Справа № 815/3398/14
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3398/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2014 року

15год.30хв.

Зала судових засідань №19

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого - судді Аракелян М.М.

За участю секретаря - Маковейчук Т.С.

За участю сторін:

Від позивача: Стенюшкін О.М.- за
довіреністю

Від відповідача:Петровський В.В.- за
довіреністю

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Малого приватного
підприємства "Сталкер" до
Білгород-Дністровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Одеській області про визнання
недійсним та скасування податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла адміністративна
позовна заява Малого приватного
підприємства "Сталкер", в якій позивач
просить суд визнати недійсним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення
Білгород-Дністровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Одеській області від 11.12.2013 року №
.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказує на протиправність
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення та відсутність в
його діях порушень норм Податкового
кодексу України, посилаючись на
наступне. Відповідачем зроблено
помилковий та невідповідаючий
дійсності висновок про неможливість
встановлення реальності здійснення
фінансово-господарської діяльності
під час придбання товарів позивачем у
ПП «Інтера Трейд», що зроблений на
підставі припущень, без достатнього
вивчення первинних документів, які
оформлені відповідно до вимог
законодавства та у повному обсязі
підтверджують здійснення
господарських операцій. На
підтвердження виконання умов договору
купівлі-продажу позивачем до перевірки
були надані всі необхідні первинні
документи, а саме: договір
купівлі-продажу, видаткова накладна на
придбані матеріальні цінності,
податкова накладна, платіжні
доручення, банківські виписки.
Посилання відповідача на відсутність
товарно-транспортних накладних, як
підставу визнання нереальним
здійснення фінансово-господарської
діяльності, є безпідставними.

При наявності усіх первинних
документів, що підтверджують
реальність придбання товару,
відсутність товарно-транспортних
накладних не може доводити зворотнє.

Відповідач з адміністративним позовом
не погоджується та вважає його таким,
що не підлягає задоволенню,
посилаючись на правомірність
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення, у зв'язку з
встановленням порушення позивачем
вимог податкового законодавства. В
підтвердження зазначеного останній
посилається на те, що реальність
господарських операцій між позивачем
та ПП «Інтера Трейд» не підтверджена
необхідними первинними документами, а
саме до перевірки позивачем не надано
товарно-транспортних накладних на
підтвердження здійснення поставки
товару. Контрагент позивача не
знаходиться за місцезнаходженням, має
стан « 14» - визнано банкрутом його
господарська діяльність не є реальною.
Перевіркою встановлено, що видаткова
накладна ПП «Інтера Трейд» на загальну
суму придбання 26248, 39 грн. не містить
документального підтвердження щодо
отримання МПП «Сталкер» матеріальних
цінностей на загальну суму 26248, 39 грн. У
зв'язку з виявленими порушеннями
перевіряючими встановлено завищення
податкового кредиту на суму 4375, 00 грн.
обґрунтовано та на законних підставах.

В судовому засіданні представники
сторін підтримали наведені позиції по
суті спору.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
надані учасниками судового процесу
докази в їх сукупності,
проаналізувавши положення чинного
законодавства, заслухавши пояснення
представників сторін, суд дійшов
наступного.

Судом встановлено, що в фахівцем
податкового органу на підставі наказу
№361 від 12.11.2013 року та повідомлення №
34/22-01, згідно із вимогами пп.78.1.1, пп.78.1
ст.78, п.п. 79.1, п 79.2, ст.. 79 ПК України
проведена позапланова невиїзна
перевірка МПП «Сталкер» по
фінансово-господарським операціям з ПП
«Інтера-Трейд» за липень 2012 року.

За результатами вказаної перевірки
відповідачем складений Акт
№991/22-101-18/24771682 від 27.11.2013р. «Про
результати позапланової невиїзної
перевірки МПП «Сталкер» по
фінансово-господарським
взаємовідносинам з ПП «Інтера Трейд»
за липень 2012 року».

В висновках акту перевірки зазначено,
що позивачем порушено п 44.1 ст. 44, п. 185.1
ст. 185, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст.
198, п.201.1, п. 201.2, п. 201.4 ст.201 ПК України, ст..
1, 2, 3, 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 року
№996-XIV в результаті чого встановлено
заниження податку на додану вартість,
що підлягає сплаті до бюджету за 3
квартал 2012 року на 4375, 00 грн., а саме: - у
липні 2012 року - 4375, 00 грн..

На підставі акту перевірки від 27.11.2013р.
ДПІ прийняте податкове
повідомлення-рішення від 11.12.2013р.
№ про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 4375, 00 грн. та
застосування штрафних (фінансових)
санкцій на суму 2105грн., у зв'язку з
порушенням позивачем п 44.1 ст. 44, п. 185.1
ст. 185, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст.
198, п.201.1, п. 201.2, п. 201.4 ст.201 ПК України.

Не погоджуючись з зазначеним
податковим повідомленням-рішенням,
позивач оскаржив його до Головного
управління Міндоходів в Одеській
області, яке рішенням від 27.02.2014р. №
552/10/15-32-10-02-07 про результати розгляду
первинних скарг залишила скарги
позивача без задоволення. Не
погодившись податковим
повідомленням-рішенням та з рішенням
про результати розгляду первинної
скарги, позивач звернувся зі скаргою до
Міністерства доходів і зборів України,
яке рішенням від 11.03.2014 року
№5652/6/99-991001-15 в задоволенні повторної
скарги відмовило, а
повідомлення-рішення та рішення про
результати розгляду первинної скарги
залишило без змін.

Посилаючись на протиправність
податкового повідомлення-рішення від
11.12.2013р. №, позивач звернувся до
суду з позовом., вимагаючи його
скасування.

Суд погоджується з правовою позицією
позивача виходячи з наступного.

Підставою для висновку про завищення
податкового кредиту ПДВ та відповідно
заниження податку на додану вартість,
що підлягає сплаті до бюджету, за
липень 2012р.. на суму 4374,73грн. слугувало
наступне. Податковий кредит з ПДВ за
вказаний період сформовано за
результатами господарських відносин
позивача з ПП «Інтера Трейд». Згідно
інформації, яка надійшла до
Білгород-Дністровської ОДПІ ГУ
Міндоходів в Одеській областв, а саме:
акт неможливості проведення
зустрічної звірки від 22.11.2012 р. №
244/22/36481338 ПП«Інтера Трейд» щодо
підтвердження господарських відносин
з контрагентами, якими сформовані
податкові зобов'язання та податковий
кредит за травень, червень та липень 2012
року, зустрічну звірку неможливо
провести у зв'язку неможливістю
співставлення даних первинних
бухгалтерських та інших документів
суб'єкта господарювання, а також
підтвердження відносин, види, обсягу і
кількості операцій та розрахунків, що
здійснювалися ними, для з'ясування їх
реальності та повноти відображення в
обліку платника податків. ПП
„Інтера-Трейд" має стан « 14» - визнано
банкрутом, та знято з обліку № 017/2687/2012
від 16.10.2012р. Зустрічну звірку неможливо
провести у зв'язку з тим, що ПП «Інтера
-рейд» не знаходиться за податковою
адресою: Одеська область,
Комінтернівський район, с.
Олександрівка, вул. Центральна, 8 Б.
Відповідно до наданої видаткової
накладної ПП «Інтера Трейд» № 44 від
10.07.2012 р. на загальну суму придбання
26248,39 грн. відсутні дані про надання
постачальнику довіреності на
отримання товару, що є порушенням
Інструкції про порядок реєстрації
виданих, повернутих і використаних
довіреностей на одержання цінностей,
затвердженої Наказом Міністерства
фінансів України від 16.05.1996р.,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
12.06.1996р за № 293/1318. Вказана видаткова
накладна ПП «Інтера Трейд» на загальну
суму 26248,39 грн. не містять
документального підтвердження щодо
отримання МПП«Сталкер» матеріальних
цінностей на загальну суму 26248,39 грн.

Враховуючи вищевикладене та у зв'язку з
ненаданням до видаткової накладної
товарно- транспортної накладної для
підтвердження факту отримання товару
від ПП «Інтера-Трейд» підприємством,
відповідач дійшов висновку про
неможливість встановлення реальності
здійснення фінансово-господарської
діяльності під час операцій з
придбання позивачем від ПП
«Інтера-Трейд» товару за видатковою
накладною №44 від 10.07.2012р. та
неправомірне включення до складу
податкового кредиту у липні 2012р. суми
податку на додану вартість 4374,73грн. за
податковою накладною №44 від 10.07.2014р.

Однак на думку суду, такі висновки
відповідача є необґрунтованими з
огляду наступного.

Судом встановлено, що господарські
відносини між МПП«Сталкер» та
ПП«Інтера Трейд» ґрунтувались на
договорі поставки від 10.03.2012 року №3,
згідно умов якого Покупець - МПП
«Сталкер», Продавець - ПП«Інтера
Трейд», Продавець зобов'язується
поставити та передати у власність
(повне господарське відання) Покупця
товар (сантехнічні матеріали,
будівельні матеріали, насоси,
кількість, асортимент, ціна товару,
визначається у видатковій накладній
або в письмовій заявці), а Покупець
зобов'язується прийняти товар та
оплатити його. Згідно п. 4.1. Договору
загальна ціна договору враховується з
ПДВ.

На виконання умов договору ПП «Інтера
Трейд» у липні 2012 р. було передано
позивачу товар на суму 26248,39грн. із яких
ПДВ -4374, 73 грн. Факт отримання та оплати
товару підтверджується накладною від
10.07.2012р., банківськими виписками за
період з 01.07.2012 р. по 31.07.2012р. у
матеріалах справи, платіжними
дорученнями.

На підставі отриманої від контрагента
податкової накладної МПП «Сталкер»
включено до складу податкового кредиту
ПДВ на суму 4374, 73 грн., що
підтверджується додатком 5 до
податкової декларації з податку на
додану вартість за ІІІ квартал 2012р.

Первинні документи, що підтверджують
товарність господарської операції з
придбання позивачем товару, а також
виникнення права на віднесення сум
сплаченого ПДВ до складу податкового
кредиту залучені до матеріалів справи
та підтверджують реальність
господарських операцій позивача з
визначеним в акті перевірки
контрагентом, та обґрунтованість
віднесення спірної суми ПДВ до
податкового кредиту (договір,
податкова накладна, видаткова
накладна, платіжні доручення, тощо).

Згідно з пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Порядок формування податкового
кредиту встановлений статтею 198 ПК
України.

Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст.198 ПК України визначено,
що датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається: дата
тієї події, що відбулася раніше: - дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; - дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно з п.198.3 ст.198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з: -
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; - придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст.198 ПК України
встановлено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У
разі коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

Проте, включена позивачем до складу
податкового кредиту спірна сума
податку на додану вартість на
відповідну дату була підтверджена
наявною в матеріалах справи податковою
накладною, що була виписана ПП
«Інтера-Трейд» згідно п.201.1 ст.201 ПК
України, відповідно до якого платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються певні реквізити.

Відповідно до пунктів 201.4, 201.6, 201.8, 201.10
ст.201 ПК України податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Оригінал податкової
накладної видається покупцю, копія
залишається у продавця товарів/послуг.
Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.
Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Згідно пунктів 1, 6.2 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
Наказом Міністерства фінансів України
від 01.11.2011р. №1379, податкову накладну
заповнює особа, яка зареєстрована як
платник податку в податковому органі
та якій присвоєно індивідуальний
податковий номер платника податку на
додану вартість. Податкова накладна
вважається недійсною у разі її
заповнення іншою особою, ніж зазначена
у цьому пункті. Податкова накладна є
підставою для віднесення до
податкового кредиту витрат зі сплати
податку на додану вартість у покупця,
зареєстрованого як платник податку.

Відповідач в акті перевірки
посилається на податковий стан ПП
«Інтера-Трейд» - « 14» (визнано
банкрутом) та знято з обліку 16.10.2012 року,
однак як вбачається з матеріалів
справи господарські взаємовідносини
між позивачем та ПП «Інтера-Трейд»
відбувалися на підставі договору № 3
від 10.03.2012 року, податкова накладна
виписана 10.07.2012 року, тобто на час
виконання умов договору контрагент
позивача мав статусу платника ПДВ, при
цьому докази зворотнього суду не
надані..

Відповідно до ст.3 ГК України
господарська діяльність - це
діяльність суб'єктів господарювання у
сфері суспільного виробництва,
спрямована на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт
чи надання послуг вартісного
характеру, що мають цінову
визначеність. Господарська діяльність,
що здійснюється для досягнення
економічних і соціальних результатів
та з метою одержання прибутку, є
підприємництвом, а суб'єкти
підприємництва - підприємцями.

Згідно Національного класифікатора
України, затвердженого наказом
Держспоживстандарту України від
26.12.2005р. №375 (з наступними змінами і
доповненнями), економічна діяльність -
це процес виробництва продукції
(товарів, послуг), який здійснюється з
використанням певних ресурсів:
сировини, матеріалів, устаткування,
робочої сили, технологічних процесів
тощо. Економічна діяльність
характеризується витратами на
виробництва, процесом виробництва та
випуску продукції.

Згідно ст.509 ЦК України та ст.173 ГК
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до положень ст.526 ЦК України
та ст.193 ГК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
закону, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтями 626, 629 ЦК України передбачено,
що договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Договір укладається
шляхом пропозиції однієї сторони
укласти договір (оферти) і прийняття
пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" передбачено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Відповідно до ч.1 та ч.5 ст.203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається.

Згідно з ч.1 ст.216 ЦК України недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю.

Відповідно до ст. 234 ЦК України
фіктивним є правочин, який вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювалися цим правочином.

Правовими наслідками укладення
правочину є виникнення у сторін такого
договору взаємних прав та обов'язків з
їх подальшою реалізацією. Оскільки
вищезазначений договір був укладений
сторонами, скріплений печатками та
підписами, сторонами виконані
зобов'язання за цим договором (сплачені
кошти, переданий товар), то відповідно
такий договір не може бути визнаний
фіктивним. Отже, відповідачем зроблено
необґрунтований висновок про
безтоварність укладеної між позивачем
та його контрагентом угоди
(відсутність реального характеру
задокументованої господарської
операції).

Судом встановлено, що укладений між
позивачем та ПП «Інтера Трейд» договір
не є недійсним в силу вказівки на це в
законі, відсутні судові рішення про
визнання його недійсним, реальність
господарських операцій за цим
договором підтверджується первинними
документами в матеріалах справи.

Позивач та його контрагент ПП
«Інтера-Трейд» належним чином оформили
договірні правовідносини та на
виконання вимог законодавства
оформили первинні документи
бухгалтерської та податкової
звітності, дефектність яких нічим не
підтверджена.

Посилання відповідача на відсутність
товарно-транспортних накладних як
підставу вважати неможливим
підтвердження реальності виконання
умов договору є помилковим з огляду
наступного.

Правила перевезення вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
затверджені наказом Міністерства
транспорту України від 14.10.1997р. №363
регулюють питання організації роботи
автотранспорту як галузі господарства
і містять вказівки саме для
перевізників, тобто ці акті не
регулюють питань податкового обліку,
до якого відноситься визначення
валових витрат. Дані правила
визначають права та обов'язки і
власників автотранспорту,
перевізників, вантажовідправників та
отримувачів вантажу при перевезенні
вантажу автомобільним транспортом. В
договорах поставки не йдеться про
надання послуг щодо перевезення
вантажу від постачальника до покупця, а
отже позивач не вступав за ними у
правовідносини щодо перевезення
вантажів.

Наказом Міністерства транспорту та
зв'язку України від 22.05.2006р. № 493 з
Правил перевезення вантажів
автомобільним транспортом в Україні
виключений п.11.2, абз.2 якого
встановлював, що форма та порядок
заповнення товарно-транспортних
накладних визначається відповідними
нормативними актами.

Отже, за відсутністю форми та порядку
оформлення товарно-транспортних
накладних, їх обов'язковості
відповідач не мав правових підстав
вимагати від позивача їх наявності для
підтвердження товарності
господарських операцій.

В ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 01.02.2012 року у справі
№К/9991/52426/11 вказано, що «…самого по собі
факту відсутності транспортних
документів про перевезення товару при
факті оприбуткування покупцем товару
та наявності інших первинних
бухгалтерських документів щодо
господарської операції недостатньо
для висновку про безтоварність
господарських операцій з придбання
товару без врахування умов виконання
договору щодо поставки товару та
передачі його у власність покупця. При
цьому необхідно врахувати, що договір
поставки товару не є договором про
перевезення вантажу, а тому його
реальне виконання не обов'язково має
бути підтверджено
товарно-транспортними накладними. З
метою дослідження фактичного
придбання товару необхідно
аналізувати умови поставки такого
товару.»

При підписанні договору №3 від 10.03.2012р.
сторони узгодили, що видаткова
накладна є одним з документів, що
підтверджують передачу товару (п.3.4).
Видаткова накладна №44 від 10.07.2012р.
відповідає вимогам чинного
законодавства та п.3.5 договору щодо
первинних документів (прізвище, ім'я,
по-батькові відповідальних осіб;
скріплені печатками, дата, номер,
зміст господарської операції, тощо), а
відсутність в ній даних про
довіреність не свідчить про
нереальність господарської операції,
оскільки від Покупця товар отримав
директор МПП «Сталкер» Барвиненко В.В.

Крім того, позивач надав докази
перебування в його користуванні
вантажного фургону «Мерседес-Бенц» ВН
6038 АХ, отже переміщення товару від
продавця не потребувало залучення
інших перевізників.

Також не є підставою для висновку про
завищення податкового кредиту за ІІІ
квартал 2012р. у спірній сумі і дані Акту
про неможливість проведення
зустрічної звірки ПП «Інтера-Трейд»,
оскільки фактичне зіставлення даних
первинних бухгалтерських документів з
даними податкового обліку в такому
разі (в разі неможливості провести
зустрічну звірку) не відбулося, як того
вимагають положення п 73.5 с.73 ПК України.

Згідно п.5.2 Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого наказом ДПА України від
22.12.2010р. №984, у разі встановлення
перевіркою порушень податкового
законодавства за кожним відображеним в
акті фактом порушення необхідно: чітко
викласти зміст порушення з посиланням
на конкретні пункти і статті
законодавчих актів, що порушені
платником податків, зазначити період
(місяць, квартал, рік)
фінансово-господарської діяльності
платника податків та господарську
операцію, в результаті якої здійснено
це порушення, при цьому додати до акта
письмові пояснення посадових осіб
платника податків або його законних
представників щодо встановлених
порушень; зазначити первинні
документи, на підставі яких вчинено
записи у податковому та
бухгалтерському обліку, навести
регістри бухгалтерського обліку,
кореспонденцію рахунків операцій та
інші документи, пов'язані з обчисленням
і сплатою податків і зборів, та докази,
що підтверджують наявність факту
порушення; у разі відсутності
первинних документів або ненадання для
перевірки первинних та інших
документів, що підтверджують факт
порушення, зазначити перелік цих
документів.

Відповідно до п.6 Порядку №984 факти
виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

Відповідно до ст.83 ПК України для
посадових осіб органів державної
податкової служби під час проведення
перевірок підставами для висновків є
документи, визначені цим Кодексом;
податкова інформація; експертні
висновки; судові рішення; інші
матеріали, отримані в порядку та у
спосіб, передбачені цим Кодексом або
іншими законами, контроль за
дотриманням яких покладений на органи
державної податкової служби.

Згідно п.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України
документальною перевіркою вважається
перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

В акті перевірки МПП «Сталкер» не
обґрунтовано згідно з вимогами
Порядку, в чому полягає порушення
позивачем п 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п.
198.2, п. 198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198, п.201.1, п. 201.2,
п. 201.4 ст.201 ПК України, ст.. 1, 2, 3, 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» з
посиланням на первинні або інші
документи бухгалтерського та
податкового обліку, тому цей акт
оцінюється судом за правилами ст.86 КАС
України як доказ, що не підтверджує
наявність такого порушення у зв'язку з
включенням МПП «Сталкер» до складу
податкового кредиту спірної суми ПДВ
по господарським операціям з ПП
«Інтера Трейд».

Заперечуючи проти позову, відповідач
не наводить на спростування доводів
позивача інших ніж зазначені в акті,
обставин та міркувань.

Судом не встановлено складання двох
різних актів документальної невиїзної
перевірки МПП «Сталкер», 27.11.2013р. був
зареєстрований за №991/22-101-18/24771682 Акт
перевірки в Білгород-Дністровській
ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області,
а 26.11.2013р. є датою одержання примірника
Акту посадовими особами платника
податків.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Частиною 3 ст. 2
Кодексу адміністративного судочинства
України встановлено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України: з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. Частиною 2 ст.71
Кодексу адміністративного судочинства
України передбачено, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладаються на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Правомірність оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення
відповідачем не доведена.

Враховуючи необґрунтованість
висновків акту перевірки, суд дійшов
висновку про протиправність
оскарженого податкового
повідомлення-рішення, що є підставою
для визнання його протиправним та
скасування і задоволення позову МПП
«Сталкер» у повному обсязі.

Керуючись ст. 94, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Малого
приватного підприємства "Сталкер" до
Білгород-Дністровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Одеській області про визнання
недійсним та скасування податкового
повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення
Білгород-Дністровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Одеській області від 11.12.2013 року №

Стягнути з Державного бюджету України
на корить Малого приватного
підприємства "Сталкер" 188, 19 грн. (сто
вісімдесят вісім гривень дев'ятнадцять
копійок) судового збору.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова або ухвала суду першої
інстанції, якщо інше не встановлено цим
Кодексом, набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено та
підписано 16.09.2014р.

Суддя
М.М. Аракелян

Адміністративний позов Малого
приватного підприємства "Сталкер" до
Білгород-Дністровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Одеській області про визнання
недійсним та скасування податкового
повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення
Білгород-Дністровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Одеській області від 11.12.2013 року №

Стягнути з Державного бюджету України
на корить Малого приватного
підприємства "Сталкер" 188, 19 грн. (сто
вісімдесят вісім гривень дев'ятнадцять
копійок) судового збору.

16 вересня 2014 року.