Справа № 819/1479/14-а
Суддя: Баб'юк П.М.
Дата ухвалення: 2014-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/1479/14-a

"19" серпня 2014 р.
м. Тернопіль

Тернопільський окружний
адміністративний суд, в складі:

головуючого судді Баб'юка П.М.

при секретарі судового засідання
Сердюку А.Г.,

за участю: позивача ОСОБА_1,
представника відповідача Гетьман А.В.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Тернополі
адміністративну справу за
адміністративним позовом суб'єкта
господарювання - фізичної особи ОСОБА_1
до Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Тернопільській області про скасування
рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Суб'єкт господарювання - фізична особа
ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до
Тернопільського окружного
адміністративного суду з позовом до
Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Тернопільській області (надалі -
відповідач, Тернопільська ОДПІ) про
скасування рішень.

В обґрунтування позову позивач
посилається на те, що посадовими
особами Тернопільської ОДПІ проведено
документальну позапланову перевірку
позивача за період з 01.09.2012 року по
31.05.2014 року, висновки якої викладено в
акті перевірки від 01.07.2014 року
№4027/17-04/НОМЕР_1, в якому, зокрема,
відображено, що позивач приховував
(занижував) об'єкт оподаткування
податку з доходів фізичних осіб шляхом
виплати доходів працівникам у вигляді
заробітної плати в «конвертах» без
утримання та перерахування в бюджет
податку з доходів фізичних осіб. Такий
висновок Тернопільською ОДПІ зроблено
на підставі пояснень, громадян ОСОБА_3
та ОСОБА_4

На підставі акта перевірки
Тернопільською ОДПІ прийнято рішення
від 10 липня 2014 року № про
застосування фінансових санкцій в сумі
14889,42 грн. та податкове
повідомлення-рішення від 10 липня 2014
року № в сумі 5075,46 грн. та за
штрафними санкціями 1778,97 грн.

Позивач вважає, що оскаржувані рішення
є незаконним в силу його
необґрунтованості, оскільки, воно
винесене на підставі висновків про
вчинення правопорушень, що базуються
на припущеннях, а не на фактичних
обставинах. Так, висновки Акта
перевірки щодо не оформлення трудових
відносин з найманими працівниками та
виплата не облікованих доходів "в
конвертах" у загальній сумі 35100,00 грн. у
вигляді заробітної плати, не
відповідають дійсності та не
підтверджуються жодними об'єктивними
даними чи первинними документами.

В судовому засіданні, позивач позовні
вимоги підтримав, просив позов
задовольнити, вказавши, що громадянка
ОСОБА_5 йому не відома та жодних
відносин з нею він, як суб'єкт
господарювання та фізична особа не мав,
щодо громадянки ОСОБА_4, зазначив, що
вона проходила в нього стажування з
09.06.2014р. по 15.06.2014р, а виплата доходів у
вигляді заробітної плати громадянці
ОСОБА_4 здійснювалась відповідно до
вимог укладеного трудового договору
№7 від. 20.06.2014р., зареєстрованого у
державній службі зайнятості.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав, проти його
задоволення заперечив, вказавши, що
рішення № від 10.07.2014 та податкове
повідомлення-рішення № 4 від
10.07.2014 року прийняті у відповідності до
вимог діючого законодавства. Пояснив,
що враховуючи специфіку вказаних
правовідносин виплата позивачем
доходів працівникам у вигляді
заробітної плати в «конвертах» без
утримання та перерахування в бюджет
податку з доходів фізичних осіб в
даному випадку може підтверджуватись
лише поясненнями працівників і вважає,
що зазначених пояснень достатньо для
винесення оскаржених податкових
рішень.

Заслухавши пояснення позивача та
представника відповідача, дослідивши
докази по справі, з'ясувавши всі
обставини справи в їх сукупності на
підставі чинного законодавства,
перевіривши їх дослідженими у судовому
засіданні доказами, суд вважає, що
позов підлягає до задоволення з
наступних підстав.

На підставі наказу заступника
начальника Тернопільської ОДПІ від
25.06.2014 року Тернопільською ОДПІ ГУ
Міндоходів у Тернопільській області
проведена документальна позапланова
невиїзна перевірка СГД ОСОБА_1 з питань
дотримання вимог Податкового Кодексу
України від 02.12.2010 року № 2755-УІ, Кодексу
законів про працю, іншого
законодавства, виконання зобов'язань
при оплаті праці та правильності
обчислення, повноти і сплати до бюджету
податку на доходи фізичних осіб,
обчислення та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за період з
01.09.2012 року по 31.05.2014 року, за
результатами якої складений акт
перевірки від 01.07.2014 року №
4027/17-04/НОМЕР_1.

Проведеною перевіркою позивача,
встановлено порушення вимог ст.23, ст.43
Конституції України та ст.2, ст.21, ст.24,
ст.94 Кодексу законів про працю та ст.1
Закону України "Про оплату праці" в
частині неоформления трудових
відносин з найманими працівниками
позивачем, зокрема найманим
працівникам ОСОБА_5 виплачено 31500,00 грн.
за вересень 2012 - травень 2014 року та
ОСОБА_6 виплачено 3600,00 грн. за
березень-травень 2014 року, без
відповідного оформлення в
бухгалтерському і податковому обліку
та без складання трудових угод.

В результаті перевірки, використовуючи
дані пояснень, які написали
власноручно працівники ОСОБА_5, ОСОБА_6,
встановлено виплату доходів даним
працівникам у вигляді заробітної плати
впродовж вересня 2012 - травня 2014 року, в
"конвертах" без утримання та
перерахування в бюджет податку з
доходів фізичних осіб. По даних
виплатах виникає об'єкт оподаткування.

Крім того, встановлено порушення
пункту 70.1 статті 70, пункту 51.1 статті 51
та підпункту 49.18.2 пункт 49.18 статті 49
розділу II Податкового кодексу України
від 02.12.2010 року №2755-VI, а саме не подання
позивачем відомостей форми №1-ДФ
податковий розрахунок сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податків і сум утриманого з
них податку за ПІ -IV квартал 2012 року Д-ГУ
квартал 2013 року та І квартал 2014 року.

На підставі акта перевірки
Тернопільською ОДПІ прийнято рішення
№ від 10.07.2014р. про застосування
штрафних санкцій за донарахування
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску у сумі 14180,4 грн. та застосування
штрафних санкцій у розмірі 709,02 грн. на
загальну суму 14889,42 грн., та податкове
повідомлення рішення № від 10.07.2014
року про збільшення суми грошового
зобов'язання за платежем податок на
доходи фізичних осіб, що сплачується
податковими агентами із доходу
платників податків податків за
основним платежем в сумі 5075,46 грн. та за
штрафними санкціями 1778,97 грн.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд
виходить з того, що відповідно до
частини третьої статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони,
зокрема: на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення.

У розумінні норм Податкового кодексу
України (надалі - ПК України) доходи -
загальна сума доходу платника податку
від усіх видів діяльності, отриманого
(нарахованого) протягом звітного
періоду в грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах як на території
України, її континентальному шельфі у
виключній (морській) економічній зоні,
так і за їх межами (пп. 14.1.56 п. 14. ст. 14
цього Кодексу).

У ПК України наявні наступні поняття:
«податковий агент щодо податку на
доходи фізичних осіб» - юридична особа
(її філія, відділення, інший
відокремлений підрозділ), самозайнята
особа, представництво нерезидента -
юридичної особи, які незалежно від
організаційно-правового статусу та
способу оподаткування іншими
податками та/або форми нарахування
(виплати, надання) доходу (у грошовій
або негрошовій формі) зобов'язані
нараховувати, утримувати та сплачувати
податок, передбачений розділом IV цього
Кодексу, до бюджету від імені та за
рахунок фізичної особи з доходів, що
виплачуються такій особі, вести
податковий облік, подавати податкову
звітність податковим органам та нести
відповідальність за порушення його
норм в порядку, передбаченому статтею 18
та розділом IV цього Кодексу (пп. 14.1.180 п.
14. ст. 14 ПК України); «самозайнята особа»
- платник податку, який є фізичною
особою - підприємцем або провадить
незалежну професійну діяльність за
умови, що така особа не є працівником в
межах такої підприємницької чи
незалежної професійної діяльності (пп.
14.1.226 п. 14.1 ст. 14 ПК України); «працівник»
- фізична особа, яка безпосередньо
власною працею виконує трудову функцію
згідно з укладеним з роботодавцем
трудовим договором (контрактом)
відповідно до закону (пп. 14.1.195 п. 14.1 ст. 14
ПК України).

Загальний оподатковуваний дохід
складається з доходів, які остаточно
оподатковуються під час їх нарахування
(виплати, надання), доходів, які
оподатковуються у складі загального
річного оподатковуваного доходу, та
доходів, які оподатковуються за іншими
правилами, визначеними цим Кодексом
(пп. 164.1.1 п. 164.1 ст. 164 ПК України).

Згідно з підпунктом 164.1.2 пункту 164.1 ст.
164 ПК України загальний місячний
оподатковуваний дохід складається із
суми оподатковуваних доходів,
нарахованих (виплачених, наданих)
протягом такого звітного податкового
місяця.

Відповідно до пункту 164.2 ст. 164 ПК
України до загального місячного
оподатковуваного доходу платника
податку включаються доходи у вигляді
заробітної плати, нараховані
(виплачені) платнику податку
відповідно до умов трудового договору
(контракту); суми винагород та інших
виплат, нарахованих (виплачених)
платнику податку відповідно до умов
цивільно-правового договору.

При цьому, відповідно до пп. 14.1.48 п. 14.1
ст. 14 ПК України «заробітна плата для
цілей розділу IV цього Кодексу» -
основна та додаткова заробітна плата,
інші заохочувальні та компенсаційні
виплати, які виплачуються (надаються)
платнику податку у зв'язку з
відносинами трудового найму згідно із
законом.

Підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 ст. 168
зазначеного Кодексу встановлено, що
податковий агент, який нараховує
(виплачує, надає) оподатковуваний дохід
на користь платника податку,
зобов'язаний утримувати податок із
суми такого доходу за його рахунок,
використовуючи ставку податку,
визначену в ст. 167 Кодексу.

Податок сплачується (перераховується)
до бюджету, згідно з підпунктом 168.1.2
пункту 168.1 ст. 168 ПК України, під час
виплати оподатковуваного доходу.

Одночасно згідно положень п. 51.1 ст. 51 ПК
України податковий агент зобов'язаний
подавати у строки, встановлені цим
Кодексом для податкового кварталу,
податковий розрахунок сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податків, а також сум
нарахованого та утриманого з них
податку органу державної податкової
служби за місцем свого обліку.

Таким чином, з контексту вищенаведених
норм податкового законодавства
випливає, що необхідною умовою для
утримання податку з доходів фізичних
осіб є наявність факту виплати такого
доходу фізичній особі податковим
агентом (в тому числі фізичною
особою-підприємцем-працедавцем).

Відповідно до абзаців 1, 2 і 4 ст. 48 КЗпП
трудова книжка є основним документом
про трудову діяльність працівника.
Трудові книжки ведуться на всіх
працівників, які працюють на
підприємстві, в установі, організації
або у фізичної особи понад п'ять днів.
Трудові книжки ведуться також на
позаштатних працівників при умові,
якщо вони підлягають
загальнообов'язковому державному
соціальному страхуванню. До трудової
книжки заносяться відомості про
роботу, заохочення та нагороди за
успіхи в роботі на підприємстві, в
установі, організації; відомості про
стягнення до неї не заносяться.

Відповідно до приписів статті 21 Закону
України "Про оплату праці" від 24.03.95 №
108/95-ВР, працівник має право на оплату
своєї праці відповідно до актів
законодавства і колективного договору
на підставі укладеного трудового
договору.

Джерелом коштів на оплату праці
працівників є частина доходу
підприємства та інші кошти, одержані
внаслідок їх господарської діяльності.

Обов'язковість ведення обліку доходів
і витрат підприємства закріплена
приписами Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.99 № 996-XIV.
Так, статтею 9 зазначеного Закону
передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Фінансова, податкова, статистична та
інші види звітності, що використовують
грошовий вимірник, ґрунтуються на
даних бухгалтерського обліку (стаття 3
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
від 16.07.99 № 996-XIV).

Суд при вирішенні даної справи
виходить із презумпції сумлінності
платників податків та інших учасників
правовідносин у економічній сфері. У
зв'язку із цим презюмується, що дії
платника податків, пов'язані з веденням
господарської діяльності, економічно
виправдані, а відомості, що містяться в
його податковій та бухгалтерській та
кадровій звітності, - є достовірними,
якщо податковий орган не доведе, що
такі відомості не відповідають
дійсності.

При цьому, обов'язок доведення таких
фактів покладається на податковий
орган у спосіб проведення перевірки та
оформлення її результатів шляхом
складення акту, який є носієм доказової
інформації та повинен містити усі
відомості про виявлені порушення
законодавства, а також докази на їх
підтвердження.

Пунктом 6 розділу I Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації від 22.12.2010 №
984, передбачено, що факти виявлених
порушень податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби,
викладаються в акті документальної
перевірки чітко, об'єктивно та в повній
мірі, із посиланням на первинні або
інші документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

В порушення вищезазначеного, в акті
перевірки від 01.07.2014 року №4027/17-04/НОМЕР_1
відсутні посилання на первинні або
інші документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
такі документи взагалі не
досліджувались відповідачем.

З даного приводу слід зазначити, що
контролюючим органом прийнято рішення
про проведення саме невиїзної
перевірки, проте, суд вважає, що в
процесі такої перевірки неможливо
дослідити всі первинні документи, які
наявні у платника податків, та можуть
підтвердити чи спростувати вказані
обставини. Таким чином, проведення
невиїзної перевірки в даному випадку
суперечить основній меті заходу
контролю, - встановлення фактичних
обставин на підставі первинних
документів.

Як встановлено судом, виявлені
відповідачем порушення податкового
законодавства, ґрунтуються виключно на
поясненнях ОСОБА_5 та ОСОБА_6, будь-яких
інших посилань на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність фактів
порушення податкового законодавства в
акті перевірки не зазначено.

Пояснення фізичних осіб, які послужили
прийняттю спірного рішення, на думку
суду є недостатніми для встановлення
порушення позивачем норм податкового
законодавства та збільшення сум
грошового зобов'язання податку з
доходів фізичних осіб чи застосування
штрафних санкцій.

Відповідно до ч.у ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не було надано суду
належних доказів, які б свідчили про
наявність виявлених та зафіксованих у
відповідному акті порушень чинного
законодавства України та, як наслідок,
про правомірність рішень прийнятих на
підставі даного акта.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що позовні вимоги є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати:

- рішення Тернопільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Тернопільській області від 10 липня 2014
року № про застосування
фінансових санкцій;

- податкове повідомлення-рішення
Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Тернопільській області від 10 липня 2014
року №.

Постанова суду може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Тернопільський окружний
адміністративний суд в порядку і
строки, передбачені ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства України
та набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
Баб'юк П.М.

копія вірна:

Суддя
Баб'юк
П.М.