Справа № 808/4058/14
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2014-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

808/4058/14

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2014 року

( 15 год. 15 хв.)

Справа № 808/4058/14

м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого – судді Максименко Л.Я., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовною заявою: Публічного акціонерного товариства «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО», м. Запоріжжя

до відповідача: Управління Державної казначейської служби України у м. Енергодарі, м. Енергодар

про: зобов’язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» (далі - позивач) звернулось із адміністративним позовом до Управління Державної казначейської служби України у м. Енергодарі (далі - відповідач), в якому позивач просить суд зобов’язати Управління Державної казначейської служби України у м. Енергодарі прийняти до примусового виконання наказ господарського суду Запорізької області від 28.11.2005 № 20/304.

Представники сторін у судове засідання не з’явились.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, за відсутності представників сторін, в порядку письмового провадження.

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 41 КАС України, відповідно до якої у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

10.12.2013 ПАТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» звернулось до Управління Державної казначейської служби України у м. Енергодарі із заявою про виконання судового рішення господарського суду Запорізької області від 20.10.2005 у справі № 20/304 на підставі наказу від 28.11.2005.

Листом від 17.12.2013 № 02-33/480-1644 Управління Державної казначейської служби України у м. Енергодарі Запорізької області повернуло ПАТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» документи про стягнення коштів з рахунків боржника згідно п. 9 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників.

Із вимогою зобов’язати Управління Державної казначейської служби України у м. Енергодарі прийняти до примусового виконання наказ господарського суду Запорізької області від 28.11.2005 № 20/304, ПАТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» звернулось до суду.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків.

З 1 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 р. № 4901-VI (далі – Закон № 4901-VI).

Статтею 1 Закону № 4901-VI визначено, що цей Закон встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання.

Частиною 1 ст. 2 Закону № 4901-VI передбачено, що Держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов’язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Статтею 4 Закону встановлено особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з з державного підприємства або юридичною особи.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 4901-VI, виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011 року (надалі - Порядок).

Відповідно до п.9 Порядку, орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі, коли виконавчий документ: не підлягає виконанню органом Казначейства; подано особою, що не має відповідних повноважень; пред'явлено до виконання з пропущенням установленого строку; видано або оформлено з порушенням установлених вимог; рішення про стягнення коштів не набрало законної сили, крім випадків, коли судове рішення про стягнення коштів допущено до негайного виконання в установленому законом порядку; суми коштів, зазначених у судовому рішенні про стягнення коштів, повернуті стягувачеві за поданням органу, що контролює справляння надходжень бюджету, або за рахунок таких коштів виконано грошові зобов'язання чи погашено податковий борг стягувача перед державним або місцевим бюджетом; відсутній залишок невідшкодованого податку на додану вартість, узгоджений із стягувачем; стягувач відмовився від виконання виконавчого документа або відкликав його без виконання; наявні інші передбачені законом випадки.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо.

Тобто, вірне найменування як стягувача так боржника є обов’язковими реквізитами виконавчого документу.

При перевірці заяви позивача та виконавчого документу, поданого на виконання встановлено, що назва боржника, вказана у наказі господарського суду Запорізької області від 28.11.2005, а саме – Енергодарський міський відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області не відповідає назві юридичної особи, яка обслуговується в управлінні - Енергодарський міський відділ Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області.

Крім того, відповідачем виявлено невідповідність у назві стягувача, а саме в наказі господарського суду Запорізької області зазначено ВАТ «Дніпроенерго», а заява надана за довіреністю від ПАТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО».

З огляду на викладене, суд вважає правомірними дії відповідача щодо повернення позивачу заяви та документів, оформлені листом від 17.12.2013 № 02-33/480-1644.

Посилання позивача на те, що відповідач міг ідентифікувати як стягувача так і боржника за наказом господарського суду від 28.11.2005 суд вважає безпідставним, оскільки відповідно положень ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тому, тлумачити положення наказу господарського суду, чи самостійно здійснювати заміну як стягувача так і боржника за виконавчим документом відповідач не може.

Крім того, суд звертає увагу на те, що позивач по суті не ставить питання про визнання противними дії щодо повернення виконавчого документу стягувача.

Прохальна частина адміністративного позову містить лише вимогу про зобов’язання прийняти до примусового виконання наказ господарського суду Запорізької області від 28.11.2005 № 20/304.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо виконання судових рішень» № 583-VIІ від 19.09.2013 року внесені зміні до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 р. № 4901-VI.

Зокрема, розділ II викладено в такій редакції: «Розділ II Прикінцеві та Перехідні положення» та після пункту 2 доповнено новим пунктом наступного змісту: «3. Виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

Заборгованість погашається в такій черговості: у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, а також у зв'язку з втратою годувальника; у другу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду, пов'язаними з трудовими правовідносинами; у третю чергу погашається заборгованість за всіма іншими рішеннями суду.

Бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік».

Вказані зміни в Законі України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» набрали чинності з 16.10.2013 року.

З аналізу вищенаведеної правової норми слідує, що до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з 16.10.2013 року подаються виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів, що набрали законної сили, які видані до 01.01.2013 року.

Враховуючи те, що виконавчий документ – наказ господарського суду Запорізької області від 28.11.2005 № 20/304 виданий до 01.01.2013, то стягувач, пред’являючи його до виконання після 16.10.2013, мав звертатися до органу державної виконавчої служби.

Тобто, відповідач в даному випадку не є органом, який має здійснювати виконання судового рішення господарського суду Запорізької області у справі № 20/304.

Суд вважає, що крім тих підстав, які зазначені у листі Управління Державної казначейської служби України у м. Енергодарі Запорізької області від 17.12.2013 № 02-33/480-1644 як підстава для повернення виконавчого документу, фактично існує ще одна - не підлягає виконанню органом Казначейства.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених

статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що Управління Державної казначейської служби України у м. Енергодарі Запорізької області обґрунтовано повернуто виконавчий документ стягувачу Публічному акціонерному товариству «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО».

Враховуючи, що відповідач в даному випадку не є суб'єктом, який має виконувати судове рішення, то підстави для зобов'язання його вчинити такі дії, у суду відсутні.

Таким чином, у задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» належить відмовити повністю.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись ст.ст. 2, 4, 7 – 12, 14, 86, 158 – 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» до Управління Державної казначейської служби України у м. Енергодарі Запорізької області про зобов’язання вчинити певні дії, - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.Я. Максименко