Справа № 708/100/12
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2014-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/61489/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого: Олексієнка М.М.,

суддів: Винокурова К.С.,

Лиски Т.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Перечинської міської
ради Закарпатської області, сектору
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Перечинського районного
відділу управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Закарпатській області (далі - сектор
ГІРФО) про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання вчинити
дії направлені на відновлення
порушеного права за касаційною скаргою
позивачів на постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 14 листопада 2013 року,

встановила:

У березні 2011 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
звернулися в суд з позовом, відповідно
до якого з урахуванням уточнених
позовних вимог просили:

поновити строк звернення до
адміністративного суду;

визнати неправомірною бездіяльність
Перечинської міської ради щодо
ненадання дозволу на визнання будинку
№5 по вул. Заводській в м. Перечині
придатним для постійного проживання;

зобов'язати відповідача, в особі
Перечинської міської ради, визнати
зазначений будинок житловим та
придатним для постійного проживання, а
сектор ГІРФО зареєструвати їх та
членів сімей у вказаному будинку.

Посилалися на незаконність дій
відповідачів.

Постановою Перечинського районного
суду Закарпатської області від 17 січня
2012 року позовні вимоги задоволено.
Визнано неправомірною бездіяльність:
Перечинської міської ради по ненаданню
дозволу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
визнання будинку АДРЕСА_1 придатним для
постійного проживання; Перечинської
районної санітарно-епідеміологічної
станції щодо дачі висновку про
неможливість визнання зазначеного
будинку житловим. Зобов'язано
Перечинську міську раду визнати
будинок АДРЕСА_1 житловим та придатним
для постійного проживання, а сектор
ГІРФО зареєструвати ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 з членами сімей за місцем їх
постійного фактичного проживання у
вказаному житлі.

Львівський апеляційний
адміністративний суд постановою від 14
листопада 2013 року рішення районного
суду скасував та ухвалив нове, яким
відмовлено в позові ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до сектору ГІРФО про
зобов'язання провести реєстрацію за
місцем проживання. У решті позовних
вимог провадження у справі закрито на
підставі пункту 1 частини першої статті
157 КАС України.

У касаційній скарзі позивачі, з
посиланням на порушення норм
матеріального та процесуального права,
допущені судом апеляційної інстанції,
просять рішення цього суду скасувати і
залишити в силі постанову суду першої
інстанції.

З'ясувавши обставини справи в межах,
передбачених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), колегія суддів
приходить до висновку про задоволення
касаційної скарги частково з
урахуванням наступного.

Як установлено судами попередніх
інстанцій, позивачі, будучи
співвласниками будинку АДРЕСА_1, у
продовж 2008-2010 років неодноразово
зверталися, в тому числі до
Перечинської міської ради, про
визнання придатним для проживання
належного їм на праві власності
будинку. Проте щоразу отримували
відповідь про неможливість
задоволення їх прохання.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з
обґрунтованості позову у зв'язку з
неправомірністю дій та бездіяльності
відповідачів.

Апеляційний суд прийшов до висновку, що
спір в частині позову про визнання
неправомірною бездіяльності
Перечинської міської ради щодо
ненадання дозволу на постійне
проживання позивачам в будинку №5 по
вулиці Заводська м. Перечині та
зобов'язання визнати зазначений
будинок житловим і таким, що придатний
для проживання, не належить до
юрисдикції адміністративних судів,
тому провадження в цій частині закрив.
В задоволенні позовних вимог до
сектору ГІРФО відмовлено.

З висновком апеляційного суду погодися
неможливо.

Юрисдикція адміністративних судів
щодо вирішення адміністративних справ
та поняття справи адміністративної
юрисдикції визначається пунктом 1
частини першої статті 3, статтею 17 КАС
України.

Відповідно до положень зазначених норм
справа адміністративної юрисдикції -
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори,
що виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму.

Зокрема, юрисдикція адміністративних
судів поширюється на публічно-правові
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності (пункт 1 частина друга
статті 17 КАС України).

Виходячи з положень зазначеної норми,
необхідною ознакою для розгляду справи
за правилами адміністративного
судочинства є здійснення суб'єктом
владних повноважень владних
управлінських функцій, а саме: коли
хоча б один суб'єкт законодавчо
уповноважений владно керувати
поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а
ці суб'єкти, відповідно, зобов'язані
виконувати вимоги та приписи такого
владного суб'єкта. При цьому ці функції
повинні здійснюватись суб'єктом саме у
тих правовідносинах, в яких виник спір.

При роз'ясненні окремих питань
юрисдикції адміністративних судів,
Вищий адміністративний суд в абзаці
другому пункту 13 постанови Пленуму від
20 травня 2013 року № 8 «Про окремі питання
юрисдикції адміністративних судів»,
зазначив, що з огляду на положення
частини другої статті 17 КАС України
спори, в яких урегульовані нормативно
визначеною процедурою управлінські
дії суб'єкта владних повноважень,
пов'язані з реалізацією житлових прав
фізичних осіб (щодо обліку громадян,
які потребують поліпшення житлових
умов, нагляду і контролю за
забезпеченням реалізації прав
громадян України на житло, додержання
правил користування приміщеннями
житлових будинків і гуртожитків тощо),
є публічно-правовими і розглядаються
за правилами адміністративного
судочинства.

Звертаючись до суду, позивачі просили
визнати неправомірною бездіяльність
відповідачів та зобов'язати вчинити
дії направлені на визнання зазначеного
будинку житловим і таким, що придатний
для постійного проживання.

Повноваження виконавчих органів
сільських, селищних, міських рад
визначені Законом України від 21 травня
1997 року №280/97-ВР «Про місцеве
самоврядування в Україні» (далі - Закон
№280/97-ВР). Відповідно до статті 30 цього
Закону до відання виконавчих органів
сільських, селищних, міських рад
належать управління об'єктами
житлово-комунального господарства,
побутового, торговельного
обслуговування, транспорту і зв'язку,
що перебувають у комунальній власності
відповідних територіальних громад,
забезпечення їх належного утримання та
ефективної експлуатації, необхідного
рівня та якості послуг населенню.

Аналіз зазначеної норми права дає
підстави вважати, що виконавчі органи
сільських, селищних, міських рад
здійснюють безпосереднє управління
житловим фондом, який віднесений до
комунальної власності. В усіх інших
випадках вони надають відповідні
дозволи, здійснюючи при цьому контроль
за дотриманням прав власників інших
квартир у багатоквартирному житловому
будинку.

З урахуванням зазначених норм права та
обставин справи, апеляційний суд
прийшов до помилкового висновку про
непідсудність адміністративним судам
справи, пов'язаної з неправомірними
діями органів місцевого
самоврядування, в даному випадку
Перечинської міської ради, щодо
прийняття рішення про придатність
житлового будинку для проживання, тому
судове рішення в цій частині підлягає
скасуванню.

Не відповідає вимогам закону і рішення
суду апеляційної інстанції в частині
відмови в задоволенні позову до
сектору ГІРФО про зобов'язання у
проведенні реєстрації громадян за
місцем проживання. Так, відповідно до
статті 159 КАС України судове рішення
повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду
апеляційної інстанцій не відповідає.
Зокрема, судом не наведено норми
матеріального права, яким він
керувався при прийнятті рішення про
відмову в задоволенні позову. Суд не
визначився, яким саме нормативним
актом, повинен керуватися відповідач у
випадку державної реєстрації чи
відмови в реєстрації громадян за
місцем проживання. Не перевірені
доводи позивачів в цій частині та не
встановлені обставини про дотримання
ними порядку звернення до ГІРФО про
реєстрацію, тому рішення суду підлягає
скасуванню з підстав, передбачених
частиною другою статті 227 КАС України
(порушення норм процесуального права,
які унеможливлюють встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи).

При розгляді справи необхідно
врахувати вище згадані положення,
звернути увагу і перевірити чи
заявлялися вимоги до Перечинської
районної санітарно-епідеміологічної
станції, оскільки позов щодо цього
суб'єкта задоволено судом першої
інстанції, хоча в матеріалах справ
відсутні відомості про заявлення
позову..

На підставі наведеного, керуючись
статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л
а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 14 листопада
2013 року скасувати з направленням
справи на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі,
оскарженню не підлягає.

Судді:
М.М. Олексієнко

К.С. Винокуров

Т.О. Лиска