Справа № 826/11182/14
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2014-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 вересня 2014 року 10:15
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Кузьменка В.А., за
участю секретаря Калужського Д.О.,
розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовомОСОБА_1доГоловного
управління Міністерства доходів і
зборів України у місті
Києвіпроскасування індивідуальний
податкових консультацій, зобов'язання
вчинити діїОБСТАВИНИ СПРАВИ:
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1)
звернулась до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у місті Києві (далі по
тексту - відповідач, ГУ Міндоходів), в
якому просить: 1) скасувати
індивідуальні податкові консультації
від 30 травня 2014 року №1141/Г/26-15-11-01-09 та
від 15 липня 2014 року №1516/Г/26-15-17-03-14; 2)
зобов'язати відповідача надати
позивачу нову податкову консультацію з
урахуванням висновків суду.
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 04 серпня 2014 року
відкрито провадження в
закінчено підготовче провадження та
призначено справу до судового
В судовому засіданні 14 серпня 2014 року
позивач позовні вимоги підтримав,
представник відповідача проти позову
заперечив; сторонами заявлено спільне
клопотання про розгляд справи у
письмовому провадженні.
Відповідно до частини четвертої статті
122 Кодексу адміністративного
судочинства України особа, яка бере
участь у справі, має право заявити
клопотання про розгляд справи за її
відсутності. Якщо таке клопотання
заявили всі особи, які беруть участь у
справі, судовий розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження за наявними у справі
Враховуючи викладене, суд ухвалив
здійснити розгляд справи у порядку
письмового провадження.
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
ОСОБА_1 звернулась до ГУ Міндоходів із
запитом про надання податкового
роз'яснення окремих положень
Податкового кодексу України від 13
травня 2014 року, в якому просила надати
індивідуальну податкову консультацію
з наступних питань та підтвердити
наступні висновки, зроблені на
підставі аналізу норм Податкового
кодексу України: 1) фізична
особа-підприємець, платник єдиного
податку не є податковим агентом для
іншої фізичної особи-підприємця; 2)
фізична особа-підприємець, платник
єдиного податку, не зобов'язана
відображати виплачені іншій фізичній
особі-підприємцю (платнику єдиного
податку чи на загальній системі
оподаткування) доходи в податковому
розрахунку по формі №1 ДФ незалежно від
того, чи підлягають дані виплати
оподаткуванню, чи ні.
За результатами розгляду запиту ГУ
Міндоходів у листі від 30 травня 2014 року
№1141/Г/26-15-11-01-09 про надання роз'яснення,
посилаючись на норми підпунктів 14.1.180,
14.1.226 пункту 14.1 статті 14, пункту 177.7
статті 177 Податкового кодексу України,
роз'яснило наступне: фізична
особа-підприємець-платник єдиного
податку є не податковим агентом щодо
доходів, нарахованих (виплачених) на
користь іншої фізичної
особи-підприємця, в тому числі платника
єдиного податку; разом з цим, у разі
нарахування (виплати) доходів
податковий агент, в тому числі
приватний підприємець, повинен
відобразити в податковому розрахунку
сум доходу, нарахованого (сплаченого)
на користь платників податку, і сум
утриманого з них податку за формою №1
ДФ такі виплачені доходи на користь
всіх платників податків, в тому числі
виплачені доходи на користь
самозайнятих осіб (фізичних
осіб-підприємців, що проводять
незалежну професійну діяльність).
Не погодившись із отриманою відповіддю
на свій запит від 13 травня 2014 року,
позивач знову звернувся до ГУ
Міндоходів із запитом про
відповідність податкового роз'яснення
нормам чинного законодавства України
від 10 червня 2014 року, в якому висловив
свою незгоду із отриманим роз'ясненням
та просив надати аргументовану
На запит ОСОБА_1 від 10 червня 2014 року
відповідач у листі від 15 липня 2014 року
№1516/Г/26-15-17-03-14 повідомив, що у
попередньому листі від 30 травня 2014 року
№1141/Г/26-15-11-01-09 надано вичерпне
роз'яснення, яке відповідає нормам
чинного законодавства. У вказаному
листі відповідач також наголосив на
тому, що податковим агентом є, в тому
числі, і самозайнята особа до якої
підприємці-платники єдиного податку,
які зобов'язані подавати звітність
контролюючим органам; у разі
нарахування (виплати) доходів фізичній
особі-підприємцю-платнику єдиного
податку приватний підприємець повинен
відобразити в податковому розрахунку
сум доходу, нарахованого (сплаченого)
на користь платників податку, і сум
утриманого з них податку за формою №1
ДФ такі виплачені доходи на користь
самозайнятих осіб (фізичних
осіб-підприємців та осіб, що проводять
незалежну професійну діяльність).
Позивач вважає, що листи ГУ Міндоходів
від 30 травня 2014 року №1141/Г/26-15-11-01-09 та
від 15 липня 2014 року №1516/Г/26-15-17-03-14 є
індивідуальними податковими
консультаціями, які є необґрунтованими
та підлягають скасуванню, оскільки
фізична особа-підприємець, платник
єдиного податку не є податковим
агентом для іншої фізичної
особи-підприємця та не зобов'язана
відображати виплачені іншій фізичній
особі-підприємцю (платнику єдиного
податку чи на загальній системі
оподаткування) доходи в податковому
розрахунку по формі №1 ДФ.
Відповідач проти задоволення позовних
вимог заперечив з тих підстав, що
податкова консультація не породжує у
позивача обов'язків щодо певного
застосування норм чинного
законодавства; надані позивачу
податкові консультації не суперечать
нормам або змісту відповідного
Окружний адміністративний суд міста
Києва, виходячи зі змісту пред'явлених
позовних вимог, звертає увагу на
За визначенням підпункту 14.1.172 пункту
14.1 статті 14 Податкового кодексу
України податкова консультація - це
допомога контролюючого органу
конкретному платнику податків
стосовно практичного використання
конкретної норми закону або
нормативно-правового акта з питань
адміністрування, нарахування та сплати
податків чи зборів, контроль за
справлянням яких покладено на такий
Відповідно до пункту 52.1 статті 52
Податкового кодексу України за
зверненням платників податків
контролюючі органи надають безоплатно
консультації з питань практичного
використання окремих норм податкового
законодавства протягом 30 календарних
днів, що настають за днем отримання
такого звернення даним контролюючим
Згідно з пунктом 52.2 статті 52
Податкового кодексу України податкова
консультація має індивідуальний
характер і може використовуватися
виключно платником податків, якому
надано таку консультацію.
Пункти 52.4 та 52.5 Податкового кодексу
України встановлюють, що консультації
надаються контролюючими органами.
Контролюючі органи мають право
надавати консультації виключно з тих
питань, що належать до їх повноважень.
У пункті 53.1 статті 53 Податкового
кодексу України визначено наслідки
застосування податкових консультацій,
а саме: не може бути притягнуто до
відповідальності платника податків,
який діяв відповідно до податкової
консультації, наданої йому у письмовій
або електронній формі, а також
узагальнюючої податкової
консультації, зокрема, на підставі
того, що у майбутньому така податкова
консультація або узагальнююча
податкова консультація була змінена
Відповідно до пункту 53.3 статті 53
Податкового кодексу України
передбачено, що платник податків може
оскаржити до суду як правовий акт
індивідуальної дії податкову
консультацію контролюючого органу,
викладену в письмовій або електронній
формі, яка, на думку такого платника
податків, суперечить нормам або змісту
відповідного податку чи збору.
Визнання судом такої податкової
консультації недійсною є підставою для
надання нової податкової консультації
з урахуванням висновків суду.
З наведених норм Податкового кодексу
України вбачається, що, хоча
індивідуальна податкова консультація
не має обов'язкового характеру, однак
може бути оскаржена платником податків
до суду, якщо, на його думку, суперечить
нормам або змісту відповідного податку
Таким чином, суду належить встановити,
чи є відповіді на запити позивача
індивідуальними податковими
консультаціями та чи відповідають вони
нормам і змісту відповідного податку
Виходячи з нормативного визначення
податкової консультації та змісту
наданих відповідей ГУ Міндоходів, суд
встановив, що роз'яснення, викладене у
листі ГУ Міндоходів від 30 травня 2014
року №1141/Г/26-15-11-01-09, містить у собі
питання практичного використання
конкретних норм Податкового кодексу
України щодо адміністрування,
нарахування та сплати податку на
доходи фізичних осіб, а тому вважається
податковою консультацією.
Разом з тим, на думку суду, лист ГУ
Міндоходів від 15 липня 2014 року
№1516/Г/26-15-17-03-14 не відповідає ознакам
податкової консультації, оскільки
наданий на запит ОСОБА_1 про
відповідність податкового роз'яснення
нормам чинного законодавства України
та у зв'язку з незгодою із раніше
наданою податковою консультацією.
За таких підстав, виходячи з того, що
відповідь на запит платника податків,
яка не є податковою консультацією, не
може вважатись правовим актом
індивідуальної дії, суд приходить до
висновку про необґрунтованість
позовних вимог про скасування
індивідуальної податкової
консультації ГУ Міндоходів від 15 липня
2014 року №1516/Г/26-15-17-03-14 та неможливість
Вирішуючи питання про відповідність
податкової консультації, викладеної у
листі ГУ Міндоходів від 30 травня 2014
року №1141/Г/26-15-11-01-09 (далі по тексту -
податкова консультація), нормам та
змісту відповідного податку, суд
виходить із наступного.
Як свідчить зміст запиту від 13 травня
2014 року, позивач просив надати
податкову консультацію та роз'яснити,
що фізична особа-підприємець-платник
єдиного податку не є податковим
агентом для іншої фізичної
особи-підприємця; фізична
особа-підприємець-платник єдиного
податку, не зобов'язана відображати
виплачені іншій фізичній
особі-підприємцю (платнику єдиного
податку чи на загальній системі
оподаткування) доходи в податковому
розрахунку по формі №1 ДФ незалежно від
того, чи підлягають дані виплати
оподаткуванню, чи ні.
Відповідно до пункту 18.1 статті 18
Податкового кодексу України
податковим агентом визнається особа,
на яку цим Кодексом покладається
обов'язок з обчислення, утримання з
доходів, що нараховуються
(виплачуються, надаються) платнику, та
перерахування податків до
відповідного бюджету від імені та за
рахунок коштів платника податків.
За визначенням підпункту 14.1.180 пункту
14.1 статті 14 Податкового кодексу
України податковий агент щодо податку
на доходи фізичних осіб - це юридична
особа (її філія, відділення, інший
відокремлений підрозділ), самозайнята
особа, представництво нерезидента -
юридичної особи, інвестор (оператор) за
угодою про розподіл продукції, які
незалежно від організаційно-правового
статусу та способу оподаткування
іншими податками та/або форми
нарахування (виплати, надання) доходу (у
грошовій або негрошовій формі)
зобов'язані нараховувати, утримувати
та сплачувати податок, передбачений
розділом IV цього Кодексу, до бюджету
від імені та за рахунок фізичної особи
з доходів, що виплачуються такій особі,
вести податковий облік, подавати
податкову звітність контролюючим
органам та нести відповідальність за
порушення його норм в порядку,
передбаченому статтею 18 та розділом IV
У той же час, для платників єдиного
податку встановлені особливості
нарахування, сплати та подання
звітності з окремих податків і зборів.
Так, пункт 297.3 статті 297 Податкового
кодексу України визначає, що платник
єдиного податку виконує передбачені
цим Кодексом функції податкового
агента у разі нарахування (виплати,
надання) оподатковуваних податком на
доходи фізичних осіб доходів на
користь фізичної особи, яка перебуває з
ним у трудових або цивільно-правових
Суд звертає увагу, що буквальний зміст
цієї правової норми вказує, що платник
єдиного податку виступає податковим
агентом за лише за двох умов: 1)
нарахування (виплати, надання)
оподатковуваних податком на доходи
фізичних осіб доходів; 2) нарахування
(виплата, надання) таких доходів на
користь фізичної особи, яка перебуває з
ним у трудових або цивільно-правових
Інших випадків, коли платник єдиного
податку, у тому числі той, що є фізичною
особою-підприємцем, виконує функції
податкового агента, Податковий кодекс
України не передбачає.
Таким чином, на думку суду, фізична
особа-підприємець-платник єдиного
податку не є податковим агентом щодо
іншої фізичної особи-підприємця, яка не
перебуває з ним у трудових або
цивільно-правових відносинах.
Однак, у податковій консультації ГУ
Міндоходів (абзац третій сторінка 2
листа) зазначено, що "отже, фізична
особа-підприємець є не податковим
агентом щодо доходів, нарахованих
(виплачених) на користь іншої фізичної
Разом з тим, Податковий кодекс України
не визначає такого поняття як "не
Суд вважає помилковим також посилання
у податковій консультації на норми
пункту 177.7 статті 177 Податкового
кодексу України, оскільки стаття 177
цього Кодексу регулює питання
оподаткування доходів, отриманих
фізичною особою - підприємцем від
провадження господарської діяльності,
крім осіб, що обрали спрощену систему
оподаткування, а запит позивача
стосується оподаткування доходів
фізичної особи підприємця-платника
єдиного податку, тобто обрав спрощену
систему оподаткування.
Відповідно до пункту 51.1 статті 51
Податкового кодексу України
податковий агент зобов'язаний подавати
у строки, встановлені цим Кодексом для
податкового кварталу, податковий
розрахунок сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податків, а також сум нарахованого та
утриманого з них податку контролюючому
органу за місцем свого обліку.
З урахуванням того, що обов'язок
подавати податкову звітність
контролюючим органам покладено
виключно на податкового агента,
вбачається, що фізична
особа-підприємець-платник єдиного
податку не зобов'язана відображати
виплачені іншій фізичній
особі-підприємцю, яка не перебуває з
ним у трудових або цивільно-правових
відносинах, доходи у податковому
розрахунку сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податків, а також сум нарахованого та
утриманого з них податку, та подавати
Відсутність обов'язку у фізичної
особи-підприємця-платника єдиного
податку подавати податковий
розрахунок сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податків, а також сум нарахованого та
утриманого з них податку
підтверджується також змістом наказу
Міністерства доходів і зборів України
від 21 січня 2014 року №49 "Про
затвердження форми Податкового
розрахунку сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, і сум утриманого з них податку
(форма N 1ДФ) та Порядку заповнення та
подання податковими агентами
Податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, і сум утриманого з
А саме, згідно преамбули вказаного
наказу він прийнятий відповідно до
підпункту "б" пункту 176.2 статті 176
розділу IV Податкового кодексу України;
у свою чергу підпункт "б" пункту 176.2
статті 176 розділу IV Податкового кодексу
України визначає, що особи, які
відповідно до цього Кодексу мають
статус податкових агентів, зобов'язані
подавати у строки, встановлені цим
Кодексом для податкового кварталу,
податковий розрахунок суми доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, а також суми
утриманого з них податку до
контролюючого органу за місцем свого
розташування. Такий розрахунок
подається лише у разі нарахування сум
зазначених доходів платнику податку
податковим агентом протягом звітного
За таких підстав, враховуючи, що
фізична особа-підприємець-платник
єдиного податку не є податковим
агентом щодо іншої фізичної
особи-підприємця, яка не перебуває з
ним у трудових або цивільно-правових
відносинах, та, як наслідок,
відсутність обов'язку відображення
виплачених іншій фізичній
особі-підприємцю доходів у податковому
розрахунку сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податків, а також сум нарахованого та
утриманого з них податку, та подання
такого розрахунку, суд вважає, що
надана відповідачем податкова
консультація про те, що фізична
особа-підприємець-платник єдиного
податку є не податковим агентом, та
повинна відображати в податковому
розрахунку сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, і сум утриманого з них податку
за формою №1 ДФ такі виплачені доходи
на користь фізичних осіб-підприємців,
не відповідає нормам та змісту податку
на доходи фізичних осіб та єдиного
Таким чином, податкова консультація,
викладена у листі ГУ Міндоходів від 30
травня 2014 року №1141/Г/26-15-11-01-09, підлягає
визнанню недійсною, що є підставою для
зобов'язання відповідача надати ОСОБА_1
нову податкову консультацію з
урахуванням висновків суду.
Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
Частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
На думку Окружного адміністративного
суду міста Києва, ГУ Міндоходів не
доведено правомірності та
обґрунтованості наданої податкової
консультації з урахуванням вимог
встановлених частиною другою статті 19
Конституції України та частиною
третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, однак, виходячи з формулювання
позовних вимог, системного аналізу
положень законодавства України та
доказів, наявних у матеріалах справи,
адміністративний позов ОСОБА_1
підлягає частковому задоволенню.
Згідно з частиною третьою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України визначено, якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.
Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити частково.
2. Визнати недійсною податкову
консультацію Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у місті Києві, викладену у листі від 30
травня 2014 року №1141/Г/26-15-11-01-09.
3. Зобов'язати Головне управління
Міністерства доходів і зборів України
у місті Києві надати ОСОБА_1 нову
податкову консультацію з урахуванням
висновків суду.
4. В іншій частині адміністративного
5. Присудити з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_1 понесені нею
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 36,54 грн. (тридцять шість гривень
п'ятдесят чотири копійки).
Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
В.А. Кузьменко