Справа № 2а-4158/10/1770
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2014-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2014 р.
Справа № 8763/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Носа С. П.,

суддів -
Клюби В. В., Кухтея Р. В.

за участю секретаря судового засідання
- Сердюк О. Ю.;

представника позивача - ОСОБА_1;

представника відповідача - Коритнюка В.
О.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Костопільської міжрайонної державної
податкової інспекції на постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від 01 грудня 2010
року в справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до
Костопільської міжрайонної державної
податкової інспекції про скасування
рішень про застосування штрафних
(фінансових) санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

27 серпня 2010 року Рівненським окружним
адміністративним судом зареєстровано
позовну заяву Костопільської
міжрайонної державної податкової
інспекції до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 про визнання нечинними
податкових повідомлень-рішень №
/0 від 28 квітня 2010 року, № /1
від 19 травня 2010 року, № /3 від 11
серпня 2010 року та рішень про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій № від 28 квітня 2010 року, №
від 17 червня 2010 року, № від
11 серпня 2010 року.

В обґрунтування вимог позовної заяви
зазначено, що впродовж 2008 та 2009 року
позивач провадила свою підприємницьку
діяльність на підставі торгового
патенту, а з початку 2010 року
підприємницькою діяльністю взагалі не
займалася. Також вказано на
безпідставність застосування до неї
рішенням відповідача № від 28
квітня 2010 року штрафних санкцій за
незастосування при продажу товарів
реєстратора розрахункових операцій,
обґрунтовуючи свою позицію тим, що в
силу вимог п. 5 ст. 9 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг".

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 01 грудня 2010
року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Костопільської міжрайонної державної
податкової інспекції № /0 від 28
квітня 2010 року в частині визначення
фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3
податкового зобов'язання по податку з
доходів фізичних осіб в сумі 1697,85 грн.
Визнано протиправним та скасовано
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій Костопільської
міжрайонної державної податкової
інспекції № від 28 квітня 2010 року,
згідно якого до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 застосовано
штрафні (фінансові) санкції в сумі 306120,15
грн. В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, відповідачем -
Костопільською міжрайонною державною
податковою інспекцією, подано
апеляційну скаргу до Львівського
апеляційного адміністративного суду, в
якій висловлено прохання скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою відмовити в задоволенні
позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначено, що облік доході і
витрат, отриманих від підприємницької
діяльності протягом періоду, що
перевірявся, позивачем не вівся,
оскільки Книга обліку доходів і витрат
форми № 10 не реєструвалася в
Костопільській МДПІ.

Представник позивача, у судовому
засіданні, вимоги апеляційної скарги
заперечив та просить таку залишити без
задоволення.

Представник відповідача, у судовому
засіданні, вимоги апеляційної скарги
підтримав та просить таку
задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача та представника
відповідача, проаналізувавши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів не знаходить
підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 71 КАС України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Встановлено, що позапланова
документальна виїзна перевірка
позивача за період її діяльності з 22
травня 2008 року по 08 квітня 2010 року
проведена Костопільською МДПІ з 08 по 16
квітня 2010 року. Її результати оформлені
актом №079/17-47/НОМЕР_3 від 21 квітня 2010
року.

Актом зафіксовано, що позивач
зареєстрований суб'єктом
підприємницької діяльності з 21 травня
2008 року, перебуває на обліку в
Костопільській МДПІ з 22 травня 2008 року,
згідно з реєстраційними даними видами
її господарської діяльності є
роздрібна торгівля з лотків на ринках;
вказаний вид діяльності в період з 01
червня 2008 року по 30 червня 2008 року та з 01
вересня 2008 року по 31 грудня 2009 року
здійснювала шляхом придбання патенту
про сплату фіксованого податку, в інші
періоди підприємець перебувала на
загальній системі оподаткування;
платником ПДВ не реєструвалася;
РРО/КОРО в діяльності не
використовувала.

За даними декларацій, позивачем
задекларовано у 2008 році валовий дохід в
сумі 6400,00 грн., в 2009 році 36000,00 грн., з 01
січня 2010 року по 08 квітня 2010 року 0,00
грн.

Перевіркою правильності визначення
валового доходу (обсягу виручки)
констатовано, що у 2008 році валовий
дохід позивача склав 84650,00 грн., в 2009
році 36000,00 грн., з 01 січня 2010 року по 08
квітня 20101 року 179,95 грн.

На підставі відповідей на запити, що
надійшли від покупців, відомостей з
центральної бази Державного реєстру
фізичних осіб України та даних про рух
коштів по рахунку, податковим органом
встановлено, що обсяг виручки позивача
склав у 2008 році: 37790,00 грн. дохід, що не
перевищує 119000 грн. і оподатковується
фіксованим податком; 46860,00 грн. дохід
від здійснення іншого виду діяльності
(отриманий без сплати ринкового збору
та без придбання фіксованого патенту),
з якого 60,00 грн. сума продажу за готівку
запчастин до автомобіля для ВАТ
"Костопільське АТП-15638" на підставі
накладної №10 від 08.08.2008 року; 9920,00 грн.
сума торгівельної виручки, що
вносилась позивачем на розрахунковий
рахунок 04.07.2008 року; 9290,00 грн. сума
торгівельної виручки, що вносилась
позивачем на розрахунковий рахунок
29.07.2008 року; 70,00 грн. сума торгівельної
виручки, що вносилась позивачем на
розрахунковий рахунок 30.07.2008 року; 27520,00
грн. сума торгівельної виручки, що
вносилась позивачем на розрахунковий
рахунок 07.08.2008 року; у 2009 році 21815,92 грн.
дохід, що не перевищує 119000 грн. і
оподатковується фіксованим податком;
14184,08 грн. дохід від здійснення іншого
виду діяльності (отриманий без сплати
ринкового збору та без придбання
фіксованого патенту), з якого:7288,00 грн.
сума продажу за готівку піноблоків для
СК "Еліт" на підставі товарного чеку від
24.02.2009 року; 3000,00 грн. сума продажу за
готівку цегли для СК "Еліт" на підставі
товарного чеку від 26.02.2009 року; 3896,08 грн.
сума продажу за готівку запчастин до
автомобіля ЗІЛ для ДП СЛАП
"Костопільський держспецлісгосп" на
підставі накладних від 06.02.2009 року та
від 30.03.2009 року; у 2010 році 179,95 грн. дохід
від здійснення іншого виду діяльності
(отриманий без сплати ринкового збору
та без придбання фіксованого патенту),
з якого 179,95 грн. - сума визначена на
підставі даних про рух коштів на
рахунку.

Констатувавши у акті перевірки
наявність у позивача доходу в той
період її діяльності, який не охоплений
фіксованим патентом, відповідач
визначив суму таких валових доходів: за
2008 рік 46860 грн., за 2009 рік 14184,08 грн., за 2010
рік 179,95 грн., на підставі наданих
позивачем документів прийняв
відповідну суму валових витрат: за 2008
рік 46770,00 грн., за 2009 рік 3000,00 грн., а за 2010
рік визначив витрати в розмірі 25% від
суми валового доходу 44,99 грн. і,
відповідно, вирахував суму
оподатковуваного доходу: у 2008 році 90,00
грн., у 2009 році 11184,08 грн. та у 2010 році 134,96
грн. З суми вказаного чистого доходу,
застосувавши ставку 15%, відповідач
обрахував податкове зобов'язання по
податку на доходи фізичних осіб: за 2008
рік 13,50 грн., за 2009 рік 1677,61 грн., за 2010 рік
20,24 грн. , разом 1711,35 грн.

На підставі таких розрахунків та
висновків відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення №
/0 від 28 квітня 2010 року, згідно
якого позивачу визначено суму
податкового зобов'язання за платежем
"податок з доходів фізичних осіб" в
розмірі 1711,35 грн., в тому числі за
основним платежем 1711,35 грн.

Крім того, констатація того факту, що
дохід позивача в той період її
діяльності, який не охоплений
фіксованим патентом, а саме за 2008 рік
46860 грн., за 2009 рік 14184,08 грн., за 2010 рік
179,95 грн.,- це виручка у готівковій формі,
спричинив висновки про продаж
позивачем за готівку товарів на
загальну суму 61224,03 грн. без
застосування реєстратора
розрахункових операцій, що призвело до
нарахування штрафних санкцій у
пятикратному розмірі готівкової
виручки: 61224,03 х 5 = 306120,15 грн.

На підставі таких розрахунків та
висновків відповідачем прийнято
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій № /0 від 28.04.2010
року, згідно якого позивачу визначено
суму штрафу в розмірі 306120,15 грн.

Позивачем вказані рішення
оскаржувались в адміністративному
порядку до начальника Костопільської
МДПІ, голови ДПА у Рівненській області
та голови ДПА України, внаслідок чого
відповідачем приймалися рішення,
зокрема з дробами "1" та "3", та з
визначенням нового граничного терміну
узгодження та сплати.

Відповідно до ст.ст.3, 4 Закону України
"Про податок з доходів фізичних осіб"
чистий річний оподатковуваний дохід є
об'єктом оподаткування податком на
доходи фізичних осіб. Ставка податку,
відповідно до п.7.1 ст.7 даного Закону
становить 15 % від об'єкта оподаткування,
крім випадків, визначених у п.7.2 - п.7.4
цієї статті.

Разом з тим, відповідно до пп.9.12.1, пп.9.12.2
п.9.12 ст.9 названого Закону,
оподаткування доходів, отриманих
фізичною особою від продажу нею
товарів (надання послуг, виконання
робіт) у межах її підприємницької
діяльності без створення юридичної
особи, а також фізичною особою, яка
сплачує ринковий збір, здійснюється за
правилами, встановленими спеціальним
законодавством з цих питань, з
урахуванням норм цього пункту.
Відповідно до абз.6 п.1 ст.14 Декрету
Кабінету Міністрів України "Про
прибутковий податок з громадян" №13-92
громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи, мають право
самостійно обрати спосіб
оподаткування доходів, одержаних від
цієї діяльності, за фіксованим
розміром податку шляхом придбання
патенту за умови, якщо: кількість осіб,
які перебувають у трудових відносинах
з таким громадянином - платником
податку, включаючи членів його сім'ї,
які беруть участь у підприємницькій
діяльності, не перевищує п'яти; валовий
доход такого громадянина від
самостійного здійснення
підприємницької діяльності або з
використанням найманої праці за
останні 12 календарних місяців, що
передують місяцю придбання патенту, не
перевищує семи тисяч
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян (тобто 119000 грн.); громадянин
здійснює підприємницьку діяльність з
продажу товарів і надання супутніх
такому продажу послуг на ринках та є
платником ринкового збору згідно з
законодавством. Доходи такого
громадянина, одержані від здійснення
інших видів підприємницької
діяльності, оподатковуються у
загальному порядку.

Актом перевірки констатовано, що
позивач в охоплений перевіркою період
здійснювала підприємницьку діяльність
самостійно, її дохід в жодному періоді
не перевищував 119000грн., згідно з
реєстраційними даними, видами
господарської діяльності позивача є
роздрібна торгівля з лотків на ринках і
здійснення іншого виду діяльності
податковим органом не зафіксовано.

Згідно з абз.18, абз.25 п.1 ст.14 Декрету
Кабінету Міністрів України "Про
прибутковий податок з громадян" №13-92
від 26.12.1992 року, розміри фіксованого
податку (плата за патент)
встановлюються відповідною місцевою
радою залежно від територіального
розташування місця торгівлі i не можуть
бути менше 20,00 грн. та більше 100,00 грн. за
календарний місяць для громадян, які
здійснюють підприємницьку діяльність
самостійно, а документ, що засвідчує
сплату фіксованого податку, є
підставою для видачі патенту, який
видається на строк від 1 до 12
календарних місяців за вибором
платника фіксованого податку.

Ревізором Костопільської МДПІ в акті
перевірки зазначено, що в період з
01.06.2008 року по 30.06.2008 року та з 01.09.2008 року
по 31.12.2009 року діяльність позивача
проводилась шляхом сплати фіксованого
розміру податку, за ставкою 60,00 грн. на
календарний місяць: фіксований патент ;
422689 був виданий 26.05.2008 року з терміном
дії з 01.06.2008 року по 30.06.2008 року та
продовжувався за заявою позивача в
періодах: з 01.09.2008 року по 30.09.2008 року, з
01.10.2008 року по 31.12.2008 року, з 01.01.2009 року
по 31.03.2009 року, з 01.04.2009 року по 30.06.2009
року, з 01.07.2009 року по 31.07.2009 року, з 01.08.2009
року по 31.08.2009 року, з 01.09.2009 року по
30.09.2009 року, з 21.09.2009 року по 30.09.2009 року, з
01.11.2009 року по 30.11.2009 року, з 01.12.2009 року
по 31.12.2009 року.

В силу вимог абз.21-23 п.1 ст.14 Декрету
Кабінету Міністрів України "Про
прибутковий податок з громадян" № 13-92
доходи громадянина, одержані від
підприємницької діяльності, що
оподатковуються фіксованим податком,
не включаються до складу його
сукупного оподатковуваного доходу за
підсумками звітного року, а сплачена
сума фіксованого податку є остаточною i
не включається до перерахунку
загальних податкових зобов'язань
такого платника податку; громадяни, які
одержують від підприємницької
діяльності доходи, що оподатковуються
фіксованим податком, звільняються від
ведення обов'язкового обліку доходів i
витрат; платник фіксованого податку
звільняється від сплати нарахувань у
фонд оплати праці, окремих видів
відрахувань та зборів, а також
придбання торгового патенту згідно із
Законом України "Про патентування
деяких видів підприємницької
діяльності".

Що стосується 2010 року, то позивач в
цьому році не здійснювала
підприємницької діяльності взагалі, і
доказів про зворотне податковим
органом суду не надано. Про обізнаність
відповідача з даною обставиною
свідчить і визначена ним в якості
правової підстави для проведення
позапланової перевірки позивача норма
п.6 ч.6 ст.11-1 Закону України "Про державну
податкову службу в Україні", яка
реалізовується виключно у випадку
припинення підприємницької діяльності
платника податків.

В акті перевірки зазначено, що дохід
позивача за 2010 рік в розмірі 179,95 грн.
визначено виключно на підставі даних
про рух коштів на розрахунковому
рахунку. Разом з тим, позивачем до
матеріалів справи долучено
меморіальний ордер № 1 від 25 березня 2010
року, який свідчить про те, що внесена
нею на власний розрахунковий рахунок
сума коштів є не виручкою від
торгівельної діяльності, а комісією
банку за закриття рахунку.

Відповідно до вимог п.1 та п.2 ст.3 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», суб'єкти
господарювання, які здійснюють
розрахункові операції в готівковій
та/або в безготівковій формі (із
застосуванням платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів тощо) при
продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані:
проводити розрахункові операції на
повну суму покупки (надання послуги)
через зареєстровані, опломбовані у
встановленому порядку та переведені у
фіскальний режим роботи реєстратори
розрахункових операцій з
роздрукуванням відповідних
розрахункових документів, що
підтверджують виконання розрахункових
операцій, або у випадках, передбачених
цим Законом, із застосуванням
зареєстрованих у встановленому
порядку розрахункових книжок; видавати
особі, яка отримує або повертає товар,
отримує послугу або відмовляється від
неї, розрахунковий документ
встановленої форми на повну суму
проведеної операції.

Разом з тим, п.5 ст.9 вказаного Закону
звільняє фізичних осіб підприємців,
які сплачують фіксований податок від
необхідності застосовувати
реєстратори розрахункових операцій та
розрахункові книжки при продажу ними
товарів (наданні послуг).

Встановлено, що в 2009 році доходи
позивача оподатковувалися фіксованим
податком, а в 2010 року позивачем
розрахункові операції, як і продаж
товарів, не здійснювались взагалі,
правових підстав для нарахування
штрафних санкцій у податкового органу
за цей період часу не було. Відповідно,
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій № від 28
квітня 2010 року в частині застосування
санкцій в розмірі 14184,08 грн. х 5 = 70920,40
грн. - за 2009 рік та 179,95 грн. х 5 = 899,75 грн. -
за 2010 рік, разом 71820,15 грн., є
протиправним.

Що стосується 2008 року, то оскільки факт
отримання позивачем готівкової
торгівельної виручки у липні 2008 року та
серпні 2008 року, коли у позивача не було
фіксованого патенту, доведено, то
підстави для висновків про порушення
позивачем вимог п.1 та п.2 ст.3 Закону
України "Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" у податкового органу були.

Однак, статтею 239 ГК України
передбачено, що однією з
адміністративно-господарських санкцій
може бути
адміністративно-господарський штраф,
який стягується з господарюючого
субєкта до державного бюджету за
порушення визначених законодавством
України правил здійснення
господарської діяльності. Фінансові
санкції, встановлені ст.17 Закону
України "Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг", відносяться до категорії
адміністративно-господарських
санкцій, загальний порядок
застосування яких встановлено главою 27
ГК України. Відповідно до ст. 250 ГК
України, адміністративно-господарські
санкції можуть бути застосовані до
суб'єкта господарювання протягом шести
місяців з дня виявлення порушення, але
не пізніш як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності,
крім випадків, передбачених законом.
Таким чином суд приходить до висновку,
що оспорюване рішення про застосування
фінансових санкцій в частині
застосування санкцій в розмірі 46860 грн.
х 5 = 234300,00 грн. за 2008 рік прийняте
пізніше ніж через один рік з дня
вчинення порушення позивачем, що є
недотриманням вимог ст. 250 ГК України.

З огляду на те, що рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій № від 28 квітня 2010 року
включає в себе штрафні санкції за 2008
рік, тобто санкції що застосовані за
межами строку, встановленого ст. 250 ГК
України та санкції за 2009 та 2010 рік,
тобто санкції, що застосовані без
будь-яких правових підстав, воно є
протиправним повністю.

Щодо аналогічних рішень про
застосування штрафних санкцій від 17
червня 2010 року та від 11 серпня 2010 року,
як і податкових повідомлень-рішень з
дробами "1" та "3": № /1 від 19 травня
2010 року, № /3 від 11 серпня 2010 року,
то вони за своєю правовою суттю не є
повторним визначенням податкового
зобов'язання чи штрафних санкцій.

Так, згідно п.6.1 ст.6 Закону України "Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами", у разі
коли сума податкового зобов'язання
розраховується контролюючим органом
відповідно до ст.4 цього Закону, такий
контролюючий орган надсилає платнику
податків податкове повідомлення, в
якому зазначаються підстава для такого
нарахування, посилання на норму
податкового закону, відповідно до якої
був зроблений розрахунок або
перерахунок податкових зобов'язань,
сума податку чи збору (обов'язкового
платежу), належного до сплати, та
штрафних санкцій за їх наявності,
граничні строки їх погашення, а також
попередження про наслідки їх несплати
в установлений строк та граничні
строки, передбачені законом для
оскарження нарахованого податкового
зобов'язання (штрафних санкцій за їх
наявності).

Згідно п.4.3 Порядку направлення
органами державної податкової служби
України податкових повідомлень
платниками податків та рішень про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій, затвердженого наказом ДПА
України № 253 від 21.06.2001 року,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 06.07.2001 року за №567/5758,
номер податкового повідомлення
складається з таких частин: порядковий
номер у межах відділу, номер відділу,
який склав повідомлення, через дріб
номер скарги, щодо якої надсилається
податкове повідомлення. Пунктом 5.3
цього Порядку визначено, що з метою
доведення до платника податків
граничного строку сплати податкового
зобов'язання, зазначеного в раніше
надісланому податковому повідомленні
(у разі, якщо сума податкового
зобов'язання за результатами розгляду
скарги збільшується або залишається
без змін, а раніше надіслане податкове
повідомлення не відкликається),
податковим органом складається та
надсилається (вручається) платнику
податків податкове повідомлення, яке
має номер первинного податкового
повідомлення, при цьому через дріб
проставляється номер скарги, щодо якої
воно складене (1 - для першої, 2 - для
другої тощо), крім того, таке податкове
повідомлення містить новий граничний
термін сплати податкового
зобов'язання.

Підстави та порядок відкликання
податкових повідомлень-рішень
встановлені п.п.6.4 - 6.6 ст.6 Закону
України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами", якими не передбачено випадків
їх відкликання в разі складання та
надсилання платнику податків
податкових повідомлень, які мають
номер первинного податкового
повідомлення, а через дріб проставлено
номер скарги, щодо якої воно складене
та доведено новий граничний термін
сплати податкового зобов'язання.

За таких обставин, суд вважає, що
відповідачем податкові
повідомлення-рішення з дробами "1" та "3"
та рішення про застосування штрафних
санкцій на суму штрафу, аналогічну
первісному рішенню, винесені з
дотриманням вимог Порядку, вони не
встановлюють нові підстави для
прийняття, не є повторним визначенням
зобов'язань та штрафних санкцій.

Узагальнюючи викладене, суд
апеляційної інстанції переконаний, що
судом першої інстанції надано належну
оцінку наявним у справі доказам, а їх
достатня кількість та взаємний зв'язок
у сукупності дали змогу суду першої
інстанції зробити вірний висновок про
наявність підстав для часткового
задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, суд
апеляційної інстанції визнає, що судом
першої інстанції, при вирішенні даного
публічно-правового спору, правильно
встановлено обставини справи та
ухвалено законне рішення з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, постанова суду першої інстанції
ґрунтується на повно, об'єктивно і
всебічно з'ясованих обставинах, доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують, тому
підстав для скасування постанови суду
першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 158-160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Костопільської
міжрайонної державної податкової
інспекції залишити без задоволення, а
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 01 грудня 2010
року в справі № 2а-4158/10/1770 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у
касаційному порядку, шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України,
протягом двадцяти днів з дня набрання
ухвалою законної сили, а у випадку коли,
відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС
України, складення ухвали в повному
обсязі відкладено - з дня складення
ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя:
С. П.
Нос

Судді:
В. В.
Клюба

Р. В.
Кухтей

Ухвалу складено в повному обсязі 08
вересня 2014 року.