Справа № 826/14918/13-а
Суддя: Сорочко Є.О.
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
1-й інстанції: Качур І.А.;
Суддя-доповідач: Сорочко Є.О.
У Х В А Л А

Іменем України

11 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Сорочко
Є.О.

Суддів: Земляна
Г.В.

Межевич М.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Дарницькому районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 23 жовтня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
фізичної особи підприємця ОСОБА_3 до
Державної податкової інспекції у
Дарницькому районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И
В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3
(далі - ФОП ОСОБА_3) звернулася до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з позовом до Державної
податкової інспекції у Дарницькому
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві (далі - ДПІ у
Дарницькому районі) про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
21.03.2013 р. №/1051, №/1052,
№/1053, та рішення про результати
розгляду повторної скарги від 19.08.2013 р.
№3731/с/99-99-10-01-03-14.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 23
жовтня 2013 року позов задоволено
частково, визнано протиправними та
скасовано податкові
повідомлення-рішення ДПІ у Дарницькому
районі від від 21.03.2013 р. №/1051,
№/1052, №/1053. В іншій частині
позову відмовлено.

На вказану постанову ДПІ у
Дарницькому районі подала апеляційну
скаргу, в якій просить її скасувати в
частині задоволення позову та в цій
частині ухвалити нову постанову, якою в
задоволенні позову відмовити,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

У зв'язку з неявкою у судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС
України, фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється, та
згідно п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України
підлягає розгляду в порядку письмового
провадження.

Дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до матеріалів справи,
ДПІ у Дарницькому районі проведена
невиїзна документальна перевірка ФОП
ОСОБА_3 з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншою
законодавства за період з 01.10.2009 р. по
31.12.2011 р., за результатами якої складено
акт перевірки від від 21.02.2013 р.
№789/17/2/НОМЕР_1.

Даною перевіркою встановлено
порушення позивачем п. 187.1 ст. 187
Податкового кодексу України, а саме
занижено податкові зобов'язання з
податку на додану вартість за період з
01.01.2011 р. по 31.12.2011 р. на суму 26420,00 грн.,
що призвело до заниження позитивної
різниці між сумою податкових зобов'язь
податкового кредиту з податку на
додану вартість на суму 26420,00 грн.

На підставі акту перевірки
відповідачем прийняті податкові
повідомлення-рішення від 21.03.2013 р.:

- №/1051, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на доходи фізичних
осіб, що сплачується фізичними особами
за результатами річного декларування, -
за основним платежем на 60976,19 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями на
341,00 грн.;

- №/1052, яким збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість по
вітчизняним товарах (роботах, послугах)
на 26420,00 грн. за основним платежем та за
штрафними (фінансовими) санкціями - 1,00
грн.;

- №/1053, яким збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
адміністративні штрафи та санкції на
510,00 грн.

За результатами розгляду
первинної скарги позивача ДПС у м.
Києві прийнято рішення від 03.06.2013 р. №
134/с/12-3-03, яким скасовано податкове
повідомлення - рішення ДПІ у
Дарницькому районі від 21.03.2013 р.
№/1051 в частині грошового
зобов'язання по податку на доходи
фізичних осіб у розмірі 1317,40 грн. за
основним платежем, та збільшено суму
грошового зобов'язання по податку на
доходи фізичних осіб у розмірі 4878,65 грн.
за штрафними (фінансовими) санкціями.

За результатами розгляду
повторної скарги позивача
Міністерство доходів і зборів прийняло
рішення від 19.08.2013 р. №3731/с/99-99-10-01-03-14,
яким повторну скаргу позивача залишило
без задоволення, а податкові
повідомлення-рішення - без змін.

Як вбачається з матеріалів
справи, позивач у перевіряємому
періоді мала господарські
правовідносини з контрагентами: ДП
«Кюне і Нагель», ТОВ «Скантек», ТОВ
«Асстра Україна», ТОВ «Фірма Іст», ТОВ
«Аквілон», ТОВ «Собі Експедиція», СГД
ОСОБА_6, ТОВ «Триалтранс», СГД ОСОБА_7,
ТОВ «ГСЛ», ПП «МК Капітал», ТОВ
«Атеком», ТОВ «Заммлер Україна», ДП
«Іст Фрахт», ФОП ОСОБА_8, СГД ОСОБА_9, СГД
ОСОБА_10, ПП «Земля Переясловщини», СГД
ОСОБА_11, СГД ОСОБА_4, СГД ОСОБА_12, СГД
ОСОБА_13, СГД ОСОБА_14,СГД ОСОБА_15

Позивач з 01.07.2010 р. по 30.06.2011 р.
перебувала на спрощеній системі
оподаткувати, що підтверджується
копіями свідоцтв про сплату єдиного
податку за 2010, 2011 роки, вид діяльності
- організація перевезення вантажів.
У вказані періоди позивачем
надавались транспортно - експедиційні
послуги по єдиному виду діяльності
«Оранізація перевезення вантажів».

Не маючи власного транспорту,
позивачем з метою виконання договірних
правовідносин за плату і за рахунок
другої сторони (клієнта)
організовувала та забезпечувала
виконання визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу,
тобто залучала до виконання третіх
осіб - перевізників та інших осіб.

Відповідач в ході перевірки
прийшов до висновку про те, що позивач
порушила вимоги ст. 1, 5 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» від
03.07.1998 р. №727/98, а саме перевищила
граничний обсяг виручки 500 000,00 грн. у VI
кв. 2010 р. на суму 345457,26 грн. та не
перейшла на загальну систему
оподаткування з І кв. 2011 р.

Згідно п. 292.4 ст. 292 Податкового
кодексу України у разі надання послуг,
виконання робіт за договорами
доручення, транспортного
експедирування або за агентськими
договорами доходом є сума отриманої
винагороди повіреного (агента).

Відповідно до ст. 1 Закону України
«Про транспортно-експедиторську
діяльність»,
транспортно-експедиторська діяльність
- підприємницька діяльність із надання
транспортно експедиторських послуг з
організації та забезпечення
перевезень експортних, імпортних
транзитних або інших вантажів.

Транспортно-експедиторська
послуга - робота, що безпосередньо
пов'язана з організацію та
забезпечення перевезень експортного,
імпортного, транзитного або іншого
вантажу за договором транспортного
експедирування.

Отже,
транспортно-експедиторською послугою
є послуга саме щодо організації та
забезпечення перевезення, а не сама
послуга з перевезення, яку надають
клієнтові перевізники. Відповідно і
платою за надану
транспортно-експедиторську послугу є
плата саме за організацію і
забезпечення перевезення. Вартість
самої послуги з перевезення в цю плату
не входить.

Згідно п. 1 абз. 5 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» від
03.07.1998 р. №727/98 виручка від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг) - це
сума фактично отримана суб'єктом
підприємницької діяльності на
розрахунковий рахунок або (та) касу за
здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).
Тобто, вказано про суму фактично
отриману за здійснення операцій з
продажу саме послуг, що надаються
підприємцем, а не про суми отримані до
організації здійснення послуги, що
йому не належать на праві власності.

Законом України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
(чинного на час виникнення спірних
правовідносин) визначено, що продаж
товарів - будь-які операції, При
цьому, пп. 7.9.1 п. 7.9 ст. 7 цього Закону
встановлено, що не включаються до
валового доходу і не підлягають
оподаткуванню кошти або майно,
залучені платником податку на підставі
договорів, що не передбачають передачі
права власності на таке майно.

Відповідно до п. 1 ст. 929 Цивільного
кодексу України за договором
транспортного експедирування одна
сторона (експедитор) зобов'язується за
плату і за рахунок другої сторони
(клієнта) виконати або організувати
виконання визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного
експедирування може бути встановлено
обов'язок експедитора організувати
перевезення вантажу транспортом і за
маршрутом, вибраним експедитором або
клієнтом, зобов'язання експедитора
укласти від свого імені або від імені
клієнта договір перевезення вантажу,
забезпечити відправку і одержання
вантажу, а також інші зобов'язання,
пов'язані з перевезенням.

Отже, експедитор організовує
виконання визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу за
рахунок другої сторони (клієнта). Це
означає, що експедитор отримує кошти
від клієнтів не у вигляді компенсації
за свої послуги, а для оплати послуг
третіх осіб. Оскільки кошти, які
надходять на розрахунковий рахунок
платників єдиного податку є
транзитними і вони не мають права
власності на такі кошти, то при
визначенні суми виручки від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг) для
нарахування єдиного податку ці кошти
не включаються до бази оподаткування.

Як встановлено судом першої
інстанції та відповідає матеріалам
справи, за умовами договорів
(договорів-доручення) на надання
транспортно-експедиційних послуг,
укладених позивачем експедитором
(повіреним) та замовниками
(довірителями), експедитор (повірений)
від свого імені та за рахунок замовника
(довірителя) укладає договір-заявку з
третьою особою здійснення
перевезення вантажів, перевізник
несе відповідальність за доставку
вантажу, експедитор виступає в якості
посередника-комісіонера і не набуває
права власності на кошти, призначені
для оплати вартості перевезення. Сума
комісійної винагороди визначається
згідно підписаних документів
експедитора з замовником (довірителем)
і перевізником. Винагорода експедитора
(доходом, виручкою, комісією, платою за
надані транспортно-експедиційні
послуги тощо) є кошти, що залишилися на
його р/р, з перерахованих замовником,
після розрахунків перевізниками.

При цьому, встановлено, що позивач
при організації перевезення окремого
вантажу кожного замовника укладала
договір з окремим перевізником,
виконання якого супроводжувалося
окремим товаротранспортним
документом.

Таким чином, сума фактично
отримана експедитором-посередником на
розрахунковий рахунок або (та) в касу за
здійснення операцій з продажу послуг
по організації перевезення вантажів,
яка згідно ч. 8, 9 ст. 9 Закону України
«Про транспортно-експедиторську
діяльність» включає лише суму
винагороди, вважається виручкою від
реалізації послуг за рік і не перевищує
500 000,00 грн. за кожен окремий рік.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України, витрати -
сума будь яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальний або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку.

Згідно п. 177.4 ст. 177 цього Кодексу
до переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отримання доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаться до витрат,
згідно ст. 138 цього Кодексу.

Відповідно п. 138.4 цього Кодексу
витрати, що формують собівартість
виконаних робіт/наданих послуг,
визнаються витратами того звітного
періоду, в якому визнано доходи від
реалізації таких товарів, виконаних
робіт, наданих послуг, а відповідно п.
138.8. собівартість складається з витрат,
прямо пов'язаних з виконанням робіт,
наданням послуг.

Як вбчається з поданих позивачем
до перевірки первинних документів,
копії яких містяться в матеріалах
справи, за період з 01.01.2009 р. по 23.05.2012 р.
позивач мала витрати, пов'язані з
одержанням доходу: ІІІ кв. 2010 р. - 237 740,00
грн. IV кв. 2010 р. - 341 615,00 грн. Всього за 2010
р. -579 355,00 грн. І кв. 2011 р. - 296 500,00 грн. ІІ
кв. 2011 р.-161100,00 грн. Всього за 2011 р. - 457 600,00
грн.

При цьому, чистий прибуток
позивача становив: за III кв. 2010 р. 274 079,00
грн. - 237 740,00грн. = 36 339,00грн., за IV кв.2010 р.
441 678,26 - 341 615,00 грн. = 100063,26 грн. Чистий
прибуток за 2010 р. 36 339,00 грн.+ 100 063,26 грн. =
136 402,26 грн. За І кв. 2011 р. 253 100,00 - 296 500,00
грн. = - 43 400,00 грн., за II кв. 2011 р. 134 400,00 -
161100,00 грн. = - 26 700,00 грн. Чистий прибуток
за 2011 р. має від'ємне значення -
43400,00 + (- 26 700,00) = -70 100,00 грн.

Таким чином, за період
господарської діяльності (ІІІ-ІV кв. 2010
р. та І-ІІ кв. 2011 р.) розмір чистого
прибутку позивача складає на загальну
суму 66 302,26 грн.

Відповідно до абз. „а" пп. 195.1.3. п.
195.1. ст. 195 Податккового кодексу України
операції міжнародного перевезення
пасажирів і багажу та вантажів
залізничним, автомобільним, морським і
річковим та авіаційним транспортом
оподатковуються за нульовою ставкою.

Згідно ст. 9 Закону України «Про
транспортно-експедиторську
діяльність», факт надання послуги
експедитора при перевезенні
підтверджується єдиним транспортним
документом або комплектом документів
(залізничних, автомобільних,
авіаційних накладних, коносаментів
тощо), які відображають шлях прямування
вантажу від пункту його відправлення
до пункту його призначення. Такий
документ при перевезенні вантажів
автомобільним транспортом є
міжнародна автомобільна накладна (CMR).

Відповідно до матеріалів справи,
всі міжнародні автомобільні
перевезення за весь період
експедиторської діяльності позивачем
були виконані за єдиним міжнародним
перевізним документом - міжнародною
автомобільною накладною (CMR). Отже,
оподатковувались за нульовою ставкою.

Обов'язок реєстрації платником
ПДВ, викладений у п. 181.1 Податкового
кодексу України, стосується лише
фізичних осіб - підприємців, що
перебувають на загальній системі
оподаткування.

При цьому, оскільки позивач
отримала виручку (оплату послуг
експедитора) в сумі 66 302,26 грн., обов'язку
зареєструватись платником ПДВ у неї не
виникло.

Таким чином, відповідачем як
суб'єктом владних повноважень не
доведено правомірність прийняття
податкових повідомлень-рішень від
21.03.2013 р. №/1051, №/1052,
№/1053, а тому такі рішення є
протиправними та підлягають
скасуванню.

В частині позовних вимог щодо
скасування рішення про результати
розгляду повторної скарги від 19.08.2013 р.
№3731/с/99-99-10-01-03-14, колегія суддів
зазначає, що таке рішення не має
безпосереднього впливу на суб'єктивні
права та обов'язки позивача, шляхом
позбавлення його можливості
реалізувати належне йому право або
шляхом покладення на нього будь-якого
обов'язку, отже не породжує для
позивача настання будь-яких юридичних
наслідків та не впливає на його права
та обов'язки, а тому такі вимоги є
необґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції щодо задоволення
позову частково, а тому апеляційну
скаргу ДПІ у Дарницькому районі
необхідно залишити без задоволення, а
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 23 жовтня 2013 року - без
змін, оскільки вона ухвалена з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 197, 198, 200, 205,
206 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дарницькому
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 23
жовтня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена в порядку та строки
передбачені ст. 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
Сорочко Є.О.

Судді:
Земляна Г.В.

Межевич М.В.

.

Головуючий суддя
Сорочко Є.О.

Судді:
Земляна Г.В.

Межевич М.В.