Справа № 814/2399/14
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2014-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в
адміністративній справі

15 серпня 2014 р.
Справа № 814/2399/14

м. Миколаїв

Суддя Миколаївського окружного
адміністративного суду Птичкіна В.В.,
розглянувши матеріали

за позовом:Миколаївського районного
центру зайнятості, вул. Веселинівська,
45, м. Миколаїв, 54036 до
відповідача:ОСОБА_1, АДРЕСА_1
про:стягнення безпідставно отриманої
допомоги по безробіттю в сумі 7028,29
грн.,ВСТАНОВИВ:

Миколаївський районний центр
зайнятості (надалі - позивач або РЦЗ)
звернувся до суду з позовом про
стягнення з ОСОБА_1 (надалі - відповідач)
безпідставно отриманої допомоги по
безробіттю в сумі 7028,29 грн.

В обґрунтування позовних вимог
позивач вказав, що ОСОБА_1. приховала
факт того, що вона перебувала у
трудових відносинах з ПП «Торговий дім
«Время» і отримувала за це грошову
винагороду, перебуваючи на обліку в
РЦЗ. У позовній заяві позивач
посилається на частину 3 статті 36
Закону України від 02.03.2000 № 1533-III «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття», в якій вказано, що сума
виплаченого забезпечення та вартості
наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України.

На думку суду, позовна заява не
підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства.

Так, відповідно до частин 1 і 2 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, визначено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть
бути оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Приписам наведеної норми
кореспондують положення частини 4
статті 21 Кодексу адміністративного
судочинства України, згідно з якими
вимоги про відшкодування шкоди,
заподіяної протиправними рішеннями,
діями чи бездіяльністю суб'єкта
владних повноважень або іншим
порушенням прав, свобод та інтересів
суб'єктів публічно-правових відносин,
розглядаються адміністративним судом,
якщо вони заявлені в одному
провадженні з вимогою вирішити
публічно-правовий спір. Інакше вимоги
про відшкодування шкоди вирішуються
судами в порядку цивільного або
господарського судочинства.

Аналіз вказаної вище норми дає
підстави для висновку про те, що
адміністративними судами можуть
розглядатися вимоги про відшкодування
шкоди лише за наявності таких умов:
вимоги мають стосуватись шкоди,
завданої лише суб'єктом владних
повноважень; такі вимоги мають бути
поєднанні з вимогою про визнання
протиправними рішення, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень.

Статтею 11 Цивільного кодексу
України, встановлено що підставою
виникнення цивільних прав і обов'язків
є завдання майнової (матеріальної) та
моральної шкоди іншій особі. Майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала (стаття 1166
Цивільного кодексу України). Визначена
у вказаній нормі Цивільного кодексу
відповідальність є деліктною і
застосовується лише при наявності
певних, передбачених законом умов, а
саме: наявність складу правопорушення,
тобто - наявність шкоди; протиправна
поведінка заподіювача шкоди -
відповідача; причинний зв'язок між
шкодою та протиправною поведінкою
заподіювача; вина відповідача -
заподіювача шкоди.

Оскільки позивачем заявлені до
фізичної особи вимоги про
відшкодування шкоди за відсутності
публічно-правового спору, справа
підлягає вирішенню за правилами
цивільного судочинства.

Така ж правова позиція висловлена
у постановах Верховного Суду України
від 18.06.2013 у справі № 21-209а13 і від 14.03.2013 у
справі № 21-15а13, в яких містяться
висновки про те, що вимоги органів
Пенсійного фонду України про
відшкодування шкоди заподіяної
фізичними або юридичними особами, які
не є суб'єктами владних повноважень,
вирішуються в порядку цивільного або
господарського судочинства.

Також суд приймає до уваги, що
постановою Пленуму Вищого
адміністративного суду України від
14.02.2014 № 2 «Про внесення змін до
постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України від
20.05.2013 № 8» «Про окремі питання
юрисдикції адміністративних судів»
був виключений пункт 16.2 постанови, яким
передбачалось віднесення відповідної
категорії справ до юрисдикції
адміністративних судів.

Наслідками того, що заяву не
належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства, згідно
з пунктом 1 частини 1 статті 109 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є відмова у відкритті
провадження в адміністративній справі.

Керуючись статтями 17, 109, 158, 160, 165
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті
провадження у адміністративній справі.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті
провадження у адміністративній справі
надіслати позивачу разом із позовною
заявою й усіма доданими до неї
матеріалами.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня проголошення ухвали.
Якщо ухвалу було постановлено у
письмовому провадженні або згідно з
частиною третьою статті 160 цього
Кодексу, або без виклику особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя
В.В. Птичкіна