Справа № 2а-2341/10/0370
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2014 року
Справа
№ 149216/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Попка Я.С.

суддів
Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 на постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 4
листопада 2011 року у справі за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції про визнання
нечинними податкових
повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2010 року позивач - фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся з
позовом до Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції, в
якому просить визнати нечинними
податкові повідомлення-рішення від
17.05.2010 року: №№/0, яким визначено
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 567 661,50 грн., з
яких: 378441,00 грн. - за основним платежем;
189 220,50 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями; №/0, яким визначено
податкове зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб в сумі 238 305,80
грн.(за основним платежем).

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 4 листопада
2011 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції від 17 травня 2010
року №/0 в частині визначення
підприємцю ОСОБА_1 суми податкового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
(фінансових) санкцій) з податку на
додану вартість у розмірі 148014,00 грн. (в
тому числі: за основним платежем - 98676,00
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 49 338,00 грн.). В задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що позивачем за 2008 рік
занижено валовий дохід на суму 390 081,60
грн. по причині невключення до його
складу отриманих доходів по
поступлених коштах на розрахунковий
рахунок НОМЕР_2 ПАТ КБ «Приватбанк» від
покупців, наведених у таблиці на стор.9
акту перевірки, по касовому ордеру №1
від 15.05.2008 року на суму 7650,00 грн. та по
взаєморозрахунку із ПФ «Ельф» на суму
70570,24 грн. Крім того, позивачем завищено
за 2008 рік суму валових витрат на 1284611,72
грн. внаслідок включення до їх складу
витрат, що не підтверджуються
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами.
Позивачем не спростовано висновки
податкового органу про заниження
валового доходу та завищення валових
витрат за 2008 рік, не надано первинних
документів бухгалтерського та
податкового обліку на підтвердження
правомірності формування валових
витрат.

Суд першої вказує на те, що позивачем не
підтверджено той факт, що правочини,
укладені із ТзОВ «Постачання та сервіс
ЛТД», ТзОВ «Торгівельна група
«Кельбрус», ТзОВ «Профліга» та ТзОВ
«Профіт-центр» на придбання у 2008 році
товарів, мали реальний характер,
оскільки не було надано первинних
документів по господарських операціях
із вказаними контрагентами, а тому
зазначені правочини є нікчемними та,
відповідно, безпідставним є віднесення
до складу валових витрат понесених
підприємцем витрат по придбанню
товарів у вказаних контрагентів.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов до висновку про правомірність
прийнятого відповідачем податкового
повідомлення-рішення від 17.05.2010 року
№/0 про визначення податкового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб в сумі 238 305,80 грн.

Крім того, суд першої інстанції
зазначає, що позивачем завищено
податковий кредит за період з 01.01.2008
року по 30.09.2009 року внаслідок
непред'явлення податкових накладних на
суму 266058,00 грн. В ході судового розгляду
позивач не надав суду податкові
накладні на підтвердження формування
податкового кредиту, разом з тим
наявність реєстрів отриманих та
виданих податкових накладних не є
беззаперечним доказом правомірності
віднесення сум ПДВ до складу
податкового кредиту за умови
відсутності самих податкових
накладних.

Враховуючи те, що в ході повторної
перевірки позивача, проведеної Луцькою
ОДПІ відповідно до ухвали суду із
врахуванням відновлених підприємцем
документів, частково було підтверджено
суми ПДВ, віднесені останнім до
податкового кредиту, та встановлено
відсутність порушень у формуванні
позивачем податкових зобов'язань з ПДВ,
тому суд першої інстанції дійшов до
висновку про часткове скасування
податкового повідомлення-рішення
відповідача від 17.05.2010 року №/0, а
саме: в частині визначення підприємцю
ОСОБА_1 податкового зобов'язання з
податку на додану вартість за основним
платежем в сумі 98 676,00 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями в
сумі 49 338,00 грн., що розраховані
податковим органом у розмірі
п'ятдесяти відсотків від суми
недоплати згідно з п.п.17.1.3 п.17.1 ст.17
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами».

На думку суду першої інстанції, позивач
не спростував належними та допустимими
доказами викладених в акті перевірки
висновків податкового органу про
порушення вимог податкового
законодавства.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, вважаючи її
незаконною, прийнятою з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 оскаржив її, подавши апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 4 листопада
2011 року та прийняти нову постанову,
якою повністю задовольнити позовні
вимоги.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги апелянт зазначає, що судом
першої інстанції не враховано тієї
обставини, що ненадання первинних
документів бухгалтерського та
податкового обліку на підтвердження
правомірності формування валових
витрат пов'язано із вилученням у
підприємця в ході проведення обшуку у
зв'язку з розслідуванням кримінальної
справи №28-013-06 документів
бухгалтерського та податкового обліку
за 2008 рік та не витребування відповідно
у слідчого даних документів.
Відповідно, об'єктивно дані документи
не могли бути надані.

Апелянт вважає, що висновки суду першої
інстанції про те, що фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 зобов'язаний
підтвердити той факт, що правочини,
укладені із ТзОВ «Постачання та сервіс
ЛТД», ТзОВ «Торгівельна група
«Кельбрус», ТзОВ «Профліга» та ТзОВ
«Профіт-центр» на придбання у 2008 році
товарів мають реальний характер,
суперечить ст. 71 КАС України. Пояснення
відібрані в ході оперативного
відпрацювання даних підприємств
співробітниками податкової міліції у
керівників ТзОВ «Профіт-центр» та ТзОВ
«Торгівельна група «Кельбрус», які
ствердили про відсутність
господарських операцій із підприємцем
ОСОБА_1, не є належними доказами по
даній справі, адже вищезазначені особи
не попереджувались про кримінальну
відповідальність за неправдиві
пояснення. Будь-які документи, які б
підтверджували господарські операції
з контрагентом податковим органом не
надавались.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції про правомірність
прийнятого податковим органом
податкового повідомлення-рішення від
17.05.2010 року №/0 про визначення
підприємцю ОСОБА_1 податкового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб в сумі 238305,80 грн. є
незаконним.

Крім того, апелянт стверджує, що судом
першої інстанції безпідставно не взяті
до уваги наявні у позивача податкові
накладні №599 від 25.02.2008 року на
придбання у ПФ «Ельф» запчастин на
загальну суму 99310,00 грн., в тому числі
ПДВ - 16 551,67 грн., № від 01.08.2008 року
на придбання у ЗАТ «Галнафтохім»
селітри аміачної, нітроамосфоку на
загальну суму 8340,50 грн., в тому числі ПДВ
- 1 390,08 грн., а також ВМД №11158 від 15.05.2008
року на придбання у СПК
«Октябрь-Гродно» (Білорусія) моркви 20000
кг на загальну суму 54516,00 грн., в тому
числі ПДВ - 9 086,00 грн., №3317 від 22.02.2008 року
на придбання у СПК «Октябрь-Гродно»
(Білорусія) моркви 20000 кг на загальну
суму 74 184,18 грн., втому числі ПДВ - 12 364,18
грн., №5009 від 11.03.2008 року на придбання у
СПК «Октябрь-Гродно» (Білорусія) моркви
10000 кг на загальну суму 74032,00 грн., в тому
числі ПДВ - 12 172,00 грн.

Разом з тим апелянт звертає увагу на те,
що за висновками акту перевірки
Луцької ОДПІ від 09.12.2010 року підлягає
донарахуванню підприємцю ОСОБА_1
податок на додану вартість основного
платежу в розмірі 279765,00 грн., що на 98 676,00
грн. менше ніж за висновками акту
перевірки позивача від 27.04.2010 року.

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час і місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступило а тому, суд апеляційної
інстанції, у відповідності до п.п. 1, 2, ч.1
ст. 197 КАС України, вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами. Справу може бути вирішено
на основі наявних у ній доказів.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України
вбачається, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що 14 серпня 1994 року
виконавчим комітетом Луцької міської
ради народних депутатів СПД ОСОБА_1
видано свідоцтво про державну
реєстрацію серії НОМЕР_3, на
податковому обліку в Луцькій ОДПІ
позивач перебуває з 03 вересня 1994 року.
За період, що підлягав перевірці, СПД
ОСОБА_1 здійснював оптову торгівлю
продуктами харчування,
електротехнічними приладами,
будматеріалами, пшеницею та надавав
будівельні послуги екскаватором.

У квітні 2010 року Луцькою ОДПІ проведено
документальну планову виїзну
перевірку дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства СПД ОСОБА_1 за період з
01.01.2008 року по 30.09.2009 року, за
результатами якої складено акт від
27.04.2010 року №2496/17-2/НОМЕР_1.

В ході проведення перевірки податковою
інспекцією встановлено порушення
позивачем вимогп.п.7.3.1 п.7.3, п.п.7.4.5 п.7.4
ст.7 Закону України «Про податок на
додану вартість», в результаті чого
донараховано податок на додану
вартість на загальну суму 378441,00 грн., в
тому числі по періодах: за січень 2008
року - 18 048,00 грн., за лютий 2008 року - 48 339,00
грн., за березень 2008 року - 29 509,00 грн., за
квітень 2008 року - 48 041,00 грн., за травень
2008 року - 16 780,00 грн., за червень 2008 року -
61 645,00 грн., за липень 2008 року - 48 448,00 грн.,
за серпень 2008 року - 50 369,00 грн., за
вересень 2008 року - 49 691,00 грн., за жовтень
2008 року - 7 751,00 грн., а також розділу IV
ст.13 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про прибутковий податок з
громадян», п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», в результаті чого
донараховано податок з доходів
фізичних осіб на загальну суму 238305,80
грн.

За результатами проведеної перевірки
Луцькою ОДПІ 17 травня 2010 року винесено
податкові повідомлення-рішення:
№/0 про визначення позивачу
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість (з урахуванням
штрафних (фінансових) санкцій в розмірі
567 661,50 грн. (в тому числі: за основним
платежем - 378 441,00 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями - 189 220,50 грн.);
№/0, яким визначено податкове
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб в сумі 238 305,80 грн.

З метою повного та всебічного
з'ясування обставин справи, у зв'язку із
втратою позивачем документів
бухгалтерської та фінансової
звітності за 2008 рік, 13 жовтня 2010 року
судом було призначено повторну
документальну позапланову виїзну
перевірку СПД ОСОБА_1 з питань
дотримання вимог податкового,
валютного за іншого законодавства за
період з 01.01.2008 року по 30.09.2009 року із
врахуванням тих відновлених позивачем
документів, які не були охоплені
попередньою перевіркою у зв'язку з їх
втратою.

За наслідками проведення вказаної
виїзної позапланової документальної
перевірки СПД ОСОБА_1 з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2008 року по 30.09.2009 року,
податковим органом складено акт від
09.12.2010 року №9257/17-1/НОМЕР_1.

Із змісту акта перевірки видно, що СПД
ОСОБА_1 в періоді, що підлягав
перевірці, порушено вимоги п.п.7.3.1 п.7.3,
п.п.7.4.4, 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про
податок на додану вартість», у
результаті чого донараховано податок
на додану вартість на загальну суму
279765,00 грн., у тому числі по періодах: за
січень 2008 року - 9 916,00 грн., за лютий 2008
року - 30 124,00 грн., за березень 2008 року - 12
526,00 грн., за квітень 2008 року - 36060,00 грн.,
за травень 2008 року - 16 739,00 грн., за
червень 2008 року - 44 664,00 грн., за липень 2008
року - 36 751,00 грн., за серпень 2008 року - 38
610,00 грн., за вересень 2008 року - 46 811,00 грн.,
за жовтень 2008 року - 7 564,00 грн., а також
порушення вимог розділу IV ст.13 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян», п.п.5.3.9
п.5.3 ст.5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств», в
результаті чого донараховано податок з
доходів фізичних осіб на загальну суму
251 203,99 грн.

За результатами згаданої перевірки
Луцькою ОДПІ були прийняті податкові
повідомлення-рішення від 2 лютого 2011
року №/0 про визначення позивачу
суми податкового зобов'язання (з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) з податку на додану вартість
всього в сумі 349 706,25 грн. (в тому числі:
за основним платежем - 279765,00 грн. та
штрафними (фінансовими) санкціями -
59941,25 грн.) та №/0 про визначення
СПД ОСОБА_1 суми податкового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
(фінансових) санкцій) з податку з
доходів фізичних осіб всього в сумі
314004,98 грн. (в тому числі: за основним
платежем - 251 203,99 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями - 62800,99 грн.).

Однак, вказані податкові
повідомлення-рішення Луцькою ОДПІ
відкликані, у зв'язку з чим, як видно із
повідомлення ОДПІ, чинними залишилися
податкові повідомлення-рішення
відповідача від 17.05.2010 року №/0 та
№/0.

Що стосується донарахування ОДПІ
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість:

Як вбачається з акту перевірки №/0
від 09.12.2010 року, Луцькою ОДПІ
встановлено завищення підприємцем
податкового кредиту за період з 01.01.2008
року по 30.09.2009 року внаслідок
непред'явлення позивачем податкових
накладних на суму 266058,00 грн.

На думку апеляційного суду, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
про те, що так як позивачем не було
надано податкових накладних на
підтвердження формування податкового
кредиту, наявність реєстрів отриманих
та виданих податкових накладних не є
беззаперечним доказом правомірності
віднесення сум ПДВ до складу
податкового кредиту. Податковим
органом в ході перевірки правомірно не
взято до уваги наявні у позивача
податкові накладні №599 від 25.02.2008 року
на придбання у ПФ «Ельф» запчастин на
загальну суму 99310,00 грн., тому числі ПДВ -
16 551,67 грн., № від 01.08.2008 року на
придбання у ЗАТ «Галнафтохім» селітри
аміачної, нітроамосфоки на загальну
суму 8340,50 грн., в тому числі ПДВ - 1390,08
грн., а також ВМД №11158 від 15.05.2008 року на
придбання у СПК «Октябрь-Гродно»
(Білорусія) моркви 20000 кг на загальну
суму 54516,00 грн., в тому числі ПДВ - 9 086,00
грн., №3317 від 22.02.2008 року на придбання у
СПК «Октябрь-Гродно» (Білорусія) моркви
20000 кг на загальну суму 74184,18 грн., в тому
числі ПДВ - 12 364,18 грн., №5009 від 11.03.2008
року на придбання у СПК
«Октябрь-Гродно» (Білорусія) моркви 10000
кг на загальну суму 74032,00 грн., в тому
числі ПДВ - 12 172,00 грн., оскільки
підприємцем в ході судового розгляду
не доведено факту використання даних
ТМЦ у власній господарській
діяльності.

Згідно із п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8 і цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до п.п.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» якщо платник податку
придбаває (виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то сума податку, сплаченого у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту.

Підпункт 7.4.5 п.7.4 ст.7 цього Закону
визначає, що не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями.

Підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» визначено, що датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається дата
здійснення першої з подій:

або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Таким чином, аналізуючи вищевказані
норми Закону, правомірність віднесення
платником податку сум ПДВ до складу
податкового кредиту повинна
підтверджуватись відповідними
податковими накладними чи митними
деклараціями за умови придбання
товарів (послуг) з метою подальшого їх
використання у власній господарській
діяльності.

З врахуванням часткового
підтвердження сум ПДВ, правомірно
віднесених позивачем до податкового
кредиту, суд першої інстанції прийшов
до вірного висновку про часткове
скасування податкового
повідомлення-рішення відповідача від
17.05.2010 року №/0, а саме: в частині
визначення підприємцю ОСОБА_1
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість за основним платежем в
сумі 98676,00 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями в сумі 49338,00
грн., що розраховані податковим органом
у розмірі п'ятдесяти відсотків від суми
недоплати згідно з п.п.17.1.3 п.17.1 ст.17
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами».

Що стосується висновку ДПІ щодо
нарахування податку з доходів фізичних
осіб:

Відповідно до статті 13 Декрету
Кабінету Міністрів України від 26.12.1992
року № 13-92 «Про прибутковий податок з
громадян» згідно з цим розділом
Декрету оподаткуванню підлягають
доходи громадян, одержані протягом
календарного року від здійснення
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також інші
доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву.

До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

Відповідно до п. 5.1 ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» від 28.12.1994 року № 334/94-ВР
валові витрати виробництва та обігу -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Згідно п. 5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», до складу валових
витрат включаються суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

На підставі підпункту 5.3.9 пункту 5.3
статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
не включаються до валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства. Таким чином визначальною
ознакою господарської операції є те, що
вона повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

З акту перевірки позивача від 09.12.2010
року вбачається, що за 2008 рік
підприємцем занижено валовий дохід на
суму 390 081,60 грн. по причині невключення
до його складу отриманих доходів по
поступлених коштах на розрахунковий
рахунок НОМЕР_2 ПАТ КБ «Приватбанк» від
покупців, наведених у таблиці на стор.9
акту перевірки, по касовому ордеру №1
від 15.05.2008 року на суму 7650,00 грн. та по
взаєморозрахунку із ПФ «Ельф» на суму
70570,24 грн. Крім того, позивачем завищено
за 2008 рік суму валових витрат на 1284611,72
грн. внаслідок включення до їх складу
витрат, що не підтверджуються
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами.

Під час розгляду справи позивач не
спростував висновки податкового
органу про заниження валового доходу
та завищення валових витрат за 2008 рік,
не надав первинних документів
бухгалтерського та податкового обліку
на підтвердження правомірності
формування валових витрат. Позивачем
не підтверджено той факт, що правочини,
укладені із ТзОВ «Постачання та сервіс
ЛТД», ТзОВ «Торгівельна група
«Кельбрус», ТзОВ «Профліга» та ТзОВ
«Профіт-центр» на придбання у 2008 році
товарів, мали реальний характер,
оскільки ним не було надано жодних
первинних документів по господарських
операціях із вказаними контрагентами,
у зв'язку з чим правомірними є
висновки Луцької ОДПІ про нікчемність
зазначених правочинів і, як наслідок,
безпідставність віднесення до складу
валових витрат понесених підприємцем
витрат по придбанню товарів у вказаних
контрагентів.

В ході перевірки податковим органом у
зв'язку з відсутністю документів, які
підтверджують валові витрати
підприємця, що безпосередньо пов'язані
з одержання доходу у 2008 році, було
обраховано такі витрати відповідно до
затверджених норм, та визначено чистий
оподатковуваний дохід за 2008 рік в сумі
1674693,32 грн.

На думку апеляційного суду, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
про правомірність прийнятого Луцькою
ОДПІ податкового повідомлення-рішення
№/0 від 17.05.2010 року, яким ОСОБА_1
визначено податкове зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб у
розмірі 238305,80 грн.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний
суд вважає, що судом першої інстанції
прийнято рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апелянта на правомірність
прийнятої постанови не впливають та
висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.195, п.п.1,2 ч.1 ст.197, ст.ст. 198,
200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У
Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 4
листопада 2011 року у справі №2а-2341/10/0370
за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції про визнання
нечинними податкових
повідомлень-рішень - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
Я.С. Попко

Судді
Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник