Справа № 813/5793/14
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2014-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 вересня 2014 року м.
Львів № 813/5793/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Сподарик Н.І., за участі секретаря
судового засідання Небесної М.В.,
представника позивача Бойко Н.І.,
представника відповідача Павлишин Т.І.,
розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Виконуючого обов'язки
прокурора Франківського району м.
Львова до управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області про визнання протиправними дій
та скасування постанови,
У провадженні Львівського окружного
адміністративного суду знаходиться
справа за позовом Виконуючого
обов'язки прокурора Франківського
району м. Львова до Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області, з урахуванням заяви позивача
про заміну первинного відповідача на
належного відповідача - управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області, з вимогами:
- визнати протиправними дії
старшого державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області Павлишина Тараса
Ігоровича щодо відмови у відкритті
виконавчого провадження (відмови у
прийнятті до провадження виконавчого
документа) за заявою в.о. прокурора
Франківського району м. Львова від
31.07.2014 року №04-13/3164 вих. 14, на підставі
виконавчого листа №813/876/14, виданого
Львівським окружним адміністративним
судом 04.04.2014 року;
- визнати незаконною та скасувати
постанову старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області Павлишина Тараса Ігоровича від
07.08.2014 року ВП №44323415 про відмову у
відкритті виконавчого провадження
(відмову у прийнятті до провадження
виконавчого документа).
В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що відсутність
ідентифікаційного коду боржника не
унеможливлює виконання виконавчого
документа, оскільки такий містить і
іншу інформацію за допомогою якої
можна ідентифікувати особу боржника,
зазначає, що в силу Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець має право одержувати
безоплатну від органів, установ,
організацій, посадових осіб, сторін,
також учасників виконавчого
провадження необхідні для проведення
виконавчих дій пояснення, довідки,
інформацію. Дії виконавця та винесена
постанова не відповідає вимогам ст.ст.
4, 6, 18 Закону України «Про виконавче
провадження.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримала у
повному обсязі, з підстав, викладених у
позовній заяві. Просила позов
задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позовних вимог
заперечував у повному обсязі,
стверджує, що при прийнятті
оскаржуваної постанови керувався
Законом України «Про виконавче
провадження».

Вважає, оскаржувану постанову винесену
на підставі, у спосіб та в межах
повноважень визначних Законом України
«Про виконавче провадження.

Суд, розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши долучені до
матеріалів справи докази, оцінивши їх в
сукупності та встановив наступні
фактичні обставини справи.

На виконання Постанови Львівського
окружного адміністративного суду у
справі №813/876/14 за позовом Прокурора
Франківського району м.Львова до
обласного комунального підприємства
Львівської обласної ради «Бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки», реєстраційної
служби Львівського міського
управління юстиції, за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні
відповідача товариства з обмеженою
відповідальністю «Облнафтабуд Альянс»
про визнання протиправними дій і
зобов'язання вчиняти дії, Львівським
окружним адміністративним судом
видано виконавчий лист. Проте, у
виконавчому листі судом не зазначено
коду ЄДРПОУ (стягувача, боржника).

Заявою Прокуратури Франківського
району м. Львова від 31.07.2014р.
№04-13/3164-вих.14 скеровано Підрозділу
примусового виконання рішень відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області виконавчий лист №813/876/14.

Супровідним листом від 07.08.2014 р.
№09.1-45/В-2/7657 на адресу Прокуратури
Франківського району м. Львова
скеровано Постанову державного
виконавця про відмову у відкритті
виконавчого провадження від 07.08.2014р.

07.08.2014 року старший державний
виконавець Павлишин Т.І. у постанові
про відмову у відкритті виконавчого
провадження зазначив, що пред'явлений
до виконання виконавчий документ не
відповідає вимогам пункту 3 ч.1 ст.18
Закону України «Про виконавче
провадження» та п.3.3 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, а саме: відсутність
ідентифікаційного коду суб'єкта
господарювання - стягувача або
боржника (для юридичних осіб)
допускається, якщо законодавством
країни, на території якої
зареєстровано юридичну особу, не
передбачено присвоєння юридичній
особі ідентифікаційного коду та для
фізичних осіб реєстраційний номер
облікової картки платника податків не
зазначається у виконавчому документі,
якщо особа є іноземцем та
законодавством країни, на території
якої приживає фізична особа,
встановлено інші форми обліку або якщо
особа відмовилась його мати через свої
релігійні переконання, про що є
відмітка у паспорті особи. Відповідно
до вимог ст.26 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець відмовляє у відкритті
виконавчого провадження в разі
невідповідності виконавчого документа
вимогам, передбаченим с.18 закону.

Позивач вважає постанову державного
виконавця від 07.08.2014 року протиправною
та просить її скасувати, у зв'язку з чим
звернулися з даним позовом до суду.

Оцінюючи встановлені обставини та
доводи сторін, суд керувався наступним.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі їх
невиконання в добровільному порядку,
визначаються Законом України «Про
виконавче провадження» та
покладається на Державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
виконавче провадження» (надалі - Закон)
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Згідно з положеннями ст. 11 Закону
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
вказаним Законом.

Згідно до ст. 25 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 26 вищевказаного
закону, державний виконавець відмовляє
у відкритті виконавчого провадження у
разі невідповідності виконавчого
документа вимогам, передбаченим
статтею 18 цього Закону.

Відповідно до статті 18 Закону у
виконавчому документі зазначаються:
назва і дата видачі документа,
найменування органу, прізвище та
ініціали посадової особи, що його
видали; дата прийняття і номер
рішення, згідно з яким видано
документ; повне найменування (для
юридичних осіб) або ім'я (прізвище,
власне ім'я та по батькові за наявності)
(для фізичних осіб) стягувача і
боржника, їх місцезнаходження (для
юридичних осіб) або місце проживання чи
перебування (для фізичних
осіб), ідентифікаційний код
суб'єкта господарської діяльності
стягувача та боржника за наявності (для
юридичних осіб), індивідуальний
ідентифікаційний номер стягувача
та боржника за наявності (для
фізичних осіб - платників податків),
а також інші дані, якщо вони відомі суду
чи іншому органу, що видав
виконавчий документ, які ідентифікують
стягувача та боржника чи можуть
сприяти примусовому виконанню,
зокрема, дата народження боржника та
його місце роботи (для фізичних
осіб), місцезнаходження майна
боржника, рахунки стягувача та
боржника тощо; резолютивна частина
рішення; дата набрання законної
(юридичної) сили рішенням; строк
пред'явлення виконавчого документа до
виконання. Виконавчий документ повинен
бути підписаний уповноваженою
посадовою особою із зазначенням її
прізвища та ініціалів і скріплений
печаткою. Скріплення виконавчого
документа гербовою печаткою є
обов'язковим у разі, якщо орган
(посадова особа), який видав виконавчий
документ, за законом зобов'язаний мати
печатку із зображенням Державного
Герба України.

Відповідно до п. 3.3 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої Наказом
міністерства юстиції України від 02.04.2012
року №512/5 при перевірці відповідності
виконавчого документа вимогам пункту 3
частини першої статті 18 Закону
державний виконавець враховує те, що
відсутність коду за Єдиним державним
реєстром підприємств та організацій
України стягувача та боржника (для
юридичних осіб) допускається, якщо
законодавством країни, на території
якої зареєстровано юридичну особу, не
передбачено присвоєння юридичній
особі такого коду; для фізичних осіб
реєстраційний номер облікової картки
платника податків не зазначається у
виконавчому документі, якщо особа є
іноземцем та законодавством країни, на
території якої проживає фізична особа,
встановлено інші форми обліку або якщо
особа відмовилась його мати через свої
релігійні переконання, про що є
відповідна відмітка у паспорті особи.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 26 Закону України
"Про виконавче провадження"
невідповідність виконавчого документу
вимогам ст. 18 цього Закону є підставою
для відмови у відкритті виконавчого
провадження.

Згідно ст.11 Закону державний
виконавець має право одержувати
безоплатно від органів, установ,
організацій, посадових осіб, сторін,
також учасників виконавчого
провадження необхідні для проведення
виконавчих дій пояснення, довідки та
іншу інформацію.

Згідно зі ст. 5 Закону, вимоги
державного виконавця щодо виконання
рішень обов'язкові для всіх органів,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на території України.
Невиконання законних вимог державного
виконавця тягне за собою
відповідальність згідно з законом.

Стаття 4 Закону передбачає право
державного виконавця на безпосередній
доступ до баз даних і реєстрів, у тому
числі електронних, що містять
інформацію про боржників, їхнє майно та
кошти. Порядок доступу до таких
реєстрів встановлюється Міністерством
юстиції України спільно з відповідними
центральними органами виконавчої
влади, які забезпечують їх ведення.

Згідно ст.6 Закону державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані
йому права у точній відповідності із
законом і не допускати у своїй
діяльності порушення прав та законних
інтересів громадян і юридичних осіб, а
зокрема це стосується законних прав та
інтересів стягувача.

Отже, зважаючи на викладене, державний
виконавець не долучив ні до матеріалів
справи, ні до матеріалів виконавчого
провадження, доказів, які б підтвердили
належне виконання його обов'язків
відповідно до Закону України «Про
виконавче провадження».

Суд дійшов висновку, що державний
виконавець фактично усунувся від
використання наданих йому чинним
законодавством службових повноважень
і ідентифікації особи боржника, а отже
і у примусовому виконанні рішення суду,
що призвело до необґрунтованого
прийняття рішення про відмову у
відкритті виконавчого провадження, без
наявності достатніх для цього підстав.
Дана позиція підтверджується
Постановою Верховного Суду України від
21.05.2014р.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно з ч. 3 ст. 159 КАС України
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

За таких обставин суд вважає, що
позовні вимоги є обґрунтованими, та
підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 17-19, 94, 160-163,167, 181 КАС
України, суд -

постановив:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправними дії старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області Павлишина Тараса
Ігоровича щодо відмови у відкритті
виконавчого провадження ВП № 44323415.

Визнати незаконною та скасувати
постанову про відмову у відкритті
виконавчого провадження від 07.08.2014 року
ВП №44323415.

Апеляційну скаргу на постанову суду
першої інстанції може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
повного тексту постанови. Апеляційна
скарга подається до адміністративного
суду апеляційної інстанції через суд
першої інстанції, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 17
вересня 2014 року.

Суддя
Сподарик Н.І.