунктах 27-30 цього Порядку, подає
документ, що підтверджує факт надання
згоди іпотекодержателем або органом
державної податкової служби на
відчуження або інше визначення
юридичної долі нерухомого майна, яке
перебуває в іпотеці або податковій
заставі. (п.31 Порядку №703)

Отже, для реєстрації права власності
позивачу окрім рішення суду необхідна
згода іпотекодержателя ТОВ «Кредитні
ініціативи». Як вбачається з
матеріалів справи, ТОВ «Кредитні
ініціативи» такої згоди не надавало.

Твердження позивача, що заява про
державну реєстрацію права на частину
квартири не пов'язана з відчуженням
нерухомого майна є помилковим,
оскільки за рішенням рішення
Жовтневого районного суду м. Запоріжжя
від 24.10.2012 року за позивачем визнано
право власності (право одноособового
володіння користування та
розпорядження) на 2/3 частки квартири
АДРЕСА_1, до цього на час проживання
однією сім'єю та на час шлюбу,
відповідно до вказаного рішення від
24.10.2012 року, вся квартира належала
позивачу та ОСОБА_3 на праві спільної
сумісної власності. В даному випадку
йдеться про припинення права спільної
сумісної власності та отримання права
приватної власності кожним з подружжя
на частину майна, тобто перехід права
власності на частину, що належала
ОСОБА_3 на час укладення договору
іпотеки, позивачу, що за правовими
наслідками рівнозначно відчуженню.

Згідно пп. 92, 93 Порядку № 703 під час
розгляду заяви про державну
реєстрацію, відповідно до якої
державну реєстрацію прав у Державному
реєстрі прав заявлено вперше,
державний реєстратор використовує
дані Реєстру прав власності на
нерухоме майно, Єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна, Державного реєстру іпотек та
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна для цілей справляння державного
мита та/або перенесення записів про
обтяження речових прав на нерухоме
майно під час проведення державної
реєстрації права власності або іншого
речового права на таке майно.

Державний реєстратор встановлює
наявність (відсутність) записів про:

1) державну реєстрацію права власності
або іншого речового права на нерухоме
майно у Реєстрі прав власності на
нерухоме майно;

2) обтяження нерухомого майна іпотекою
в Державному реєстрі іпотек;

3) обтяження речових прав на нерухоме
майно в Єдиному реєстрі заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна;

4) обтяження податковою заставою
речових прав на нерухоме майно у
Державному реєстрі обтяжень рухомого
майна, порядок доступу до якого
встановлює Мін'юст.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідачем під час перевірки заяви
позивачки про реєстрацію права
власності на 2/3 частки зазначеної
квартири було встановлено
зареєстровану на підставі договору про
іпотечний кредит від 15.12.2006 р. іпотеку
за № обтяження 4234149. Також було
виявлено зареєстровану приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_4 заборону
на відчуження нерухомого майна № 4234012
від 15.12.2006 р. на підставі іпотечного
договору № 17127 від 15.12.2006 р. між ОСОБА_3
та ПАТ «Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк», та
арешт нерухомого майна № 12875972 від
15.08.2012 p., зареєстрований на підставі
постанови про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
державного виконавця Жовтневого ВДВС
ЗМУЮ Яреха П.В. від 13.08.2012 р. згідно
виконавчого листа Жовтневого райсуду
м. Запоріжжя № 2-1907 від 22.05.2012 p., що було
підтверджено інформацією з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
реєстру прав власності на нерухоме
майно, Державного реєстру іпотек,
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна, і що
міститься у сформованій державним
реєстратором обліковій справі № 15425.

Таким чином, заява позивача про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно від 11.01.2013 р. була подана після
державної реєстрації обтяжень,
встановлених щодо цього майна, дозволу
для проведення державної реєстрації
права власності іпотекодержатель ТОВ
«Кредитні ініціативи» не надавав, тому
відповідач правомірно відмовив
позивачу у задоволенні заяви про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно.

За таких обставин, колегія суддів
доходить висновку, що суд першої
інстанції об'єктивно, повно, всебічно
дослідив обставини, які мають суттєве
значення для вирішення справи, та
ухвалив судове рішення без порушення
норм матеріального і процесуального
права; доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а тому постанову слід
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 20.05.2013 р. у
справі № 808/2781/13-а залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України в
порядку та строки, визначені ст. 212
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
О.М. Панченко

Суддя:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун