Справа № 2а-1276/12/2070
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2014 року м.
Київ К/9991/40045/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
Тракало В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Публічного акціонерного
товариства «Український професійний
Банк» до Відділу державної виконавчої
служби Дергачівського районного
управління юстиції Харківської
області, Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім Еліт
Сервіс» в особі Харківської філії,
третя особа - ОСОБА_5 про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії, за касаційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Український професійний Банк» на
ухвалу Харківського окружного
адміністративного суду від 2 лютого 2012
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 23 травня 2012 року, -

у с т а н о в и л а :

У лютому 2012 року Публічне акціонерне
товариство «Український професійний
Банк» звернулось з позовом до Відділу
державної виконавчої служби
Дергачівського районного управління
юстиції Харківської області,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім Еліт
Сервіс» в особі Харківської філії,
третя особа - ОСОБА_5 про визнання дій
протиправними, скасування постанови
державного виконавця про повернення
виконавчого документа стягувачу та
зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою Харківського окружного
адміністративного суду від 2 лютого 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 23 травня 2012
року, у відкритті провадження у справі
відмовлено.

У касаційній скарзі, позивач,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права при вирішенні
справи, просить ухвалені ними рішення
скасувати та направити справу для
продовження розгляду до суду першої
інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, в межах статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів дійшла
висновку про відхилення скарги з таких
підстав.

Відмовляючи у відкритті провадженні у
справі суди, на підставі наявних у
справі даних встановили і правильно
виходили з того, що заяву не належить
розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Судами встановлено, що предметом
даного позову є визнання дій Відділу
державної виконавчої служби
Дергачівського районного управління
юстиції Харківської області (далі ДВС)
протиправними, визнання аукціону,
проведеного Товариством з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім Еліт
Сервіс» в особі Харківської філії (далі
Товариство) незаконним та скасування
його результатів, а також скасування
постанови державного виконавця і
зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування вимог касаційної
скарги, скаржник зазначає, що проводячи
аукціон, Товариство діяло як суб'єкт
владних повноважень, оскільки між ним
та ДВС укладено відповідний договір,
яким делеговані владні управлінські
функції.

Однак, такі твердження позивача не
ґрунтуються на правильному тлумаченні
змісту правових норм.

Так, у відповідності до частини 1 статті
2 Кодексу адміністративного
судочинства України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 3
Кодексу адміністративного судочинства
України справа адміністративної
юрисдикції - переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Визначення поняття делегованих
повноважень міститься, зокрема, у
розділі VII «Термінологічний словник»
Концепції адміністративної реформи в
Україні, затвердженої Указом
Президента України від 22 липня 1998 року
№ 810/98 (далі Концепція), а саме,
делеговані функції, повноваження -
функції, повноваження (права і
обов'язки), що їх набуває певний суб'єкт
(орган чи посадова особа) шляхом
передачі йому для виконання від іншого
суб'єкта за власним рішенням
останнього або на підставі норми
закону. «Делегування» означає, як
правило, передачу функцій, повноважень
на певний час із збереженням у
делегуючого суб'єкта права повернути й
до власного виконання. Водночас
делегуючий суб'єкт набуває право
контролю за станом і наслідками
виконання делегованих функцій,
повноважень; він може також
фінансувати із власних коштів їх
здійснення, передавати у користування
необхідні для цього майнові об'єкти.

Договір, укладений між ДВС та
Товариством, передбачений пунктом 3.1
Тимчасового положення про порядок
проведення прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 27
жовтня 1999 року № 68/5,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 2 листопада 1999 року
за № 745/4038 та пунктом 5.12.1 Інструкції про
проведення виконавчих дій,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 15 грудня 1999
року № 74/5, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 15 грудня
1999 року за № 865/4158.

Однак, вказаний договір укладається зі
спеціалізованою організацією з метою
надання послуг з реалізації майна за
визначену винагороду, при цьому ним не
передбачено делегування повноважень,
наданих ДВС законами України або
Положенням про Державну виконавчу
службу України, затвердженого Указом
Президента України від 6 квітня 2011 року
№ 385/2011.

Отже, в даному випадку Товариство не
діяло як суб'єкт владних повноважень, а
тому суди дійшли правильних висновків
щодо підсудності даного спору.

Крім того, у відповідності до частини 2
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України до
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Статтею 383 Цивільного процесуального
кодексу України встановлено, що
сторони виконавчого провадження мають
право звернутися до суду із скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

За змістом частин 1 і 2 статті 384
Цивільного процесуального кодексу
України скаргу може бути подано до суду
безпосередньо або після оскарження
рішення, дії або бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби до начальника відповідного
відділу державної виконавчої служби.

Скарга подається до суду, який видав
виконавчий документ

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами попередніх
інстанцій, виконавче провадження, в
межах якого ДВС вчинені дії та прийняті
відповідні рішення, про оскарження
яких ідеться в позовній заяві, відкрито
на підставі судового наказу, виданого
за правилами Цивільного
процесуального кодексу України.

Таким чином, суди дійшли правильного
висновку, про відмову у відкритті
провадження у даній справі на підставі
пункту 1 частини 1 статті 109 Кодексу
адміністративного судочинства
України, роз'яснивши позивачеві, до
юрисдикції якого суду віднесено
розгляд такої справи.

З урахуванням вищезазначеного, суди
вірно встановили обставини справи,
судові рішення ухвалені з дотриманням
норм процесуального права, доводи
касаційної скарги висновків судів не
спростовують, а тому підстав для
скасування судових рішень колегія
суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Український
професійний Банк» відхилити, а ухвалу
Харківського окружного
адміністративного суду від 2 лютого 2012
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 23 травня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало