Справа № 2-2549/10
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2014-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2014 року
Справа № 34017/11/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

головуючого судді:
Ліщинського А.М.,

суддів:
Довгої О.І., Запотічного І.І.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Міжгірському районі
Закарпатської області на рішення
Міжгірського районного суду
Закарпатської області від 30 листопада
2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Міжгірському районі Закарпатської
області про визнання права на
одержання сум соціальних виплат, що
належали пенсіонерові і залишилися
недоодержаними у зв'язку з його смертю,-

В С Т А Н О В
И Л А:

10.11.2010 року позивач звернулася до суду з
адміністративним позовом до
відповідача про визнання права на
виплату суми, що належали пенсіонерові
і залишилися недоодержаними у зв'язку з
його смертю.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
згідно рішення Міжгірського районного
суду Закарпатської області від 16.06.2010
року УПФ України в Міжгірському районі
Закарпатської області зобов'язано
нарахувати та виплатити на користь
ОСОБА_2 підвищення до пенсії як дитині
війни в розмірі 30 % мінімальної пенсії
за віком відповідно до ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", та згідно Закону України "Про
статус гірських населених пунктів в
Україні" включно ( з 20 відсотками
гірських), за період з 09.07.2007 р. по
31.12.2007р., з 22.05.2008 р. по 31.12.2008 р., з 01.01.2009 р.
по 31.12.2009 р. та з 01.01.2010 р. по 31.03.2010 р.
включно, яка обчислюється відповідно
до ст.28 ЗУ "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" з
врахуванням виплачених сум.

У зв'язку із смертю ОСОБА_2 зазначені у
рішенні суду соціальні виплати за
життя не встиг одержати.

Рішенням Міжгірського районного суду
Закарпатської області від 30 листопада
2010 року адміністративний позов
задоволено.

Відповідач рішення оскаржив, не
погодившись із зазначеним судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
і не відповідає вимогам законності та
обґрунтованості, просить оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позову.

В апеляційній скарзі покликається на
те, що згідно п.4 ч.2 ст.1219 ЦК України не
входять до складу спадщини права та
обов'язки, що нерозривно пов'язані з
особою спадкодавця, зокрема права на
аліменти, пенсію, допомогу або інші
виплати, встановлені законом.

В разі відсутності клопотань від усіх
осіб, які беруть участь у справі, про
розгляд справи за їх участю, суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із
змінами і доповненнями, внесеними
згідно із Законом України від 07.07.2010
року № 2453-VI).

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її задовольнити з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги позивача,
суд першої інстанції виходив з того, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 помер, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть серії 1-ФМ №103259, виданого 19
червня 2010 року відділом реєстрації
актів цивільного стану Міжгірського
районного управління юстиції
Закарпатської області (а.с.5), на день
смерті спадкодавця з ним проживала та
була зареєстрована його дружина і
відповідно вона має право на виплату
суми пенсії, що належала її чоловіку.

Проте, колегія суддів вважає, що даний
висновок суду першої інстанції не
можна визнати обґрунтованим.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, що чоловік
позивачки ОСОБА_2, був пенсіонером, який
відповідно до вимог ст.1 Закону України
«Про соціальний захисту війни» набув
статусу «дитина війни», тому згідно ст.6
вказаного Закону мав право на
підвищення пенсії на 30% мінімальної
пенсії за віком.

Згідно ухвали Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 13.07.2010 року визнано бездіяльність
УПФ України в Міжгірському районі щодо
нездійснення нарахування та виплати
ОСОБА_2 (померлому чоловіку позивачки)
підвищення пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком відповідно
до ст.6 ЗУ "Про соціальний захист дітей
війни" за період з 09.07.2007 р. до 31.12.2007 р.
включно із урахуванням вимог ст. 28 ЗУ
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" протиправною.
Зобов'язано УПФ Україна в Міжгірському
районі нарахувати та виплатити ОСОБА_2
підвищення до пенсії у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком відповідно
до ст. 6 ЗУ "Про соціальний захист дітей
війни" за період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р.
включно, із урахуванням вимог ст. 28 ЗУ
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" та проведених
виплат за вказаний період.

Як вбачається з копії свідоцтва про
одруження №253140, виданого відділом
реєстрації актів цивільного стану
Міжгірського районного управління
юстиції Закарпатської області (а.с. 6),
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 11.02.1967 року.

Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу
України до складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 1219 ЦК України, до
складу спадщини не входять права та
обов'язки, що нерозривно пов'язані з
особою спадкодавця, зокрема і право на
пенсію, допомогу або інші виплати,
встановлені законом.

Відповідно до ст. 52 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", сума пенсії, що належала
пенсіонерові і залишилася
недоотриманою у зв'язку з його смертю,
виплачується - по місяць смерті включно
членам його сім'ї, які проживали разом з
пенсіонером на день його смерті, у тому
числі непрацездатним членам сім'ї,
зазначеним у частині другій статті 36
цього Закону, які знаходилися на його
утриманні, незалежно від того,
проживали вони разом з померлим
пенсіонером чи не проживали.

Згідно зі ст. 1227 Цивільного кодексу
України, суми заробітної плати, пенсії,
стипендії, аліментів, допомог у зв'язку
з тимчасовою непрацездатністю,
відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, інших
соціальних виплат, які належали
спадкодавцеві але не були ним одержані
за життя, передаються членам його сім'ї,
а у разі їх відсутності - входять до
складу спадщини.

До складу спадщини входять виплати,
нараховані особі, але не отримані нею
за життя, а тому суд першої інстанції
прийшов до неправильного висновку про
проведення нарахування та виплату на
користь ОСОБА_1, як члену сім'ї
померлого ОСОБА_2 надбавки до
підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком, оскільки
заборгованість з виплати ОСОБА_2
підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком як це
передбачено ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" за
період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007
року так і не була нарахована померлому
пенсіонерові.

За змістом ст.ст. 255-258 Кодексу
адміністративного судочинства
України, виконанню підлягають судові
рішення, які набрали законної сили або,
які належить виконати негайно.

Згідно рішення Міжгірського районного
суду Закарпатської області від 30
листопада 2010 року, яким на користь
ОСОБА_2 були присуджені суми підвищення
до пенсії, як дитині війни за період з 09
липня 2007 року по 31 грудня 2007 року,
набрала законної сили вже після його
смерті.

Крім того, виконання зазначеної
постанови станом на момент смерті
ОСОБА_2 розпочато не було.

Колегія суддів зазначає, що оскільки
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, спірні
правовідносини не допускають
правонаступництва, за життя ОСОБА_2 не
було розпочато виконавче провадження
за судовим рішенням, вимоги позивача
про зобов'язання відповідача
нарахувати та виплатити на її користь,
як члена сім'ї та спадкоємця ОСОБА_2
суми підвищення до пенсії,
передбаченого Законом України "Про
соціальний захист дітей війни", не
підлягають задоволенню.

За таких обставин справи, колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції прийшов до
помилкового висновку, оскільки
висновки суду не грунтуються на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді обставин справи у їх
сукупності.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд
апеляційної інстанції скасовує судове
рішення та ухвалює нове, коли має місце
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
недоведеність таких обставин,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи чи питання.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги являються
суттєвими і складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198 п.3, 202, 205,
207, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Міжгірському районі Закарпатської
області задовольнити, а рішення
Міжгірського районного суду
Закарпатської області від 30 листопада
2010 року у справі №2а-2549/10 - скасувати та
прийняти нове, яким відмовити в
задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, може
бути оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
А.М. Ліщинський

Судді
О.І. Довга

І.І. Запотічний