Справа № 826/8816/14
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2014-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 серпня 2014 року № 826/8816/14
Суддя Окружного адміністративного
суду міста Києва Гарник К.Ю.
розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Київської міської
кваліфікаційно-дисциплінарнї комісії
адвокатури про скасування рішення
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач)
звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Київської
міської кваліфікаційно-дисциплінарної
комісії адвокатури (далі по тексту -
відповідач) в якому просить суд:
скасувати рішення дисциплінарної
палати Київської міської
Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури від 29 травня 2014 року, яким
порушено дисциплінарне провадження
відносно адвоката ОСОБА_1 (свідоцтво
про право на зайняття адвокатською
діяльністю НОМЕР_1 від 25 травня 2006 року).
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 25 червня 2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі № 826/8816/14,
закінчено підготовче провадження та
призначено до розгляду у судовому
засіданні на 10 липня 2014 року. При цьому,
відповідача зобов'язано надати
завірені належним чином копії
матеріалів спірного дисциплінарного
У судовому засіданні 10 липня 2014 року
позивач підтримав позовні вимоги,
просив суд задовольнити їх в повному
Представник відповідача у судове
засідання 10 липня 2014 року не з'явився,
хоча про дату час та місце судового
засіданні був повідомлений належним
Слід звернути увагу, що подане
позивачем клопотання про забезпечення
адміністративного позову не
розглянуто судом по суті, оскільки
відсутні докази сплати судового збору.
Вимоги ухвали Окружного
адміністративного суду міста Києва від
25 червня 2014 року виконані відповідачем
лише 18 серпня 2014 року, а саме через
канцелярію суду надано додаткові
Таким чином, у зв'язку неявкою
представника відповідача, належним
чином повідомленого про дату, час та
місце судового засідання, керуючись
приписами частини 4 статті 122 та частини
6 статті 128 Кодексу адміністративного
судочинства України, надавши
можливість присутнім учасникам
судового розгляду у повній мірі
реалізувати свої процесуальні права,
та враховуючи відсутність потреби
заслухати свідка чи експерта, суд
завершив розгляд справи в порядку
письмового провадження.
Після розгляду адміністративного
позову та доданих до нього матеріалів,
всебічного і повного встановлення всіх
фактичних обставин, на яких
ґрунтується позов, об'єктивної оцінки
доказів, що мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд зазначає наступне.
Відповідно до вимог частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
Так, відповідно до частини 3
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України У справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
Зазначені критерії, хоч і адресовані
суду, але одночасно вони є і вимогами
для суб'єкта владних повноважень, який
приймає відповідне рішення, вчиняє дії
чи допускається бездіяльності.
Матеріали справи свідчать, що 18 липня
2013 року за № 272 до КДКА м. Києва надійшла
скарга громадянки ОСОБА_2 на дії
адвоката ОСОБА_1, в якій зазначено, що
адвокат мав надавати сину скаржниці
ОСОБА_3 правову допомогу відповідно до
Угоди про надання правової допомоги
від 25 червня 2012 року. Проте, скаржниця
заявляє, що адвокат отримавши 20 тис.
грн. попередньої оплати усунувся від
виконання своїх обов'язків за угодою,
що змусило її звернутись за допомогою
до іншого адвоката і тому просить
провести перевірку, притягнути
адвоката до дисциплінарної
відповідальності та сприяти
поверненню хоча б половини сплачених
На підставі вищевикладеного, рішенням
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури від 29 травня 2014 року
порушено дисциплінарну справу
відносно адвоката ОСОБА_1, викликано
адвоката на засідання дисциплінарної
палати КМКДКА на 26 червня 2014 року.
Станом на момент розгляду справи,
відповідачем подано до суду копію
рішення Київської міської
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури від 05 серпня 2014 року про
закриття дисциплінарної справи
відносно адвоката ОСОБА_1, у зв'язку з
тим, що вивчивши скаргу громадянки
ОСОБА_2 пояснення адвоката, довідку про
перевірку та матеріали справи,
дисциплінарна палата КМКДКА дійшла до
висновку, що скарга громадянки ОСОБА_2 є
обмовою адвоката та ґрунтується на
неправдивих відомостях щодо його
діяльності, не наводить ознак вчинення
адвокатом дисциплінарного проступку в
розумінні ч.2 статті 34 Закону України
«Про адвокатуру та адвокатську
діяльність».

Проте, в даному провадженні, позивачем
оскаржується рішення про порушення
відносно адвоката ОСОБА_1 саме
дисциплінарного провадження.

Спірні правовідносини, щодо визначення
правових засад організації і
діяльності адвокатури та здійснення
адвокатської діяльності в Україні,
забезпечення належного здійснення
адвокатської діяльності, дотримання
гарантій адвокатської діяльності,
захисту професійних прав адвокатів,
забезпечення високого професійного
рівня адвокатів та вирішення питань
дисциплінарної відповідальності
адвокатів в Україні визначаються
Законом України від 05 липня 2012 року №
5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську
діяльність», Правилами адвокатської
етики, тощо.

Розділ VI Закону України «Про
адвокатуру та адвокатську діяльність»
встановлює загальні умови
дисциплінарної відповідальності
адвоката.

Відповідно до статті 34 цього Закону
підставою для притягнення адвоката до
дисциплінарної відповідальності є
вчинення ним дисциплінарного
проступку. Дисциплінарним проступком
адвоката є: порушення вимог
несумісності; порушення присяги
адвоката України; порушення правил
адвокатської етики; розголошення
адвокатської таємниці або вчинення
дій, що призвели до її розголошення;
невиконання або неналежне виконання
своїх професійних обов'язків;
невиконання рішень органів
адвокатського самоврядування;
порушення інших обов'язків адвоката,
передбачених законом.

Право на звернення до
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури із заявою (скаргою) щодо
поведінки адвоката, яка може бути
підставою для дисциплінарної
відповідальності, має кожен, кому
відомі факти такої поведінки (стаття 36
Закону України «Про адвокатуру та
адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 37 Закону України
«Про адвокатуру та адвокатську
діяльність» дисциплінарне провадження
складається з таких стадій: проведення
перевірки відомостей про
дисциплінарний проступок адвоката;
порушення дисциплінарної справи;
розгляд дисциплінарної справи;
прийняття рішення у дисциплінарній
справі.

Стаття 39 цього ж Закону встановлює, що
за результатами розгляду заяви (скарги)
про дисциплінарний проступок адвоката,
довідки та матеріалів перевірки
дисциплінарна палата
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури більшістю голосів членів
палати, які беруть участь у її
засіданні, вирішує питання про
порушення або відмову в порушенні
дисциплінарної справи стосовно
адвоката.

Рішення про порушення дисциплінарної
справи з визначенням місця, дня і часу
її розгляду чи про відмову в порушенні
дисциплінарної справи надсилається
або вручається під розписку адвокату
та особі, яка ініціювала питання про
дисциплінарну відповідальність
адвоката, протягом трьох днів з дня
прийняття такого рішення. До рішення
про порушення дисциплінарної справи,
яке надсилається або вручається
адвокату, додається довідка члена
дисциплінарної палати
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури, складена за результатами
перевірки.

Рішення про порушення дисциплінарної
справи або про відмову в порушенні
дисциплінарної справи може бути
оскаржено протягом тридцяти днів з дня
його прийняття до Вищої
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури або до суду.

Аналіз вищезазначених норм права дає
підставі стверджувати, що на підставі
звернення до
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури із заявою (скаргою) щодо
поведінки адвоката, за результатом
проведення перевірки відомостей про
дисциплінарний проступок адвоката,
палата кваліфікаційно-дисциплінарної
комісії адвокатури більшістю голосів
членів палати, які беруть участь у її
засіданні, вирішує питання про
порушення або відмову в порушенні
дисциплінарної справи стосовно
адвоката.

В даному випадку, матеріали справи
свідчать, що спірна дисциплінарна
справа порушена на підставі скарги
громадянки ОСОБА_2 на дії адвоката
ОСОБА_1, за результатом перевірки якої,
відповідачем на засіданні комісії 29
травня 2014 року прийнято рішення про
порушення відносно адвоката ОСОБА_1
дисциплінарної справи.

Дослідивши матеріали справи, судом не
встановлено порушення відповідачем
порядку та строків порушення
дисциплінарної справи.

При цьому, мотивуючи підстави для
відмови у задоволенні позовних вимог,
суд зазначає наступне.

Закріплення частиною 2 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
положення про можливість оскарження до
адміністративних судів будь-яких
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень, крім випадків,
коли щодо таких рішень, дій чи
бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший
порядок судового провадження, не
означає спростування висновку про
юридичне значення рішення, дії чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень як предмета судового
оскарження, так само як не означає і
нівелювання способу захисту
порушеного права, свобод чи законних
інтересів.

Необхідно враховувати, що правовий акт
- це акт волевиявлення (рішення)
уповноваження суб'єкта права, що
регулює суспільні відносини за
допомогою встановлення (зміни,
скасування, зміни сфери дії) правових
норм, а також визначення (зміни,
припинення) на основі цих норм прав і
обов'язків учасників конкретних
правовідносин.

При цьому, правові акти індивідуальної
дії своїми приписами мають породжувати
права і обов'язки конкретних осіб, на
яких спрямована їх дія. У такому
випадку реалізується компетенція
видавця цього акту як суб'єкта владних
повноважень. уповноваженого управляти
поведінкою іншого суб'єкта і
відповідно інший суб'єкт зобов'язаний
виконувати його вимоги.

Тобто, особливою відмінністю правового
акту від інших управлінських актів є
наявність у ньому змісту управління
певної особи шляхом встановлення прав
і обов'язків для інших суб'єктів.

Акт державного чи іншого органу - це
юридична форма рішень цих органів,
тобто офіційний письмовий документ,
який породжує певні правові наслідки,
спрямований на регулювання тих чи
інших суспільних відносин і має
обов'язковий характер для суб'єктів цих
відносин.

Залежно від компетенції органу, який
прийняв такий документ, і характеру та
обсягу відносин, що врегульовано
ним, акти поділяються на нормативні
і такі, що не мають нормативного
характеру, тобто індивідуальні.

Нормативний акт - це прийнятий
уповноваженим державним чи іншим
органом у межах його компетенції
офіційний письмовий документ, який
встановлює, змінює чи скасовує норми
права, носить загальний чи локальний
характер та застосовується
неодноразово. Що ж до актів
ненормативного характеру
(індивідуальних актів), то вони
породжують права і обов'язки тільки у
того суб'єкта (чи визначеного ними
певного кола суб'єктів), якому вони
адресовані.

Така позиція кореспондується з
позицією, викладеною в Ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
24.06.2010 у справі № К-14217.

Слід зазначити, що на засіданні комісії
29 травня 2014 року прийнято рішення про
порушення відносно адвоката ОСОБА_1,
яке є фактично службовим документом,
який фіксує певні факти, встановлені
під час проведення засідання комісії, і
не є остаточним документом,
зобов'язуючим до вчинення будь-яких
дій.

Права та обов'язки для позивача,
породжує саме рішення за результатом
за результатом розгляду
дисциплінарної справи.

Судом встановлено, що рішенням
Київської міської
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури від 05 серпня 2014 року закрито
дисциплінарне провадження відносно
адвоката ОСОБА_1

Висновки ж відповідача, викладені в
рішенні про порушення дисциплінарної
справи відносно певного адвоката мають
юридичне значення для позивача лише
після того, як вони будуть втілені у
рішенні, прийнятому в установленому
порядку.

Оскаржуване рішення, складене
відповідачем, не породжує певних
правових наслідків для позивача, з
огляду на що, адміністративний позов не
підлягає задоволенню.

За таких обставин, з огляду на
викладене, оцінивши надані позивачем
та відповідачем докази в контексті
наведених вище вимог законодавства,
суд дійшов висновку, що відповідачем в
даному випадку доведено правомірність
дій.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 69
Кодексу адміністративного судочинства
України доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, та
враховуючи всі наведені обставини,
Окружний адміністративний суд міста
Києва вважає, що відповідачем доведено
правомірність оскаржуваних рішень та
спростовано позовні вимоги, а тому, з
урахуванням вимог встановлених
частиною другою статті 19 Конституції
України та частиною третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, виходячи з аналізу положень
чинного законодавства та доказів,
наявних у матеріалах справи,
адміністративний позов ОСОБА_1 не
підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись
статями 69, 70, 71, 128, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
до суду апеляційної інстанції за
правилами, встановленими статтями 185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суддя
К.Ю. Гарник