Справа № 803/1259/14
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року Справа № 803/1259/14

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

при секретарі судового засідання
Приходай Я.О.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Поліводи С.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку
адміністративну справу за позовом
фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до
Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3
звернувся з адміністративним позовом
до Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області (далі - Луцька ОДПІ) про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
12.06.2014р. №, яким податковий орган
збільшив позивачу суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 8 175грн., в тому числі:
за основним платежем - 6 540грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями - 1
635грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним:

- фактичне здійснення господарської
операції підприємця із ТзОВ «Ломекс»
по наданню послуг підтверджені усіма
необхідними первинними документами,
розрахунок проведено в безготівковій
формі;

- перевіркою не зафіксовано
неналежного оформлення податкової
накладної, на підставі якої виник
податковий кредит, оскільки остання
складена у відповідності до вимог
чинного законодавства;

- сама по собі несплата податку
продавцем в разі фактичного здійснення
господарської операції не впливає на
формування податкового кредиту
покупцем;

- відповідно до вимог Податкового
кодексу України (Перехідних положень)
не передбачено обов'язку для продавців
товарів (послуг) щодо реєстрації
податкової накладної в Єдиному реєстрі
податкових накладних, у якій сума ПДВ
становить менше ніж 10 000грн.

- при проведенні перевірки встановлено
«безтоварність» проведених
господарських операцій, в той час як
згідно умов договору придбавався
позивачем не товар, а послуги, для
надання яких не потрібні перевезення
будь-яких товарно-матеріальних
цінностей вантажним транспортом;

- місцезнаходження ТзОВ «Ломекс»
підтверджується договором про надання
послуг від 23.06.2013р., укладеним між ТзОВ
«Ломекс» та Шевченківською районною у
м.Києві радою, тобто на момент
здійснення господарських операцій з
позивачем, останнє знаходилось за
адресою: АДРЕСА_1;

- якщо контрагент позивача не виконав
свого зобов'язання по сплаті податків
до бюджету, то це тягне наслідки
виключно щодо цього контрагента;

- висновок податкового органу про
фіктивність укладеного позивачем
правочину є безпідставним, оскільки
підприємцем не порушена жодна з норм
Цивільного кодексу України і даний
правочин не визнано судом недійсним;

- на момент вчинення господарської
операції контрагент позивача був
включений до Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців та зареєстрований як
платник податків, в тому числі й ПДВ.

Представник позивача в судових
засіданнях позовні вимоги підтримав та
просить адміністративний позов
задовольнити повністю. Крім того,
представником позивача надано
додаткові пояснення у якому також
останній вказує, що продукція, для
отримання послуг по договору та після
надання таких, транспортувалась
власним автотранспортом.

Представник відповідача в поданих суду
письмових запереченнях та в судовому
засіданні просить в задоволенні позову
відмовити повністю, мотивуючи
наступним:

- відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем товарів
(послуг) податкових накладних в Єдиному
реєстрі податкових накладних та/або
порушення порядку заповнення
податкової накладної не дає права
покупцю на включення сум податку на
додану вартість до податкового
кредиту, а тому, оскільки податкова
накладна №17 від 26.04.2013р., згідно з
витягом з архіву електронної звітності
зареєстрованих податкових накладних
(виписаних 26.04.2013р.), не зареєстрована у
Єдиному реєстрі податкових накладних,
то сума ПДВ в розмірі 6 540грн.
неправомірно включена позивачем до
складу податкового крдиту;

- актом про неможливість проведення
зустрічної звірки ТзОВ «Ломекс» від
06.09.2013р. констатовано. що
фінансово-господарська діяльність
останнього здійснюється поза межами
правового поля, що в свою чергу
свідчить про ненабуття належним чином
цивільної праводієздатності
товариством «Ломекс», а
фінансово-господарські
взаємовідносини між ТзОВ «Ломакс» та
його контрагентами є фіктивними
правочинами та такими, що вчинено без
наміру створення правових наслідків,
що обумовлювались даними правочинами,
відповідно вчинені удавано, з метою
ухилення від сплати податків третіх
осіб.

Розглянувши доводи викладені
позивачем у позовній заяві, заслухавши
пояснення представників сторін,
дослідивши подані суду письмові
докази, суд приходить до висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову. При цьому судом враховано
наступне:

З 19.05.2014р. по 23.05.2014р. працівником
Луцької ОДПІ проведено позапланову
виїзну документальну перевірку
фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства по
фінансово-господарських операціях з
ТзОВ «Ломекс» за період з 01.04.2013р. по
30.04.2013р., про що складено акт перевірки
від 30.05.2014р. №2543/17.3/НОМЕР_1.

Перевіркою встановлено порушення п.п.
198.1, 198.2 ст.198, п.200.2 ст.200 Податкового
кодексу України, а саме: підприємцем
ОСОБА_3 в квітні 2013 року віднесено до
складу податкового кредиту податок на
додану вартість в сумі 6 540грн. з
вартості придбання товарів (робіт,
послуг) за безтоварними операціями, що
не є підтверджені, тому за результатами
перевірки підлягає донарахуванню ПДВ в
сумі 6 540грн. за квітень 2013 року.

За наслідками перевірки Луцькою ОДПІ
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 12.06.2014р.
№ про збільшення позивачу суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 8 175грн., в
тому числі: за основним платежем - 6
540грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 1 635грн.

Висновок податкового органу про
заниження позивачем податкового
зобов'язання з ПДВ ґрунтується на тому,
що податковий кредит підприємця ОСОБА_3
за наслідками операції з ТзОВ «Ломакс»
сформовано неправомірно, оскільки
угода, укладена з даним контрагентом є
безтоварною в силу того, що операція з
надання послуг не мала реального
характеру.

Суд з цього приводу зазначає наступне.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України
встановлено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

У відповідності до пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 року
визначено, що первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Статтею 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного Закону,
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо -безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Таким чином, будь-які документи (у тому
числі, договори, накладні, рахунки тощо)
мають силу первинних документів лише в
разі фактичного здійснення
господарської операції. Якщо ж
фактичного здійснення господарської
операції не було, відповідні документи
не можуть вважатися первинними
документами для цілей ведення
податкового обліку навіть за наявності
всіх формальних реквізитів таких
документів, що передбачені чинним
законодавством.

З урахуванням викладеного, для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Витрати для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на доходи
фізичних осіб, а також податковий
кредит для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на додану
вартість мають бути фактично здійснені
і підтверджені належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг відповідні
суми не можуть включатися до складу
витрат для цілей оподаткування
податком на доходи фізичних осіб або
податкового кредиту з ПДВ навіть за
наявності формально складених, але
недостовірних документів або сплати
грошових коштів.

Як встановлено судом, позивачем, на
підставі договору про надання послуг
від 04.04.2013. №04042013, укладеного із ТзОВ
«Ломекс» (Виконавець), на підставі
рахунку-фактури №2604-13 від 26.04.2013р. та
виписаної Виконавцем податкової
накладної від 26.04.2013р. №17, відображено в
податковому обліку придбання послуг по
фальцюванню листівок - 420 000 штук та
вибірковому УФ лаку - 335 000 штук на
загальну суму 39 240грн., в тому числі ПДВ -
6 540грн.

Реальність проведення зазначеної вище
господарської операції позивач
підтверджує наданими копіями
рахунку-фактури №2604-13 від 26.04.2013р.,
податкової накладної від 26.04.2013р. №17,
договору про надання послуг від 04.04.2013.
№04042013, акту здачі-прийняття робіт
(надання послуг) №2604-13 від 26.04.2013р.

В судовому засіданні представник
позивача наполягала на тому, що надання
послуг фактично відбулося і договір
про надання послуг виконаний в повному
обсязі, продукція для отримання послуг
та готова продукція після їх отримання
транспортувалась позивачем власним
автотранспортом, при цьому, послуги
надавались за місцем реєстрації
Виконавця (ймовірно),
товарно-транспортні накладні не
виписувались, оскільки будь-який товар
не придбавався, а придбавались лише
послуги, відповідно ТТН не можуть
слугувати підтвердженням реальності
отримання таких послуг від
контрагента. При цьому, представник
позивача зазначила, що в подальшому
отримана готова продукція очевидно
була реалізована, доказів її
зберігання на складських приміщеннях
суду не надала.

Таким чином, з урахуванням правової
позиції сторін, судом підлягали
дослідженню обставини реальності
здійснення господарської операції між
підприємцем ОСОБА_3 та ТзОВ «Ломекс», на
підставі яких позивачем були
сформовані дані податкового обліку.

Відповідно до статті 48 Закону України
«Про автомобільний транспорт», пункту
11.1 Правил перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
затверджених наказом Мінтрансу
України від 14.10.1997 року № 363,
зареєстрованих в Міністерстві юстиції
України 20.02.1998 року за № 128/2568,
товарно-транспортна накладна
визначена як обов'язковий документ, що
повинен оформлюватися при перевезенні
вантажів автомобільним транспортом та
зберігатися як у вантажовідправника,
так і у вантажоодержувача. Згідно із
пунктом 1 зазначених Правил
товарно-транспортна накладна - це
єдиний для всіх учасників
транспортного процесу юридичний
документ, що призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи, а дорожній лист
-документ установленого
законодавством зразка для визначення
та обліку роботи автомобільного
транспортного засобу.

Пунктами 1, 2 наказу Міністерства
транспорту України «Про затвердження
типових форм первинного обліку роботи
вантажного автомобіля» від 29.12.1995 року
№ 488/346 затверджено типову форму № 1-ТН
«Товарно-транспортна накладна»
(складається у чотирьох примірниках, з
яких 1 -вантажовідправнику, 2
-вантажоодержувачу, 3,4
-автопідприємству) та визнано
обов'язковим застосування вказаної
форми всіма суб'єктами господарської
діяльності, незалежно від форм
власності.

Разом з тим, суд також приймає до уваги
відсутність будь-яких доказів, що
підтверджували як транспортування
продукції (листівок) для отримання
послуг у м.Київ та готової продукції у
зворотньому напрямку, оскільки саме
м.Київ вказано як місце отримання
послуг за договором, так і зберігання
готової продукції у м.Луцьку чи її
негайну реалізацію одразу після
отримання послуг від ТзОВ «Ломекс». Суд
також зазначає, що жодні послуги з
фальцювання листівок, вибіркового УФ
лаку не могли надаватись за адресою
реєстрації Виконавця робіт за
договором: АДРЕСА_1, оскільки укладений
між ТзОВ «Ломекс» та Шевченківською
районною у м.Києві радою договір №343-А/9
від 23.06.2013р. передбачає виключно
забезпечення робочого місця для
проведення переговорів з партнерами та
проведення перевірок господарської
діяльності Замовника контролюючими
органами і не передбачає місця для
виробничого обладнання, в тому числі й
для надання послуг, відображених у
податковій накладній від 26.04.2013р. №17.

З урахуванням наведеного, суд
приходить до висновку, що позивачем не
доведено факт реальності отримання
послуг від ТзОВ «Ломекс» на загальну
суму 39 240грн.

Таким чином, судом, на підставі наданих
сторонами доказів, встановлено та
підтверджено правомірність висновку
податкового органу про факт
нереальності вчинення господарської
операції, який в свою чергу не потребує
з'ясування змісту умислу учасників
такої операції. Відсутність реально
вчиненої господарської операції та, як
наслідок, юридична дефектність
відповідних первинних документів, не
дозволяє формувати дані податкового
обліку, незалежно від спрямованості
умислу платників податку - учасників
відповідної операції.

Враховуючи вищевикладене, фізична
особа - підприємець ОСОБА_3, незважаючи
на наявність у нього первинних
бухгалтерських документів, не мав
права на підставі вказаних документів
формувати податковий кредит, оскільки
як встановлено податковим органом та
підтверджено судом, фактичного
здійснення господарської операції з
придбання послуг не було.

Разом з тим, суд погоджується з
твердженням позивача та його
представника про безпідставність
тверджень податкового органу щодо
необхідності включення податкової
накладної №17 від 26.04.2013р. до Єдиного
реєстру податкових накладних, оскільки
п.11 розділу 2 Перехідних положень
Податкового кодексу України чітко
визначає умови обов'язкової реєстрації
та виключає обов'язок продавця товарів
(послуг) реєструвати податкову
накладну в Єдиному реєстрі податкових
накладних, сума ПДВ у якій менша ніж 10
000грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Долучені до справи докази в повній мірі
підтверджують правомірність висновків
Луцької ОДПІ щодо заниження позивачем
суми ПДВ, яка підлягала сплаті до
бюджету в розмірі 6 540грн., а тому
підстави для скасування податкового
повідомлення-рішення від 12.06.2014р.
№ у суду відсутні.

З огляду на це, у задоволенні
адміністративного позову фізичної
особи - підприємця ОСОБА_3 слід
відмовити повністю.

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України
«Про судовий збір» під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору; решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Враховуючи, що при подачі
адміністративного позову позивачем,
згідно з квитанцією №138 від 20.06.2014р.
було сплачено 182грн.70коп., що становить
10% від належного до сплати судового
збору, то решта суми в розмірі 1
644грн.30коп. підлягає стягненню з ФОП
ОСОБА_3

Керуючись статтями 2, 69-72, 94, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, на підставі Податкового
кодексу України, Закону України «Про
судовий збір», суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 на користь Державного бюджету
України 1 644грн.30коп. належного до
сплати судового збору.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду подається сторонами протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови, повний текст якої буде
виготовлено 14 липня 2014 року. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя
В.В.Дмитрук