Справа № 603/67/14а
Суддя: Клюба В.В.
Дата ухвалення: 2014-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2014 р.
Справа № 876/4089/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
судді Клюби В. В.

суддів:
Кухтея Р. В., Яворського І. О.

розглянувши в порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Монастириському районі
Тернопільської області на постанову
Монастириського районного суду
Тернопільської області від 17 березня
2014 року по справі №603/67/14а за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Монастириському районі Тернопільської
області про визнання дій
неправомірними, зобовязання вчинити
дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Монастириського
районного суду Тернопільської області
з адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Монастириському районі Тернопільської
області і просив: визнати дії
Управління Пенсійного фонду України в
Монастириському районі щодо відмови у
перерахунку пенсії неправомірними;
зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Монастириському районі
зробити перерахунок пенсії із
заробітної плати за 1994 - 1998 роки, а не з
урахуванням кратності, а також
зобов'язати відповідача проводити
щомісячні виплати перерахованої
пенсії з дня звернення, тобто з 11 грудня
2013 року, з виплатою заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що він
працював в районі Крайньої Півночі з 1987
року по 1998 рік, що підтверджується
записами у трудовій книжці. 11 грудня 2013
року звернувся до відповідача із
заявою про перерахунок пенсії,
пред'явивши необхідні документи,
зокрема: вищевказану довідку про
заробітну плату, письмовий трудовий
договір. Однак йому було відмовлено у
здійсненні перерахунку у зв'язку із
тим, що дана довідка про заробітну
плату за 1994 - 1998 роки не підтверджена
первинними документами, а тому
враховувати її для перерахунку пенсії
немає підстав. Дане рішення вважає
незаконним, таким, що суперечить
чинному законодавству, оскільки те, що
він працював в районі Крайньої Півночі
підтверджується представленими ним
документами, а неможливість одержання
первинних документів у зв'язку із
відсутністю їх в архіві та ліквідацією
підприємства не зумовлена його виною.
При таких обставинах посилання
відповідача на необхідність
підтверджуючих первинних документів
вважає безпідставними і
необґрунтованими.

Постановою Монастириського районного
суду Тернопільської області від 17
березня 2014 року адміністративний позов
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в Монастириському районі
Тернопільської області про визнання
дій неправомірними, зобов'язання
вчинити певні дії задоволено: визнано
дії Управління Пенсійного фонду
України в Монастириському районі
Тернопільської області щодо відмови
позивачу у перерахунку розміру пенсії -
неправомірними; зобов`язано Управління
Пенсійного фонду України в
Монастириському районі Тернопільської
області провести перерахунок раніше
призначеної ОСОБА_1 пенсії із
заробітної плати за 1994 - 1998 роки;
зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Монастириському районі
Тернопільської області проводити
щомісячні виплати перерахованої
пенсії із дня звернення, тобто з 11
грудня 2013 року із виплатою
заборгованості, що утворилась, із
врахуванням фактично одержаних сум.

Відповідач не погодився з постановою
суду першої інстанції і подав на
вказану постанову до Львівського
апеляційного адміністративного суду
апеляційну скаргу, у якій з посиланням
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати оскаржуване
судове рішення та ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовує
посиланням на ті обставини, що оскільки
довідка про заробітну плату не
підтверджена первинними документами,
враховувати її для перерахунку немає
підстав. Також, зазначає, що ні Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», ні
Законом України «Про пенсійне
забезпечення» не передбачено
включення в заробітну плату північної
надбавки та районного коефіцієнту.
Починаючи з 01 січня 1992 року
підприємство, яке надає довідку,
повинно виключити із загальних сум
заробітної плати районний коефіцієнт
та північну надбавку. Довідка про
заробітну плату, подана позивачем за
період з 01 січня 1994 року по 31 грудня 1998
року, повинна містити розподіл
загальних сум заробітної плати на
основний розмір заробітної плати, суму
районного коефіцієнту та північну
надбавку.

Позивач в судове засідання не прибув, а
також не направив представника в
судове засідання відповідач, хоча
сторони були належним чином та у
встановленому законом порядку
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

При цьому, від сторін відсутні
клопотання про розгляд справи за їх
участі чи їх представників.

У зв'язку з цим та у відповідності до ст.
197 Кодексу адміністративного
судочинства України, справу розглянуто
в порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами.

Дослідивши наявні в справі матеріали
та докази, перевіривши доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів апеляційного суду
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що неможливість
одержання первинних документів, які
підтвердили б дані довідки про
заробітну плату позивача протягом 1994 -
1998 років за роботу в районі Крайньої
Півночі зумовлена об'єктивними і
незалежними від нього обставинами.
Відсутність в архівних відділах
документів підприємства, на якому
працював позивач, не може бути
підставою позбавлення його права на
перерахунок пенсії. Відповідачем не
надано суду жодних доказів, що дані, які
містяться в наданій позивачем довідці
про заробіток є неправдивими або
недостовірними, також не обґрунтовано
посилання на невідповідність довідки
певним вимогам.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції з наступних підстав.

Як було встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, позивач ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, із 30 червня 1987 року по 01
грудня 1998 року працював вахтовим
методом на підприємствах в районі
Крайньої Півночі, зокрема: із 31 березня
1991 року по 01 грудня 1998 року - на посаді
заступника директора з комерційних
питань («Коммерческий центр»), що
підтверджується відповідними записами
у трудовій книжці.

Позивачу призначено пенсію по
інвалідності із 07 червня 2010 року (в
розмірі пенсії по віку). 11 грудня 2013
року позивач звернувся до Управління
Пенсійного фонду України в
Монастириському районі із заявою про
перерахунок розміру пенсії,
представивши довідку про заробіток №13
від 13 січня 1999 року, видану
підприємством «Коммерческий центр»
міста Ноябрська Тюменської області
Ямало - Ненецького автономного округу,
з урахуванням районного коефіцієнту та
північної надбавки. Також позивач
представив оригінал договору,
укладеного ним 31 травня 1991 року з
підприємством «Комерческий центр»,
згідно якого позивача прийнято на
посаду заступника директора по
комерційних питаннях.

Згідно постанови Ради Міністрів СРСР
від 10 листопада 1967 року №1029 Ямало -
Ненецький автономний округ Тюменської
області відноситься до районів
Крайньої Півночі.

Разом з цим, як убачається із листа
начальника Управління Пенсійного
фонду України в Монастириському районі
№4841/09 від 12 грудня 2013 року позивачу
відмовлено у перерахунку розміру
пенсії у зв'язку із відсутністю
підстав, так як довідка про заробітну
плату позивача за 1994 - 1998 роки, видана
«Коммерческим центром» 13 cічня 1999 року
за №13, не підтверджена первинними
документами.

У даному листі міститься посилання на
те, що для проведення перевірки
правомірності видачі та достовірності
довідки про заробіток №13 від 13 січня 1999
року, а також для уточнення розміру
районного коефіцієнта та північної
надбавки, Управлінням Пенсійного фонду
України в Монастириському районі 04
вересня 2013 року направлено запит у
відділення Пенсійного фонду
Російської Федерації по Ямало -
Ненецькому автономному округу
Тюменської області за №3579/09, у
відповідь на який одержано інформацію
про те, що «Коммерческий центр» по базі
Пенсійного фонду Російської Федерації
ліквідований, документи в міський
архів не передавались і місце їх
знаходження на даний час невідоме.

Згідно ст. 40 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» для обчислення пенсії
враховується заробітна плата (дохід) за
весь період страхового стажу починаючи
з 1 липня 2000 року. За бажанням
пенсіонера та за умови підтвердження
довідки про заробітну плату первинними
документами у період до 1 січня 2016 року
або в разі, якщо страховий стаж
починаючи з 1 липня 2000 року становить
менше 60 місяців, для обчислення пенсії
також враховується заробітна плата
(дохід) за будь - які 60 календарних
місяців страхового стажу підряд до 1
липня 2000 року незалежно від перерв.

Відповідно до ст.1 Угоди про гарантії
прав громадян держав - учасників
Співдружності Незалежних Держав в
галузі пенсійного забезпечення,
пенсійне забезпечення громадян
держав - учасників цієї Угоди і членів
їх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території
якої вони проживають.

У відповідності до ст.6 цієї Угоди,
призначення пенсій громадянам держав -
учасниць Угоди проводиться за місцем
проживання. Для встановлення права на
пенсію, в тому числі пенсію на
пільгових умовах і за вислугу років,
громадянам держав - учасниць Угоди
враховується трудовий стаж, набутий на
території будь - якої з цих держав, а
також на території колишнього СРСР за
час до набуття чинності цією Угодою.
Обчислення пенсій проводиться із
заробітку (доходу) за періоди роботи,
які зараховуються до трудового стажу.

Згідно пункту 5 Розділу XV «Прикінцевих
положень» Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» пільгове обчислення
страхового стажу застосовується для
осіб, які працювали в районах Крайньої
Півночі та місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі, та на яких
поширювалися пільги, передбачені для
працюючих в районах Крайньої Півночі
та місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі, відповідно до Указу
Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10
лютого 1960 року «Про впорядкування
пільг для осіб, які працюють в районах
Крайньої Півночі і в місцевостях,
прирівняних до районів Крайньої
Півночі», постанови Ради Міністрів
Союзу РСР від 10 лютого 1960 року за №148
«Про порядок застосування Указу
Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10
лютого 1960 року «Про впорядкування
пільг для осіб, які працюють в районах
Крайньої Півночі і в місцевостях,
прирівняних до районів Крайньої
Півночі», Указу Президії Верховної
Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року
«Про розширення пільг для осіб, які
працюють в районах Крайньої Півночі і в
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі».

Пільгове обчислення страхового стажу
провадиться на підставі трудової
книжки, або письмового трудового
договору, або довідки, в яких зазначено
період роботи в районах Крайньої
Півночі та місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі, та
користування пільгами, передбаченими
вищезазначеними нормативно-правовими
актами.

Як вбачається із копії трудової книжки,
31 березня 1991 року позивач прийнятий
заступником директора по комерційних
питаннях на підприємство «Комерческий
центр» і 01 грудня 1998 року звільнений з
роботи у зв'язку із скороченням штатів.

Також позивач представив оригінал
договору, укладеного 31 травня 1991 року
директором підприємства «Комерческого
центра» і позивачем, згідно якого
останній прийнятий на посаду
заступника директора по комерційних
питаннях.

Згідно наданої Управлінню Пенсійного
фонду України в Монастириському районі
довідки №13 від 13 січня 1999 року, позивач
дійсно працював повний робочий день на
підприємстві «Комерческий центр»
міста Ноябрська Тюменської області
Ямало - Ненецького автономного округу,
із заробітної плати проводились
відрахування в Пенсійний фонд, до
заробітної плати був встановлений
районний коефіцієнт та північна
надбавка, а сама довідка видана на
основі особової картки форми Т - 2,
особових рахунків, для представлення в
Пенсійний фонд.

Враховуючи те, що робота позивача в
районах, прирівняних до районів
Крайньої Півночі, підтверджена
записами у трудовій книжці, трудовим
договором, а розмір заробітної плати
підтверджено довідкою, виданою на
підставі особових рахунків, колегія
суддів погоджується із висновком суду
першої інстанції в тому, що вимоги
позивача є обгрунтованими та
підставними.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
відсутність в архівних відділах
документів підприємства, на якому
працював позивач, не може бути
підставою позбавлення його права на
перерахунок пенсії

Згідно з п. 2 ст. 41 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» до заробітної плати
(доходу) для обчислення пенсії
враховуються: суми виплат (доходу),
отримуваних застрахованою особою до
набрання чинності цим Законом, у межах
сум, на які відповідно до
законодавства, що діяло раніше,
нараховувалися внески на державне
соціальне страхування або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування.

Тому, колегія суддів вважає, що не
заслуговують на увагу і посилання
відповідача на те, що довідка про
заробітну плату не відповідає вимогам,
оскільки не містить розподілу сум
заробітної плати на основний розмір
заробітної плати, суму районного
коефіцієнту та північну надбавку.
Діючим пенсійним законодавством
України не передбачено нарахування
пенсії із заробітної плати після 01
січня 1992 року з урахуванням районного
коефіцієнта та північної надбавки,
оскільки позивач згідно довідки №13 від
13 січня 1999 року у вказані періоди
отримував заробітну плату із
застосуванням північних надбавок та
районного коефіцієнту.

З огляду на встановлені судом фактичні
обставини справи та докази,
представлені сторонами на
підтвердження обставин, якими вони
обґрунтовують свої вимоги та
заперечення, положення нормативно -
правових актів, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що суд першої
інстанції прийшов до законного та
обґрунтованого висновку щодо
зобов'язання відповідача провести
перерахунок пенсії позивача із
заробітної плати за 1994 - 1998 роки та
здійснити її виплату з дня звернення,
тобто з 11 грудня 2013 року.

В зв'язку з вищевикладеним, доводи
апеляційної скарги щодо не
підтвердження даних, зазначених у
довідці про заробітну плату,
первинними документами і відповідно
про неможливість її врахування для
перерахунку не заслуговують на увагу.

Тобто, доводи апеляційної скарги не
можуть бути враховані судом
апеляційної інстанції у своїх
висновках, оскільки вони стосуються
обставин, якими відповідач
обґрунтовував свої заперечення проти
позову і які з вищевикладених мотивів
суд вважає безпідставними.

Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Натомість, відповідач як суб'єкт
владних повноважень, не надав суду
достатніх та беззаперечних доказів в
підтвердження правомірності вчинених
дій щодо позивача.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд ухвалює рішення відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин
справи, підтверджених дослідженими
доказами.

Згідно ст. 200 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд апеляційної
інстанції залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а судове рішення - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Виходячи із змісту вищевказаних статей
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів апеляційного
суду вважає, що доводи апеляційної
скарги не дають підстав для висновку
про неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело до
неправильного вирішення справи і не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції, вирішуючи даний спір,
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, а тому підстав
для його скасування і відповідно - до
задоволення апеляційної скарги
апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Монастириському районі Тернопільської
області залишити без задоволення, а
постанову Монастириського районного
суду Тернопільської області від 17
березня 2014 року по справі №603/67/14а за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Монастириському районі Тернопільської
області про визнання дій
неправомірними, зобов'язання вчинити
дії - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення особам,
які беруть участь у справі, копії
ухвали суду і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
В. В. Клюба

Судді:
Р. В. Кухтей

І. О.
Яворський