Справа № 826/10960/14
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2014-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 серпня 2014 року № 826/10960/14

Окружний адміністративний суд
міста Києва у складі колегії суддів:
головуючого судді Гарника К.Ю., судів:
Іщука І.О., Катющенка В.П., розглянувши у
письмовому провадженні
адміністративну справу

за позовом Державної судової
адміністрації України до Державної
виконавчої служби України про
визнання протиправними дій, скасування
постанови

ВСТАНОВИВ:

Державна судова адміністрація України
(далі по тексту - позивач) звернулась до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з адміністративним позовом
до Державної судової адміністрації
України (далі по тексту - відповідач) в
якому просить суд:

- визнати дії Державної виконавчої
служби України щодо стягнення
постановою старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України Кушнір Л.В. у виконавчих
провадженнях № 41590116 та № 43455735
з Державної судової адміністрації
України витрат на проведення
виконавчих дій протиправними;

- постанови старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України Кушнір Л.В., винесені у
виконавчих провадженнях № 41590116 та №
43455735 про стягнення Державної судової
адміністрації України витрат на
проведення виконавчих дій.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 11 серпня 2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі № 826/10960/14,
закінчено підготовче провадження та
призначено до розгляду у судовому
засіданні на 19 серпня 2014 року.

У судовому засіданні 19 серпня 2014 року
представник позивача підтримала
адміністративний позов, просила
задовольнити його в повному обсязі.
Представник відповідача заперечила
проти позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись приписами частини 4 статті 122
та частини 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, надавши можливість присутнім
учасникам судового розгляду у повній
мірі реалізувати свої процесуальні
права, та враховуючи відсутність
потреби заслухати свідка чи експерта,
завершив розгляд справи в порядку
письмового провадження.

Після розгляду адміністративного
позову та доданих до нього матеріалів,
всебічного і повного встановлення всіх
фактичних обставин, на яких
ґрунтується позов, об'єктивної оцінки
доказів, що мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд зазначає наступне.

На виконанні у відділі примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України перебувало виконавче
провадження № 41590116 з примусового
виконання виконавчого листа Окружного
адміністративного суду міста Києва від
14 березня 2011 року № 2а-2701/09/2670 про
стягнення з Територіального
управління Державної судової
адміністрації у м. Києві на користь
ОСОБА_4 165470,89 грн., провадження у якому
відкрито постановою відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
від 21 січня 2014 року.

Зазначеною постановою встановлено
боржнику (Ухвалою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
14.07.2011 № 2а-2701/09/2670 замінено сторону
виконавчого провадження з
Територіального управління Державної
судової адміністрації у м. Києві на
Державну судову адміністрацію України)
добровільно виконати вимоги
виконавчого документа в семиденний
термін з дня отримання постанови.

Матеріали виконавчого провадження №
41590116 свідчать, що відповідачем
направлено до Окружного
адміністративного суду міста Києва
заяву про зміну способу та порядку
виконання рішення суду по справі
2а-2701/09/2670.

Проте, ухвалою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
20 березня 2014 року
заяви задоволено частково. Встановлено
іншій спосіб та порядок виконання
постанови від 12.06.2009 у справі
№2а-2701/09/2670, на підставі якого видано
виконавчий лист №2а-2701/09/2670 про
стягнення заборгованості з Державної
судової адміністрації України на
користь ОСОБА_4 165470,89 грн. шляхом
стягнення з Державної казначейської
служби України на користь ОСОБА_4 165470
(сто шістдесят п'ять тисяч чотириста
сімдесят) грн. 89 коп. в Порядку
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевого бюджетів
боржників, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України №845 від
03.08.2011 та ст. 3 Закону України "Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень".

09 липня 2014 року державним виконавцем
винесено постанову про стягнення з
боржника витрат на проведення
виконавчих дій ВП № 41590116 у розмірі 80,31
грн. відповідно до акту про витрати на
проведення виконавчих дій.

Наразі, виконавчий лист Окружного
адміністративного суду міста Києва від
14 березня 2011 року № 2а-2701/09/2670 про
стягнення з Територіального
управління Державної судової
адміністрації у м. Києві на користь
ОСОБА_4 165470,89 грн. повернуто стягувачу.

Також, на виконанні у відділі
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
перебувало виконавче провадження №
4345573 з примусового виконання
виконавчого листа Хмельницького
окружного адміністративного суду №
2-а-361/10/2270 від 30 травня 2012 року про
визнання неправомірною бездіяльність
Державної судової адміністрації
України, яка виразилася у невиплаті
ОСОБА_5 компенсації за порушення
строків виплати щомісячного довічного
грошового утримання за період з
27 листопада 2005 року по 12 січня 2009 року;
зобов'язання Державну судову
адміністрацію України нарахувати та
виплатити ОСОБА_6 компенсацію втрати
частини доходів у зв'язку з порушенням
строків виплати щомісячного довічного
грошового утримання за період з 27
листопада 2005 року по 12 січня 2009 року,
провадження у якому відкрито
постановою відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України від 26 травня 2014 року.

Зазначеною постановою встановлено
боржнику - Державній судовій
адміністрації України добровільно
виконати вимоги виконавчого документа
в семиденний термін з дня отримання
постанови.

Матеріали виконавчого провадження
свідчать, що відповідач 29 травня 2014
року звертався до Хмельницького
окружного адміністративного суду із
заявою про роз'яснення рішення суду,
відповідно постановою від 29 травня 2014
року зупинив виконавче провадження.

Ухвалою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 18 червня 2014
року заяву старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України від 02 червня 2014 року про
роз'яснення судового рішення та
встановлення способу /порядку
виконання судового рішення -
задоволено частково. Роз'яснено
постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від
18 березня 2010 року з урахуванням
ухвали про зміну способу та порядку
виконання судового рішення від 25
вересня 2012 року наступним чином
«Виконання постанови повинне бути
проведене шляхом стягнення на користь
ОСОБА_6 з Державної судової
адміністрації України як головного
розпорядника, коштів, виділених їй у
вигляді асигнувань Державного бюджету
України за бюджетною програмою 0501150
«Виконання рішень судів на користь
суддів». Стягнення проводиться
Державною казначейською службою
України на підставі Закону України
«Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень» відповідно до Порядку
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
бюджетних установ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 03 серпня 2011 року №845».

На підставі вищезазначеної ухвали,
постановою відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України від 10 липня 2014 року
повернуто виконавчий документ
Стягувачу.

Також, 10 липня 2014 року державним
виконавцем винесено постанову про
стягнення з боржника витрат на
проведення виконавчих дій ВП № 43455735 у
розмірі 69,75 грн. відповідно до акту про
витрати на проведення виконавчих дій.

Звернувшись до Окружного
адміністративного суду міста Києва,
позивач вважає протиправним постанови
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
про стягнення з боржника витрат на
проведення виконавчих дій від 09 та
10 липня 2014 року в межах виконавчих
проваджень № 41590116 та № 43455735
відповідно.

Згідно статті 1 Закону України "Про
виконавче провадження" виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Відповідно до частини першої статті 12
зазначеного вище Закону сторони
виконавчого провадження мають право
ознайомлюватися з матеріалами
виконавчого провадження, робити з них
виписки, знімати копії, заявляти
відводи у випадках, передбачених цим
Законом, оскаржувати рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця з
питань виконавчого провадження у
порядку, встановленому цим Законом,
подавати додаткові матеріали, заявляти
клопотання, брати участь у провадженні
виконавчих дій, давати усні та письмові
пояснення, висловлювати свої доводи та
міркування з усіх питань, що виникають
у ході виконавчого провадження, у тому
числі під час проведення експертизи,
заперечувати проти клопотань, доводів
та міркувань інших учасників
виконавчого провадження та
користуватися іншими правами, наданими
законом.

Сторони зобов'язані протягом трьох
робочих днів письмово повідомити
державного виконавця про повне чи
часткове самостійне виконання рішення
боржником, а також письмово
повідомляти державного виконавця про
виникнення обставин, що зумовлюють
обов'язкове зупинення виконавчого
провадження, про встановлення
відстрочки або розстрочки виконання,
зміну способу і порядку виконання
рішення, зміну місця проживання чи
перебування (у тому числі про зміну їх
реєстрації) або місцезнаходження, а
боржник - фізична особа - про зміну
місця роботи (ч. 5 ст. 12 Закону).

Особи, які беруть участь у виконавчому
провадженні, зобов'язані сумлінно
користуватися усіма наданими їм
правами з метою забезпечення
своєчасного та в повному обсязі
вчинення виконавчих дій (ч. 7 ст. 12
Закону).

Частиною 1 статті 17 зазначеного Закону
передбачено, що примусове виконання
рішень здійснюється державною
виконавчою службою на підставі
виконавчих документів, визначених цим
Законом.

Відповідно до частини 2 статті 25 Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Відповідно до частини першої статті 27
цього Закону у разі ненадання
боржником у строки, встановлені
частиною другою статті 25 цього Закону
для самостійного виконання рішення,
документального підтвердження повного
виконання рішення державний
виконавець на наступний день після
закінчення відповідних строків
розпочинає примусове виконання
рішення.

Згідно частини першої статті 41 Закону
України "Про виконавче провадження"
витрати органів державної виконавчої
служби, пов'язані з організацією та
проведенням виконавчих дій щодо
забезпечення примусового виконання
рішень, є витратами виконавчого
провадження.

Кошти виконавчого провадження
складаються з: авансового внеску
стягувача на організацію та проведення
виконавчих дій; стягнутих з боржника
витрат, пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій; інших
надходжень, що не суперечать
законодавству (ч. 3 ст. 41 ЗУ "Про
виконавче провадження").

До витрат, пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, належать
кошти, за рахунок яких здійснено
оплату: перевезення, зберігання і
реалізації майна боржника; послуг
експертів, суб'єктів оціночної
діяльності - суб'єктів господарювання
та інших осіб, залучених у
встановленому законом порядку до
провадження виконавчих дій; поштового
переказу стягувачу стягнених
аліментних сум; проведення розшуку
боржника, його майна або розшуку
дитини; розміщення оголошення в
засобах масової інформації;
виготовлення та пересилання
документів виконавчого провадження,
ведення Єдиного державного реєстру
виконавчих проваджень; інших витрат,
необхідних для забезпечення належної
організації виконання рішень органами
державної виконавчої служби (ч. 4 ст. 41
ЗУ "Про виконавче провадження").

Про стягнення з боржника витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, державний
виконавець виносить постанову, яка
затверджується начальником
відповідного відділу державної
виконавчої служби. Зазначена постанова
надсилається сторонам не пізніше
наступного робочого дня після її
винесення і може бути оскаржена ними до
суду у десятиденний строк (ч. 5 ст. 41 ЗУ
"Про виконавче провадження").

Таким чином, враховуючи, що в межах
виконавчих проваджень № 41590116 та
№ 43455735 боржником визначено позивача -
Державну судову адміністрацію України,
а відповідачем вчинялись дії по
виконанню виконавчих документів,
постанови відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України про стягнення з
боржника витрат на проведення
виконавчих дій від 09 та 10 липня 2014 року
в межах виконавчих проваджень № 41590116
та № 43455735 відповідно, з урахуванням
складених у встановленому порядку
актів про витрати на проведення
виконавчих дій, є правомірними та не
підлягають скасуванню, а дії
відповідача - такими, що в чинені на
підставах, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Законом України
"Про виконавче провадження".

Посилання ж позивача на відсутність
фінансування та на ту обставину, що
фактично державний виконавець не
здійснив жодних дій задля примусового
виконання судових рішень,
спростовуються матеріалами виконавчих
проваджень, з яких вбачається, що
державний виконавець звертався до
судів із заявами про зміну способу і
порядку виконання рішення суду, про
роз'яснення судового рішення, тощо.

Згідно частини першої статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного
суду міста Києва, відповідачем
доведено правомірність спірних рішень
та дій у відповідності до вимог,
встановлених частиною другою статті 19
Конституції України та частиною
третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, однак, виходячи з формулювання
позовних вимог та доказів, наявних у
матеріалах справи, адміністративний
позов Державної судової адміністрації
України не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 181
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. У задоволенні
адміністративного позову Державної
судової адміністрації України
відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили в
строки та порядку, встановленому
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України. Постанова може
бути оскаржена до суду апеляційної
інстанції за правилами, встановленими
статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
К.Ю. Гарник

Судді
І.О. Іщук

В.П. Катющенко