Справа № 826/12448/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2014-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Келеберди В.І. розглянувши у
письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
Виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
Уповноваженої особи Фонду на
ліквідацію публічного акціонерного
товариства "Банк "Таврика" Лемеш М.В. про
визнання дій протиправними,
зобов'язання вчинити дії
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб, виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб,
уповноваженої особи Фонду на
ліквідацію ПАТ «Банк «Таврика» Лемеш
- визнання протиправною
бездіяльності уповноваженої особи
Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк
«Таврика» Лемеш М.В. в частині не
вчинення дій щодо включення ОСОБА_1 до
повного переліку вкладників, які мають
право на відшкодування коштів за
вкладами в ПАТ «Банк «Таврика» за
рахунок Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб із визначенням сум, що
підлягають відшкодуванню;
- визнання протиправною
бездіяльність Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб в частині не
складання реєстру вкладників для
здійснення виплат відповідно до
наданого уповноваженою особою Фонду
переліку вкладників, які мають право на
відшкодування коштів за вкладами за
рахунок Фонду за формою наведеною у п. 11
Положення, з відображенням у такому
реєстрі інформації стосовно права
позивача на відшкодування коштів за
вкладом в Банку за рахунок Фонду;
- визнання протиправною
бездіяльність виконавчої дирекції
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб в частині не затвердження реєстру
вкладників для здійснення виплат
відповідно до наданого уповноваженою
особою Фонду переліку вкладників, які
мають право на відшкодування коштів за
вкладами за рахунок коштів Фонду, з
відображенням у такому реєстрі
інформації стосовно права Позивача на
відшкодування коштів за вкладом ПАТ
«Банк «Таврика»за рахунок Фонду;
- зобов'язання уповноважену особу
Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк
«Таврика» Лемеш М.В. включити ОСОБА_1 до
повного переліку вкладників, які мають
право на відшкодування коштів за
вкладами в ПАТ «Банк «Таврика» за
рахунок Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб із визначенням сум, що
підлягають відшкодуванню;
- зобов'язання Фонд гарантування
вкладів фізичних осіб на підставі
поданої уповноваженою особою Фонду
інформації щодо включення ОСОБА_1 до
повного переліку вкладників, які мають
право на відшкодування коштів за
вкладами за рахунок Фонду за формою
наведеною у п. 11 Положення, із
визначенням суми, що підлягає
відшкодуванню у розмірі 200 000 грн. та
продовжити строк для вчинення таких
- зобов'язання виконавчу дирекцію
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб затвердити реєстр вкладників для
здійснення виплат відповідно до
наданого уповноваженою особою Фонду на
ліквідацію ПАТ «Банк «Таврика»
переліку вкладників з врахуванням у
таких реєстрі та переліку інформації
щодо включення ОСОБА_1 до повного
переліку вкладників, які мають прав на
відшкодування коштів за вкладами за
рахунок Фонду, із визначенням суми, що
підлягає відшкодуванню у розмірі 200 000
грн. для чого також продовжити строк
для вчинення таких дій.
В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначає, що з прийняттям
Правлінням Національного банку
України постанови про відкликання
банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ
«БАНК «ТАВРИКА» та початком виконавчою
дирекцією Фонду здійснення процедури
ліквідації банку, уповноважена особа
Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк
«Таврика» Лемеш М.В. мав включити до
переліку вкладників позивача та
визначити йому розрахункову суму
відшкодування коштів за вкладом за
рахунок Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб, чого протиправно та
безпідставно зроблено не було.
Відповідачі - уповноважена особа
Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк
«Таврика» Лемеш М.В., Фонд гарантування
вкладів фізичних осіб - заперечував
проти задоволення позовних вимог з
підстав викладених у письмових
запереченнях, які долучено до
матеріалів справи.
Відповідач - виконавча дирекція
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб - письмових пояснень по суті
позовних вимог суду не надав, явку
уповноваженого представника в судове
засідання не забезпечив, хоча був
належним чином повідомлений про час,
дату та місце судового вирішення
справи.
Відповідно до положень п.1 ст.6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен має право
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення. Більше того, відповідно
до рішень Європейського суду з прав
людини, що набули статусу остаточного,
зокрема "Іззетов проти України", "Пискал
проти України", "Майстер проти України",
"Субот проти України", "Крюков проти
України", "Крат проти України", "Сокор
проти України", "Кобченко проти
України", "Шульга проти України", "Лагун
проти України", "Буряк проти України",
"ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик
проти України" суду потрібно
дотримуватись розумного строку для
судового провадження.
Згідно з ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
але прибули не всі особи, які беруть
участь у справі, хоча і були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у різі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи, що представники позивача
та відповідачів 1, 2 не заперечували
проти вирішення справи в порядку
письмово провадження, оскільки
відповідач-3 належним чином
повідомлений про час, дату та місце
судового засідання в судове засідання
не прибули, а також з огляду на
відсутність потреби заслухати свідка
чи експерта, суд дійшов висновку про
доцільність розгляду справи в порядку
письмового провадження.
Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд м. Києва,
27 серпня 2012 року між Позивачем та АТ
«БАНК «ТАВРИКА» укладено договір
банківського вкладу «Ощадний плюс» з
видачею купонного ощадного
(депозитного) сертифікату на
пред'явника В N003270 (далі - Договір
банківського вкладу).
Зі змісту зазначеного Договору
вбачається, що Банк здійснює
розміщення Сертифікату строком
зберігання до 27 грудня 2012 року (пп. 1.1 п. 1
Договору), а Вкладник 27 серпня 2012 року
вносить (переказує) грошові кошти у
готівковій або безготівковій формі у
розмірі 42 000 доларів США. (Вклад) (пп. 1.2 п.
1 Договору ). Банк на суму внесених
(переказаних) в готівковій або
безготівковій формі грошових коштів
видає відповідно до акту
прийому-передачі Вкладнику купонний
ощадний (депозитний) сертифікат на
пред'явника та щомісячно нараховує
проценти на суму Вкладу з розрахунку 10
процентів річних, виплата яких
здійснюється при закінченні строку
зберігання (пп. пп. 2.1, 2.2 п. 2 Договору).
Згідно з підпунктами 3.1.5 та 3.1.7 пп. 3.1 п. 3
зазначеного Договору Банк
зобов'язується при закінченні строку
зберігання Вкладу (погашенні
Сертифіката) повернути пред'явнику
Сертифіката суму Вкладу та суму
нарахованих процентів; повернути Вклад
на першу вимогу пред'явника
В подальшому, 20 березня 2013 року на
підставі постанови Правління
Національного банку України №97,
керуючись вимогами статей 7, 15 Закону
України «Про Національний банк
України», ст. 77 Закону України «Про
банки і банківську діяльність», ст. 44
Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»,
статті 39-1 Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб підприємців», глави 1 розділу НІ
Положення про застосування
Національним банком України заходів
впливу за порушення банківського
законодавства, затвердженого
постановою Правління Національного
банку України від 17 серпня 2012р. (зі
змінами), Правління Національного
банку України, постановлено рішення
про відкликання банківської ліцензії в
ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА
«БАНК «ТАВРИКА» та ліквідацію
Оголошення про відкликання
банківської ліцензії та ліквідацію АТ
«БАНК «ТАВРИКА» та призначення
уповноваженої особи Фонду на
ліквідацію АТ «БАНК «ТАВРИКА» було
опубліковано 26.03.2013 року у газетах
«Урядовий кур'єр» та «Голос України», а
також на офіційній сторінці Фонду в
22 березня 2013 року позивач звернувся до
уповноваженої особи Фонду на
ліквідацію ПАТ «БАНК «ТАВРИКА» з
заявою-претензією про включення
позивача в число кредиторів ПАТ «БАНК
Листом від 11.07.2013 №4261/7 позивачу
повідомлено, що його вимога включена до
реєстру акцептованих вимог кредиторів
та підлягає задоволенню на суму 346 804,44
грн. згідно до 7 черги.
Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
надані сторонами докази та пояснення,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, суд не
погоджується з доводами позивача,
виходячи з наступного.
Спірні правовідносини врегульовано
нормами Конституції України,
Цивільного кодексу України, Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 р. №
4452-VI (далі - Закон № 4452-VI), Положення про
порядок відшкодування Фондом
гарантування вкладів фізичних осіб
коштів за вкладами, затвердженого
рішенням виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб від
09.08.2012 р. № 14 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 07.09.2012 р.
за № 1548/21860 (далі - Положення № 14) та
іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством. Органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Правові, фінансові та організаційні
засади функціонування системи
гарантування вкладів фізичних осіб,
повноваження Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб (далі - Фонд),
порядок виплати Фондом відшкодування
за вкладами врегульовані Законом №
4452-VI.

Частиною першою статті 3 Закону № 4452-VI
(в редакції, чинній в момент виникнення
спірних правовідносин) визначено, що
Фонд є установою, що виконує спеціальні
функції у сфері гарантування вкладів
фізичних осіб та виведення
неплатоспроможних банків з ринку.

Згідно з частиною першою статті 11
Закону № 4452-VI управління поточною
діяльністю Фонду здійснює виконавча
дирекція Фонду.

Повноваження виконавчої дирекції
Фонду визначені в статті 12 Закону №
4452-VI.

Зокрема, відповідно до пунктів 2 та 4
частини 3 вказаної вище статті
виконавча дирекція Фонду у сфері
забезпечення відшкодування коштів за
вкладами визначає порядок
відшкодування Фондом коштів за
вкладами відповідно до розділу V цього
Закону; приймає рішення про
відшкодування коштів за вкладами у
разі прийняття Національним банком
України рішення про відкликання
банківської ліцензії та ліквідацію
банку.

Статтею 27 Закону № 4452-VI врегульовано
порядок визначення вкладників, які
мають право на відшкодування коштів за
вкладами.

Так, уповноважена особа Фонду складає
перелік вкладників та визначає
розрахункові суми відшкодування
коштів за вкладами за рахунок Фонду
відповідно до вимог цього Закону та
нормативно-правових актів Фонду станом
на день прийняття рішення про
відкликання банківської ліцензії та
ліквідацію банку. Уповноважена особа
Фонду протягом трьох днів з дня
прийняття рішення про відкликання
банківської ліцензії та ліквідацію
банку формує повний перелік
вкладників, які мають право на
відшкодування коштів за вкладами за
рахунок Фонду, із визначенням сум, що
підлягають відшкодуванню.

При цьому, у відповідності до частини
шостої статті 27 Закону № 4452-VI
уповноважена особа Фонду протягом
трьох днів з дня прийняття рішення про
відкликання банківської ліцензії та
ліквідацію формує перелік вкладників,
кошти яких не підлягають відшкодуванню
Фондом відповідно до частини четвертої
статті 26 цього Закону.

Згідно з частиною п'ятою вказаної вище
статті, протягом шести днів з дня
прийняття рішення про відкликання
банківської ліцензії та ліквідацію
банку виконавча дирекція Фонду
затверджує реєстр вкладників для
здійснення виплат відповідно до
наданого уповноваженою особою Фонду
переліку вкладників.

Відповідно до пункту 9 розділу IV
Положення № 14 для отримання коштів
вкладник або інша особа (представник,
спадкоємець тощо) звертається до Фонду
із заявою про виплату гарантованої
суми відшкодування. Рекомендована
форма заяви наведена в додатку 13 до
цього Положення. Як зазначено
вище, заявою від 22.03.2013 позивач
звернувся до уповноваженої особи Фонду
на ліквідацію ПАТ «БАНК «ТАВРИКА» з
заявою-претензією про включення
позивача в число кредиторів ПАТ «БАНК
«ТАВРИКА», проте отримав відмову з
посиланням на положення Закону № 4452-VI.

Так, відповідно до положень частини 4
статті 26 Закону № 4452-VI (в редакції,
чинній в момент звернення позивача до
Фонду за відшкодуванням) Фонд не
відшкодовує кошти:

1) передані банку в довірче управління;

2) за вкладом у розмірі менше 10 гривень;

3) за вкладом, підтвердженим ощадним
(депозитним) сертифікатом на
пред'явника;

4) розміщені на вклад у банку особою, яка
була членом спостережної (наглядової)
ради, правління (ради директорів),
ревізійної комісії банку, якщо з дня її
звільнення з посади до дня прийняття
Національним банком України рішення
про віднесення такого банку до
категорії неплатоспроможних не минув
один рік;

5) розміщені на вклад у банку особою, яка
надавала банку професійні послуги як
аудитор, юридичний радник, суб'єкт
оціночної діяльності, якщо ці послуги
мали безпосередній вплив на виникнення
ознак неплатоспроможності банку і якщо
з дня припинення надання послуг до дня
прийняття Національним банком України
рішення про віднесення такого банку до
категорії неплатоспроможних не минув
один рік;

6) розміщені на вклад власником
істотної участі банку;

7) розміщені на вклад особою, яка на
індивідуальній основі отримує від
банку проценти за вкладом на більш
сприятливих договірних умовах, ніж
звичайні, або має інші фінансові
привілеї від банку;

8) за вкладом у банку, що є предметом
застави та забезпечує виконання
зобов'язань вкладника перед цим банком,
в обсязі таких зобов'язань;

9) за вкладами у філіях іноземних
банків.

Кошти позивача були залучені ПАТ "БАНК
"ТАВРИКА" у формі випуску ощадного
(депозитного) сертифікату на
пред'явника, що підтверджується:
договором банківського вкладу
«Ощадний плюс» з видачею купонного
ощадного (депозитного) сертифікату на
пред'явника В №003270 від 27.08.2012 та ощадним
(депозитним) сертифікатом на
пред'явника серії В №003270.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що кошти позивача не
підпадають під гарантію Фонду і Фонд,
виходячи з приписів п. 3 ч. 4 ст. 26 Закону
№ 4452-VI, не відшкодовує кошти за даним
вкладом.

Посилання позивача на підпункт 2.7 п. 2
Договору, в якому зазначено, якщо
Вкладник не вимагає погашення
Сертифікату по закінченню строку
зберігання, встановленого пп. 1.1 цього
Договору, цей Договір вважається
продовженим на умовах Вкладу на вимогу
та наступного робочого дня Вклад та
нараховані проценти переносяться на
рахунок № 3340, особовий рахунок
Вкладника, також не може свідчити про
поширення гарантії Фонду на кошти
позивача, оскільки відповідно до Плану
рахунків бухгалтерського обліку
банків України, затвердженого
постановою Правління Національного
банку України від 17.06.2004 р. № 280, яку
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 26.07.2004 р. за № 918/9517, балансовий
рахунок 3340 має назву «Ощадні
(депозитні) сертифікати на вимогу,
емітовані банком», в зв'язку з чим
правова природа вкладу позивача не
змінилася після закінчення дати
погашення депозитного договору.

Суд зауважує, що в даному випадку
змінилась лише умова щодо строку
повернення залучених коштів позивача -
замість чітко встановленого строку
повернення коштів, кошти мали бути
повернені ПАТ «БАНК «ТАВРИКА» на
вимогу позивача. Вклад позивача не
перетворився на жоден з гарантованих
Фондом видів вкладів, передбачених в п.
3 ч. 1 статті 2 Закону № 4452-VI: 1) залучених
на умовах договору банківського вкладу
(депозиту); 2) залучених на умовах
договору банківського рахунку; 3)
залучених шляхом видачі іменного
депозитного сертифіката.

Кошти позивача залишилися вкладом,
підтвердженим ощадним (депозитним)
сертифікатом на пред'явника та не
підпадали під гарантію Фонду, в зв'язку
з чим суд дійшов висновку, що про
правомірність дій відповідачів щодо
не включення позивача в Загальний
реєстр вкладників, які мають право на
відшкодування коштів за вкладами в ПАТ
«БАНК «ТАВРИКА» за рахунок Фонду.

В даних правовідносинах задоволення
вимог позивача може бути здійснено за
рахунок ліквідаційної маси ПАТ «БАНК
«ТАВРИКА» в порядку передбаченому ст.
ст. 45, 49, 50 та 52 Закону № 4452-VI.

Згідно з частиною п'ятою статті 45
Закону № 4452-VI протягом 30 днів з дня
опублікування відомостей про
відкликання банківської ліцензії,
ліквідацію банку та призначення
уповноваженої особи Фонду кредитори
мають право заявити уповноваженій
особі Фонду про свої вимоги до банку.

Приписами частини першої статті 52
Закону № 4452-VI визначено, що кошти,
одержані в результаті ліквідації та
реалізації майна банку, спрямовуються
уповноваженою особою Фонду на
задоволення вимог кредиторів у такій
черговості: 1) зобов'язання, що виникли
внаслідок заподіяння шкоди життю та
здоров'ю громадян; 2) грошові вимоги
щодо заробітної плати, що виникли із
зобов'язань банку перед працівниками
до прийняття рішення про відкликання
банківської ліцензії та ліквідацію
банку; 3) вимоги Фонду, що виникли у
випадках, визначених цим Законом, у
тому числі щодо повернення цільової
позики банку, наданої протягом
здійснення тимчасової адміністрації з
метою забезпечення виплат відповідно
до пункту 1 частини шостої статті 36
цього Закону та щодо покриття витрат
Фонду, передбачених у пункті 17 частини
п'ятої статті 12 цього Закону; 4) вимоги
вкладників - фізичних осіб у частині, що
перевищує суму, виплачену Фондом; 5)
вимоги Національного банку України, що
виникли в результаті зниження вартості
застави, наданої для забезпечення
кредитів рефінансування; 6) вимоги
фізичних осіб, платежі яких або платежі
на ім'я яких заблоковано (крім фізичних
осіб - суб'єктів підприємницької
діяльності); 7) інші вимоги, крім вимог
за субординованим боргом; 8) вимоги за
субординованим боргом.

Як зазначено вище, позивача листом від
11.07.2013 №4261/7 повідомлено про включення
позивача до реєстру акцептованих вимог
кредиторів 7 черги.

За вказаних обставин, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, системного
аналізу положень чинного
законодавства України та матеріалів
справи, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Під час розгляду справи доводи
позивача не знайшли підтвердження.

Враховуючи вищезазначене, суд
всебічно, повно та об'єктивно, за
правилами, встановленими ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, перевіривши наявні у справі
докази та заслухавши пояснення
представників сторін по справі, вважає,
що позовні вимоги є необґрунтованими, а
тому в задоволенні адміністративного
позову необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. 128, ст. ст.
158-163, ст. 167, ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 КАС України, шляхом подання через
суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Суддя
В.І. Келеберда