Справа № 820/8347/14
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2014-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2014 р.Справа № 820/8347/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калиновського В.А.

Суддів: Бенедик А.П. , Водолажської Н.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Агродар" на постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
14.07.2014р. по справі № 820/8347/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Агродар"

до Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області

третя особа Публічне акціонерне
товариство "РЕАЛ БАНК"

про скасування вимоги,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Агродар", звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Київському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області, 3-тя
особа: Публічне акціонерне товариство
"РЕАЛ БАНК", в якому просив суд
скасувати податкову вимогу за №645-25 від
23.04.2014 року на загальну суму 282346,02 грн.
прийняту Державною податковою
інспекцією у Київському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів в Харківській області.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 14.07.2014 року
у задоволенні зазначеного
адміністративного позову відмовлено .

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивачем подано
апеляційну скаргу, в якій він просить
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нову, якою задовольнити
позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги позивач посилається на
порушення судом першої інстанції, при
прийнятті постанови, норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, з обставин і обґрунтувань,
викладених в апеляційній скарзі.

Третя особа подала заперечення на
апеляційну скаргу, в яких, наполягаючи
на законності та обґрунтованості
постанови суду першої інстанції,
просила залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а оскаржувану постанову
без змін.

В судове засідання апеляційної
інстанції сторони не прибули, були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду та доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що 02.03.2014 року позивачем
надано відповідачу податкову
декларацію з податку на прибуток
підприємства за 2013 рік, в якій
самостійно визначив суму грошового
зобов"язання, що підлягає сплаті до
бюджету у сумі 282364,0 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що
11.03.2014 року ТОВ "ТД Агродар" на адресу
ПАТ "РЕАЛ БАНК" було надано лист в якому
позивач просив провести п/д №249 від
11.03.2014 року про сплату податку на
прибуток в бюджет за 2013 рік з поточного
рахунку № 652 у сумі 282364,00 грн. у
зв"язку з останнім днем сплати податку
на прибуток. Разом з листом було надано
платіжне доручення №249 від 11.03.2014 року.

14.03.2014 року ПАТ "РЕАЛ БАНК" на адресу
позивача було надано лист в якому
повідомлялось, що у зв"язку із
визнанням ПАТ "РЕАЛ БАНК"
неплатоспроможним починаючи з 03.03.2014
року в ПАТ "РЕАЛ БАНК" запроваджується
тимчасова адміністрація відповідно до
Рішення Виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб №10
від 28.02.2014 року "Про виведення з ринку
та здійснення тимчасової
адміністрації". Враховуючи те, що ТОВ
"ТД Агродар", як юридична особа є
кредитором ПАТ "РЕАЛ БАНК" (в рамках
Закону України" Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"),
ПАТ "РЕАЛ БАНК" не може порушити вимог
чинного законодавства України, зокрема
пункту 1 частини 5 статті 36 Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб", та виплатити
(під час заборони на задоволення вимог
кредиторів) ТОВ "ТД "Агродар", як
юридичній особі суму коштів, що
знаходяться на банківському рахунку.

В подальшому, 27.03.2014 року ТОВ "ТД
"Агродар" було надано лист до ДПІ у
Київському районі м. Харкова ГУ
Міндоходів в Харківській області, в
якому повідомлялось про те, що 11.03.2014
року ТОВ "ТД Агродар" було надано до ПАТ
"РЕАЛ БАНК" лист за вих. №11/03-1 від 11.03.2014
року у якому ТОВ "ТД Агродар" просив
провести п/д №249 від 11.03.2014 року про
сплату податку на прибуток в бюджет за
2013 рік з поточного рахунку № 652 у
сумі 282364,00 грн. у зв"язку з останнім днем
сплати податку на прибуток.

Однак, 23.04.2014 року відповідачем
сформовано податкову вимогу № 645-25,
відповідно до якої сума податкового
боргу ТОВ "ТД Агродар" за узгодженими
грошовими зобов"язаннями станом на
23.04.2014 року становить 282364,00 грн. з
податку на прибуток.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні позову, виходив з того, що
дії податкового органу щодо формування
податкової вимоги №645-25 є правомірними.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 Податкового
кодексу України, платник податків
зобов'язаний самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання, зазначену у
поданій ним податковій декларації,
протягом 10 календарних днів, що
настають за останнім днем відповідного
граничного строку, передбаченого цим
Кодексом для подання податкової
декларації, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Підпунктом 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України
передбачено, що податковий борг - сума
узгодженого грошового зобов'язання (з
урахуванням штрафних санкцій за їх
наявності), але не сплаченого платником
податків у встановлений цим Кодексом
строк, а також пеня, нарахована на суму
такого грошового зобов'язання.

Згідно з п. 59.1 ст. 59 ПК України, у разі
коли платник податків не сплачує
узгодженої суми грошового зобов'язання
в установлені законодавством строки,
орган державної податкової служби
надсилає (вручає) йому податкову вимогу
в порядку, визначеному для надсилання
(вручення) податкового
повідомлення-рішення.

Разом з тим, відповідно п. 38.1 ст. 38 ПК
України, виконанням податкового
обов'язку визнається сплата в повному
обсязі платником відповідних сум
податкових зобов'язань у встановлений
податковим законодавством строк.

Пунктом 129.6 ст. 129 ПК України
передбачено, що за порушення строку
зарахування податків до бюджетів або
державних цільових фондів,
установлених Законом України «Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні», з вини банку такий банк
сплачує пеню за кожний день
прострочення, включаючи день сплати, та
штрафні санкції у розмірах,
встановлених цим Кодексом, а також несе
іншу відповідальність, встановлену цим
Кодексом, за порушення порядку
своєчасного та повного внесення
податків, зборів (обов'язкових
платежів) до бюджету або державного
цільового фонду. При цьому платник
податків звільняється від
відповідальності за несвоєчасне або
перерахування не в повному обсязі
таких податків, зборів та інших
платежів до бюджетів та державних
цільових фондів, включаючи нараховану
пеню або штрафні санкції.

Пунктом 1.24 статті 1 Закону України «Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні» визначено, що переказом
коштів є рух певної суми коштів з метою
її зарахування на рахунок отримувача
або видачі йому у готівковій формі.
Ініціатор та отримувач можуть бути
однією і тією ж особою.

Відповідно до п. 8.1 ст. 8 Закону України
«Про платіжні системи та переказ
коштів в Україні» від 05.04.2001 року № 2346-III
(в редакції, чинній на момент переказу
коштів) банк зобов'язаний виконати
доручення клієнта, що міститься в
розрахунковому документі, який
надійшов протягом операційного часу
банку, в день його надходження.

Положенням п. 22.4 ст. 22 названого Закону
передбачено, що під час використання
розрахункового документа ініціювання
переказу є завершеним: для платника - з
дати надходження розрахункового
документа на виконання до банку
платника. Що ж до проведення самого
переказу грошей, то це є обов'язковою
функцією, яку має виконувати платіжна
система (п. 1.29 ст. 1 Закону № 2346-III).
Відповідальність банків при
здійсненні переказу визначається
положеннями статті 32 вказаного Закону,
якою, зокрема, передбачено право
отримувача на відшкодування банком, що
обслуговує платника, шкоди, заподіяної
йому внаслідок порушення цим банком
строків виконання документа на
переказ.

Згідно із ст.ст. 22.3, 22.4 Закону України
«Про платіжні системи та переказ
коштів в Україні», розрахункові
документи, за винятком платіжної
вимоги-доручення, мають подаватися
ініціатором до банку, що його
обслуговує. При використанні
розрахункового документа ініціювання
переказу для платника вважається
завершеним з моменту прийняття банком
платника розрахункового документа на
виконання.

Днем подання до установ банків
платіжного доручення за всіма видами
податкових платежів вважається день
його реєстрації у цих установах (п.п.
16.5.2 п. 16.2 ст. 16 Закону України «Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні»).

Відповідальність банків при
здійсненні переказу визначається
положеннями статті 32 вказаного Закону,
якою, зокрема, передбачено право
отримувача на відшкодування банком, що
обслуговує платника, шкоди, заподіяної
йому внаслідок порушення цим банком
строків виконання документа на
переказ.

Таким чином, виконання платником
податкового обов'язку по перерахуванню
в бюджет суми податкового зобов'язання
пов'язане з моментом подання в банк
платіжного доручення на перерахування
відповідних сум податкових
зобов'язань, зокрема з моментом
прийняття банком платника
розрахункового документа на виконання.

Судом встановлено, що 11.03.2014 року ТОВ
"ТД Агродар" на адресу ПАТ "РЕАЛ БАНК"
було надано платіжне доручення №249 від
11.03.2014 року про сплату податку на
прибуток в бюджет за 2013 рік з поточного
рахунку № 652 у сумі 282364,00 грн.

14.03.2014 року ПАТ "РЕАЛ БАНК" на адресу
позивача було надано лист в якому
повідомлялось, що у зв"язку із
визнанням ПАТ "РАЕЛ БАНК"
неплатоспроможним починаючи з 03.03.2014
року в ПАТ "РЕАЛ БАНК " запроваджується
тимчасова адміністрація відповідно до
Рішення Виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб №10
від 28.02.2014 року "Про виведення з ринку
та здійснення тимчасової
адміністрації". Враховуючи те, що ТОВ
"ТД Агродар", як юридична особа є
кредитором ПАТ "РЕАЛ БАНК"(в рамках
Закону України" Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"),
ПАТ "РЕАЛ БАНК" не може порушити вимог
чинного законодавства України, зокрема
пункту 1 частини 5 статті 36 Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб", та виплатити
(під час заборони на задоволення вимог
кредиторів) ТОВ "ТД "Агродар", як
юридичній особі суму коштів, що
знаходяться на банківському рахунку.

Постановою Правління Національного
банку України № 295 від 21 травня 2014р.
відкликано банківську ліцензію та
розпочато процедуру ліквідації ПАТ
"РЕАЛ БАНК".

Рішенням виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
від 21.05.2014р. № 34 уповноваженою особою на
ліквідацію ПАТ „РЕАЛ БАНК" призначено
ОСОБА_1.

Особливості процедури ліквідації
банку встановлюються Законом України
„Про банки та банківську діяльність"
(згідно з ч. 4 ст. 110 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до ч. 6. ст. 77 Закону України
„Про банки та банківську діяльність"
Фонд гарантування вкладів фізичних
осіб у день отримання рішення
Національного банку України про
ліквідацію банку набуває прав
ліквідатора банку та розпочинає
процедуру його ліквідації відповідно
до Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб".

Отже, відповідно до положень
Цивільного кодексу України та Закону
України "Про банки та банківську
діяльність", ліквідація банків
здійснюється відповідно до Закону
України "Про систему гарантування
вкладів".

Задоволення вимог кредиторів
реалізується в процедурі ліквідації
банків відповідно до розділу VIII
„Ліквідація банків" вказаного закону,
в якій згідно з порядком, передбаченим
цим Законом, складається реєстр
акцептованих вимог кредиторів та
здійснюються заходи щодо задоволення
вимог кредиторів.

Частина 3 ст. 46 Закону України „Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" передбачає, що під час здійснення
ліквідації у банку не виникає жодних
додатком зобов'язань (у тому числі зі
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), крім витрат безпосередньо
пов'язаних із здійсненням
ліквідаційної процедури.

Вимоги за зобов'язаннями банку що
виникли під час проведення ліквідації,
можуть пред'являтися тільки в межах
ліквідаційної процедури та
погашаються у сьому чергу відповідно
до статті 52 цього Закону.

Порядок та строки подання
кредиторських вимог встановлено
статтями 45, 49 Закону України „Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" відповідно до яких, фонд здійснює
опублікування відомостей про
ліквідацію банку та призначення
уповноваженої особи Фонду у газетах
"Урядовий кур'єр" або "Голос України" не
пізніше ніж через сім днів з дня
прийняття рішення про відкликання
банківської ліцензії та ліквідацію
банку.

Протягом 30 днів з дня опублікування
відомостей про відкликання
банківської ліцензії, ліквідацію банку
та призначення уповноваженої особи
Фонду кредитори мають право заявити
уповноваженій особі Фонду про свої
вимоги до Банку.

Частиною 2 ст. 49 Закону України „Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" встановлено, що протягом 90 днів з
дня опублікування відомостей
відповідно до частини другої статті 45
цього Закону уповноважена особа Фонду
здійснює такі заходи:

- визначає суму заборгованості кожному
кредитору та відносить вимоги до
певної черги погашення;

- складає реєстр акцептованих вимог
кредиторів відповідно до вимог,
встановлених нормативно-правовими
актами Фонду.

Відповідно до ч. 6. ст. 49 Закону України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб" уповноважена особа
Фонду не має права здійснювати
задоволення вимог кредиторів до
затвердження реєстру акцептованих
вимог кредиторів, за виключенням
погашення за погодженням з виконавчою
дирекцією Фонду вимог за правочинами,
що забезпечують проведення
ліквідаційної процедури.

Таким чином, Законом України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб» передбачено, що у процесі
ліквідаційної процедури визначається
заборгованість кожному кредитору
банку та встановлюється черговість
погашення їх вимог.

Частиною 1 ст. 52 Закону України „Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб " встановлено черговість
задоволення вимог кредиторів:

1) зобов'язання, що виникли внаслідок
заподіяння шкоди життю та здоров'ю
громадян;

2) грошові вимоги щодо заробітної,
плати, що виникли із зобов'язань банку
перед працівниками до прийняття
рішення про відкликання банківської
ліцензії та ліквідацію банку;

3) вимоги Фонду, що виникли у випадках,
визначених цим Законом, у тому числі
щодо повернення цільової позики банку,
наданої протягом здійснення
тимчасової адміністрації з метою
забезпечення виплат відповідно до
пункту 1 частини шостої статті 36 цього
Закону та щодо покриття витрат Фонду,
передбачених у пункті 17 частини п'ятої
статті 12 цього Закону;

4) вимоги вкладників - фізичних осіб у
частині, що перевищує суму, виплачену
Фондом;

5) вимоги Національного банку України,
що виникли в результаті зниження
вартості застави, наданої для
забезпечення кредитів рефінансування;

6) вимоги фізичних осіб, платежі яких
або платежі на ім'я яких заблоковано
(крім фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності);

7) інші вимоги, крім вимог за
субординованим боргом;

8) вимоги за субординованим боргом.

Відповідно до ч. 4. ст. 52 Закону України
„Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб" вимоги кожної наступної
черги задовольняються в міру
надходження коштів від реалізації
майна банку після повного задоволення
вимог попередньої черги.

Таким чином, задоволення вимог
кредиторів здійснюється в порядку,
строки та черговості, передбачених
Законом України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб".

Так, відповідно до п. 26 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ передбачено, що
порядок задоволення вимог кредиторів,
визнаних ліквідатором, під час
процедури ліквідації Банку не
передбачає можливості індивідуального
задоволення вимог конкретного
кредитора.

Отже, під час ліквідації банку не
допускається задоволення вимог
кредиторів банку окремо від
ліквідаційної процедури у зв'язку з
невідповідністю цієї процедури
порядку погашення вимог кредиторів,
встановленого Законом України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб».

Більш того, відповідно до п. 9 ст. 37
Закону України "Про виконавче
провадження", виконавче провадження
підлягає обов'язковому зупиненню у
разі здійснення тимчасової
адміністрації неплатоспроможного
банку або ліквідації банку відповідно
до Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб",
крім випадків, пов'язаних з виплатою
коштів за вкладами вкладників за
договорами, строк яких закінчився, та
за договорами банківського рахунку
вкладників у межах суми відшкодування,
що гарантуються Фондом; витрат,
пов'язаних із забезпеченням
операційної діяльності такого банку;
виплати заробітної плати, авторської
винагороди, відшкодування шкоди,
заподіяної життю та здоров'ю
працівників банку.

Згідно з п. 2 ст. 39 Закону України „Про
виконавче провадження", виконавче
провадження зупиняється до закінчення
строку дії зазначених обставин
(передбачених п. 9 ст. 37 ЗУ "Про виконавче
провадження").

Враховуючи, що з 21.05.2014р. розпочато
процедуру ліквідації, ПАТ "РЕАЛ БАНК" не
може порушити вимог чинного
законодавства, а саме - задовольнити
кредиторські вимоги позивача поза
процедурою ліквідації, в іншій ніж
передбачено законом черговості.

За таких умов, ПАТ "РЕАЛ БАНК" не має
права здійснити позивачу виплату
коштів у спосіб або порядку іншому, ніж
визначений законом порядок
задоволення кредиторів.

Зважаючи на викладене, за наявності
передбаченої чинним законодавством
процедури задоволення вимог
кредиторів, позивач має право отримати
грошові кошти виключно в порядку та на
умовах, передбачених Законом України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб» та підзаконними актами
до нього, відповідно до встановленого
порядку.

Матеріалами справи підтверджено, що на
дату подання позивачем до ПАТ "РЕАЛ
БАНК" платіжного доручення № 249 про
перерахування грошових коштів вже було
розпочато процедуру виведення ПАТ
"РЕАЛ БАНК" з ринку та здійснення в
ньому тимчасової адміністрації.

Платіжне доручення, яким ТОВ "ТОРГОВИЙ
ДІМ "АГРОДАР" намагалось здійснити
перерахування грошових коштів має
відповідати вимогам Закону України
„Про платіжні системи та переказ
коштів в Україні" та Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, що затверджена
Постановою Правління Національного
банку України від 21 січня 2004 року № 22
(далі за текстом Інструкція № 22).

Відповідно до п. 2.14. Інструкції № 22,
банк платника на всіх примірниках
прийнятих розрахункових документів і
на реєстрах обов'язково заповнює
реквізити "Дата надходження" і "Дата
виконання", а банк стягувача - "Дата
надходження в банк стягувана" (якщо ці
реквізити передбачені формою
документа), засвідчуючи їх підписом
відповідального виконавця та
відбитком штампа банку.

Відповідно до 2.5. Інструкції № 22 якщо
розрахункові документи, у яких
перевірено реквізити, заповнено з
порушенням вимог цієї глави, глав 5, 6 і 12
та додатка 8 до цієї Інструкції, то банк,
що здійснив перевірку, повертає їх без
виконання згідно з пунктами 2.15 і 2.18
цієї глави та пунктом 12.11 глави 12 цієї
Інструкції. Також банки повертають без
виконання розрахункові документи, якщо
платіжне доручення подано до банку з
порушенням законодавства України, або
не може бути виконано відповідно до
законодавства України.

Колегія суддів зазначає, що на копіях
платіжних доручень, що були надані до
суду позивачем відсутні необхідні
реквізити розрахункового документа,
які б свідчили про прийняття таких
платіжних доручень ПАТ „РЕАЛ БАНК" та
проведення останнім перерахування
грошових коштів.

Тобто, за вищезазначеними платіжними
дорученнями переказ грошових коштів не
здійснювався. Більш того, на зворотній
стороні платіжного доручення стоїть
відмітка банку про відмову у його
проведенні на підставі п.1 ч. 5 ст.36
Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб".

Враховуючи те, що платіжне доручення
№249 від 11.03.2014 року повернуто ТОВ "ТД
"Агродар" без виконання, у зв'язку
запровадженням в ПАТ "РЕАЛ БАНК"
тимчасової адміністрації, та у зв"язку
з тим, що у відведений законодавством
граничний термін, а саме до 23.04.2014 року,
позивачем самостійно визначене
податкове зобов"язання з податку на
прибуток у розмірі 282364,00 грн. сплачено
не було, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що дії
податкового органу щодо формування
податкової вимоги №645-25 є правомірними,
а тому позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю "Торговий
дім "Агродар" до Державної податкової
інспекції у Київському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області,
третя особа: Публічне акціонерне
товариство «Реал Банк» про скасування
вимоги задоволенню не підлягають.

Отже, колегія суддів переглянувши
рішення суду першої інстанції, вважає,
що при його прийнятті суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених
підстав висновків суду не
спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що постанова Харківського окружного
адміністративного суду від 14.07.2014 року
по справі № 820/8347/14 прийнята з
дотриманням норм чинного
процесуального та матеріального права
і підстав для її скасування не
виявлено.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч.
1 ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Торговий
дім "Агродар" залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 14.07.2014р.
по справі № 820/8347/14 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Калиновський
В.А.Судді(підпис) (підпис) Бенедик А.П.
Водолажська Н.С.