Справа № 826/12198/14
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 11/272
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 вересня 2014 року 14:20
№ 826/12198/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Клочкової Н.В., при
секретарі судового засідання Легейді
Я.А., розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міндоходів у м.Києві про визнання дій
протиправними, стягнення коштів, за
участі представників сторін:

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Декань М.І.,

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
в судовому засіданні 09.09.2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовом до державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного Управління
Міндоходів у м. Києві (далі - відповідач)
з наступними позовними вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність
державної податкової інспекції у
Голосіївському районі Головного
Управління Міндоходів у м. Києві щодо
не включення до податкової знижки суми
витрат на сплату видатків на
будівництво (придбання) доступного
житла ОСОБА_1 за 2013 рік;

- стягнути з державної податкової
інспекції у Голосіївському районі
Головного Управління Міндоходів у м.
Києві надмірно сплачену суму податку
на доходи фізичних осіб у сумі 13 435,04,
грн. на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2).

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 21.08.2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі № 826/12198/14.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 21.08.2014 року
закінчено підготовче провадження в
адміністративній справі та призначено
до судового розгляду.

В судовому засіданні 09.09.2014 року
позивач позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та просив суд
задовольнити позов.

Представник відповідача заперечувала
проти задоволення адміністративного
позову, з підстав викладених у
письмових запереченнях.

Крім цього, судом з'ясовано, що третім
пунктом позовних вимог є клопотання
позивача присудити на користь позивача
витрати по судовому зборі та витрати на
правову допомогу, у зв'язку з чим суд
зазначає наступне.

Статтею 94 КАС України визначені
положення щодо розподілу судових
витрат, а саме: якщо адміністративний
позов задоволено частково, судові
витрати, здійснені позивачем,
присуджуються йому відповідно до
задоволених вимог, а відтак дане
клопотання позивача підлягає
частковому задоволенню та буде
вирішено у резолютивній частині
постанови.

Статтею 90 КАС України передбачено, що
витрати, пов'язані з оплатою допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі
права, які надають правову допомогу за
договором, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги, передбачених законом.

Порядок надання безоплатної правової
допомоги визначений Законом України
"Про безоплатну правову допомогу" від
02.06.2011 № 3460-VI (далі - ЗУ від 02.06.2011 № 3460-VI).

Статтею 14 ЗУ від 02.06.2011 № 3460-VI
визначений чіткий перелік категорій
осіб, які мають право на безоплатну
вторинну правову допомогу згідно з цим
Законом та іншими законами України.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем не надано доказів,
підтверджуючих у нього права на
безоплатну правову допомогу, оскільки
позивач не відноситься до
вищевказаного переліку осіб, а тому суд
дійшов висновку, що клопотання
позивача про покладення на відповідача
здійснених позивачем судових витрат на
правову допомогу не підлягає
задоволенню, оскільки позивачем не
було надано суду жодних доказів та
обґрунтувань для його задоволення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва, встановив.

Як вбачається з матеріалів справи, між
ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 було
укладено кредитний договір № 87-Ф/13-16
від 17.09.2013 (Т. 1, арк. 11-13).

Згідно умов даного договору, кредит
надається для фінансування в об'єкт
будівництва, яким є квартира АДРЕСА_1
(секція І).

Крім цього, між ПАТ АБ «Укргазбанк»
(Банк), Іпотечним центром в м. Києві та
Київської області Державної
спеціалізованої фінансової установи
«Державний фонд сприяння молодіжному
житловому будівництву» (Одержувач
бюджетних коштів) та гр. України ОСОБА_1
(Позичальник) було укладено договір про
надання часткової компенсації
процентів № 544к від 17.09.2013 (Т. 1, арк. 14-16).

У зв'язку з чим, позивач подав до
податкового органу податкову
декларацію про майновий стан і доходи
від 30.07.2014 № та в п. 11 декларації
вказав суму податку, на яку зменшуються
податкові зобов'язання у зв'язку з
використанням права на податкову
знижку згідно із ст. 166 Податкового
кодексу України (рядок 12 додатка 6) в
розмірі 13 435,04 грн. разом із додатком 6
до рядка 11 податкової декларації -
перелік сум витрат, що включаються до
складу податкової знижки, згідно із ст.
166 ПК України (т. 1, арк. 18-23).

Проте, ДПІ у Голосіївському районі
Головного Управління Міндоходів у м.
Києві листом від 06.08.2014 № 5554/І/26-50-17-03-12
повідомило ОСОБА_1, що він не має права
на податкову знижку, оскільки в нього
відсутня реєстрація місця проживання
за місцезнаходженням предмета іпотеки
у 2013 році, що передбачено, п. 166.3.1 п. 166. 3
ст. 166 ПК України, а надання податкової
знижки здійснюється за наслідками
звітного податкового року (т. 1, арк. 27-29).

Однак, позивач не погоджується з такою
позицією контролюючого органу, а тому
звернувся з позовом до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді всіх обставин
справи в їх сукупності, та враховуючи,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
суд прийшов до переконання про
часткове задоволення позовних вимог
виходячи з наступних міркувань.

Справляння податку з фізичних осіб
визначено розділом IV ПК України та
встановлено, що платниками податку є:
фізична особа - резидент, яка отримує
доходи як з джерела їх походження в
Україні, так і іноземні доходи; фізична
особа - нерезидент, яка отримує доходи з
джерела їх походження в Україні;
податковий агент (п. 162.1 ст. 162 ПК
України).

Крім цього, пп. 14.1.170 п. 14.1 ст. 14 ПК
України закріплено, що податкова
знижка для фізичних осіб, які не є
суб'єктами господарювання, - це
документально підтверджена сума
(вартість) витрат платника податку -
резидента у зв'язку з придбанням
товарів (робіт, послуг) у резидентів -
фізичних або юридичних осіб протягом
звітного року, на яку дозволяється
зменшення його загального річного
оподатковуваного доходу, одержаного за
наслідками такого звітного року у
вигляді заробітної плати, у випадках,
визначених цим Кодексом.

Отже, платник податків - фізична особа
має право на податкову знижку протягом
звітного року.

Пунктом 166.3.1 п. 166. 3 ст. 166 ПК України
визначено, що платник податку має право
включити до податкової знижки у
зменшення оподатковуваного доходу
платника податку за наслідками
звітного податкового року, визначеного
з урахуванням положень пункту 164.6
статті 164 цього Кодексу, такі фактично
здійснені ним протягом звітного
податкового року витрати: частину суми
процентів, сплачених таким платником
податку за користування іпотечним
житловим кредитом, що визначається
відповідно до статті 175 цього Кодексу.

Згідно п. 175.1 ст. 175 ПК України, платник
податку - резидент має право включити
до податкової знижки частину суми
процентів за користування іпотечним
житловим кредитом, наданим
позичальнику в національній або
іноземній валютах, фактично сплачених
протягом звітного податкового року.

При сплаті процентів за іпотечним
житловим кредитом в іноземній валюті
сума платежів за такими процентами,
здійснених в іноземній валюті,
перераховується у гривні за офіційним
валютним (обмінним) курсом
Національного банку України, що діє на
день сплати таких процентів.

Таке право виникає в разі якщо за
рахунок іпотечного житлового кредиту
будується чи купується житловий
будинок (квартира, кімната), визначений
платником податку як основне місце
його проживання, зокрема згідно з
позначкою в паспорті про реєстрацію за
місцезнаходженням такого житла.

Однак, суд зазначає, що згідно пп. 166.3.8 п.
166.3 ст. 166 ПК України, перелік витрат,
дозволених до включення до податкової
знижки включає суми витрат платника
податку на сплату видатків на
будівництво (придбання) доступного
житла, визначеного законом, у тому
числі на погашення пільгового
іпотечного житлового кредиту, наданого
на такі цілі, та процентів за ним.

Відповідно до пп. 166.2.1, 166.2.2 п. 166.2 ст. 166
ПК України, до податкової знижки
включаються фактично здійснені
протягом звітного податкового року
платником податку витрати,
підтверджені відповідними платіжними
та розрахунковими документами, зокрема
квитанціями, фіскальними або товарними
чеками, прибутковими касовими
ордерами, копіями договорів, що
ідентифікують продавця товарів (робіт,
послуг) і їх покупця (отримувача). У
зазначених документах обов'язково
повинно бути відображено вартість
таких товарів (робіт, послуг) і строк їх
продажу (виконання, надання), проте,
оригінали документів не надсилаються
контролюючому органу, але підлягають
зберіганню платником податку протягом
строку давності, встановленого цим
Кодексом.

Таким чином, аналізуючи матеріали
справи, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1
має право на податкову знижку у
відповідності до вимог податкового
законодавства, що підтверджується
наданими позивачем договорами від
17.09.2013 (Т. 1, арк. 11-13, 14-16) та платіжним
дорученням № 2 від 07.09.2013, яке було
проведено банком 17.09.2013, про
перерахування ОСОБА_1 коштів в розмірі
169 932,50 грн., на виконання договору №
19-0108/2013-3 про участь у фінансуванні
будівництва від 01.08.2013 (т. 1, арк. 17).

Проте, суд дійшов висновку, що позовна
вимога щодо стягнення з ДПІ у
Голосіївському районі Головного
Управління Міндоходів у м. Києві
надмірно сплачену суму податку на
доходи фізичних осіб у сумі 13 435,04, грн.
на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) не
підлягає задоволенню, оскільки,
по-перше, дана сума коштів ще не є
надміру сплаченими коштами, оскільки,
позивач не надав суду доказу сплати
податкового зобов'язання, згідно
декларації від 30.07.2014 № та судове
рішення щодо включення податкової
знижки ОСОБА_1 за 2013 рік ще не набрало
законної сили, а, по-друге, це вимога на
майбутнє, оскільки суду не відомо чи
відповідач не поверне дану суму коштів
на рахунок позивача у добровільному
порядку після набрання судовим
рішенням законної сили.

Крім цього, суд звертає увагу, що пп.
17.1.10 п. 17.1 ст. 17 ПК України встановлено,
що платник податків має право на залік
чи повернення надміру сплачених, а
також надміру стягнутих сум податків
та зборів, пені, штрафів у порядку,
встановленому цим Кодексом.

В свою чергу порядок зарахування
наявних у платника податків переплат в
рахунок інших платежів встановлений у
п. 43.1 ст. 43 ПК України, де зазначено, що
помилково та/або надміру сплачені суми
грошового зобов'язання підлягають
поверненню платнику відповідно до цієї
статті та ст. 301 Митного кодексу
України, крім випадків наявності у
такого платника податкового боргу.

При цьому згідно п. 43.3 ст. 43 ПК України
обов'язковою умовою для здійснення
повернення сум грошового зобов'язання
є подання платником податків заяви про
таке повернення (крім повернення
надміру утриманих (сплачених) сум
податку з доходів фізичних осіб, які
розраховуються контролюючим органом
на підставі поданої платником податків
податкової декларації за звітний
календарний рік шляхом проведення
перерахунку за загальним річним
оподатковуваним доходом платника
податку) протягом 1095 днів від дня
виникнення помилково та/або надміру
сплаченої суми.

Відповідно до положень п. 43.4 ст. 43 ПК
України платником податків подається
заява на повернення помилково та/або
надміру сплачених грошових зобов'язань
у довільній формі, в якій зазначається
напрям перерахування коштів: на
поточний рахунок платника податків в
установі банку; на погашення грошового
зобов'язання (податкового боргу) з
інших платежів, контроль за
справлянням яких покладено на
контролюючі органи, незалежно від виду
бюджету; повернення готівковими
коштами за чеком у разі відсутності у
платника податків рахунку в банку.

Отже, з наведеного переліку статтей
можна дійти висновку, що позивачем
помилково сформульована позовна
вимога, оскільки податкова знижка не
відноситься до помилково та/або
надміру сплачених грошових
зобов'язань, повернення яких
передбачено Податковим кодексом
України та наказом Міндоходів України
та Міністерством фінансів України "Про
затвердження Порядку взаємодії
територіальних органів Міністерства
доходів і зборів України, місцевих
фінансових органів та територіальних
органів Державної казначейської
служби України у процесі повернення
платникам податків помилково та/або
надміру сплачених сум грошових
зобов'язань" від 30.12.2013 № 882/1188.

У зв'язку з чим, суд повідомляє
позивачеві, що згідно п. 179.8 ст. 179 ПК
України, сума, що має бути повернена
платнику податку, зараховується на
його банківський рахунок, відкритий у
будь-якому комерційному банку, або
надсилається поштовим переказом на
адресу, зазначену в декларації,
протягом 60 календарних днів після
надходження такої податкової
декларації.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

В ч.1, ч.4, ч.5 та ч.6 ст.72 КАС України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених ст.72 цього
Кодексу. Суб'єкт владних повноважень
повинен подати суду всі наявні у нього
документи та матеріали, які можуть бути
використані як докази у справі. У разі
невиконання цього обов'язку суд
витребовує названі документи та
матеріали. Суд може збирати докази з
власної ініціативи. Якщо особа, яка
бере участь у справі, без поважних
причин не надасть докази на пропозицію
суду для підтвердження обставин, на які
вона посилається, суд вирішує справу на
основі наявних доказів.

Частиною 1 ст.71 КАС України встановлено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

Статтею 159 КАС України встановлено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яке
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З огляду на вищевказане, суд дійшов
висновку про наявність підстав для
часткового задоволення позовних вимог
позивача.

Згідно зі ст. 94 КАС України, якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 69-71, 94, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність
державної податкової інспекції у
Голосіївському районі Головного
Управління Міндоходів у м. Києві щодо
невключення до податкової знижки суми
витрат на сплату видатків на
будівництво (придбання) доступного
житла ОСОБА_1 за 2013 рік.

3. В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

4. Присудити з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП
НОМЕР_2) понесені судові витрати в
розмірі 182,70 грн. (сто вісімдесят дві
грн. 70 коп.).

Постанова набирає законної сили згідно
ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, після закінчення
строку на апеляційне оскарження,
встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо постанова не оскаржена в
апеляційному порядку. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст.ст.
185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України, шляхом подання
через суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Суддя
Н.В. Клочкова