Справа № 818/9049/13-а
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2014-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 р. Справа № 818/9049/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.

Суддів: Макаренко Я.М. , Шевцової Н.В.

за участю секретаря судового засідання
Шалаєвої І.Т.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за
апеляційними скаргами Сумської
митниці Міндоходів, Міністерства
доходів і зборів України на постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 25.04.2014р. по справі №
818/9049/13-а

за позовом ОСОБА_1

до Державної митної служби України
, Міністерства доходів і зборів
України , Сумської митниці
Міндоходів

про визнання протиправними та
скасування наказів,поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу,
відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з
позовом до Державної митної служби
України, Міністерства доходів і зборів
України, Сумської митниці Міндоходів, в
якому після уточнення позовних вимог,
просив:

- визнати протиправними та скасувати
наказ Державної митної служби України
№ 1065-к від 14 червня 2010 року «Про
притягнення до дисциплінарної
відповідальності» в частині
припинення перебування на державній
службі у митних органах України,
звільнення із займаної посади
головного інспектора митного поста
«Бачівськ» Глухівської митниці ОСОБА_1
та наказ Глухівської митниці № 535-к від
07 вересня 2010 року в частині звільнення
головного інспектора митного поста
«Бачівськ» Глухівської митниці ОСОБА_1
із займаної посади 07 вересня 2010 року;

- поновити ОСОБА_1 на посаді головного
інспектора митному поста «Бачівськ»
Сумської митниці Міндоходів, або іншій
рівноцінній посаді;

- стягнути з Сумської митниці
Міндоходів на його користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу з 07
вересня 2010 року по день поновлення на
роботі;

- стягнути з Міністерства доходів та
зборів України та Сумської митниці
Міндоходів солідарно 20000 грн., як
відшкодування заподіяної йому
моральної шкоди;

- стягнути з відповідачів понесені ним
витрати на правову допомогу по
вказаній справі в сумі 2700 грн.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 25.04.2014р. по
справі № 818/9049/13-а адміністративний
позов ОСОБА_1 до Державної митної
служби України, Міністерства доходів і
зборів України Сумської митниці
Міндоходів про визнання протиправними
та скасування наказів, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу,
відшкодування моральної шкоди
задоволено частково. Визнано
протиправним і скасовано наказ
Державної митної служби України №1065-к
від 14 червня 2010 року "Про притягнення до
дисциплінарної відповідальності" в
частині припинення перебування на
державній службі у митних органах
України шляхом звільнення із займаної
посади ОСОБА_1. Визнано протиправним і
скасовано наказ Глухівської митниці
Державної митної служби України №535-к
від 07 вересня 2010 року "Про звільнення
ОСОБА_1". Поновлено ОСОБА_1 на посаді
головного інспектора митного поста
"Бачівськ" Сумської митниці
Міндоходів. Стягнуто з Сумської
митниці Міндоходів на користь ОСОБА_1
середній заробіток за час вимушеного
прогулу в розмірі 157002,40 грн. Стягнуто з
Міністерства доходів і зборів на
користь ОСОБА_1 2000 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з Державного бюджету України
2700 грн. на користь ОСОБА_1 в рахунок
відшкодування витрат на правову
допомогу.

Відповідачі, Сумська митниця
Міндоходів та Міністерства доходів і
зборів України, не погодились з
постановою суду першої інстанції,
подали апеляційні скарги. Свою незгоду
з постановою суду мотивують тим, що
рішення суду першої інстанції прийнято
з порушенням норм матеріального та
процесуального права, та зазначають, що
звільнення позивача не є видом
застосування до нього дисциплінарного
стягнення, а є наслідком порушення ним
присяги державного службовця. Що
становить самостійну підставу
припинення державної служби,
встановлену Законом України «Про
державну службу», а тому вважають, що
при звільнені позивача Державна митна
служба України діяла на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України. Просять суд апеляційної
інстанції скасувати постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 25.04.2014р. по справі № 818/9049/13-а,
прийняти нову постанову, якою
відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь обставин справи,
пояснення представників сторін,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм чинного
законодавства, колегія суддів
апеляційної інстанції, переглядаючи
судове рішення у даній справі в межах
доводів апеляційної скарги у
відповідності до ч.1 ст. 195 КАС України,
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
з 23.04.1997 року ОСОБА_1 був прийнятий на
роботу інспектором митного поста
"Бачівськ" Глухівської митниці. З 23.04.1997
року до квітня 2009 року він працював на
митному посту "Бачівськ" та інших
структурних підрозділах в Глухівській
митниці, обіймаючи різні посади.
Відповідно до наказу № 155-к по
Глухівській митниці від 10 квітня 2009
року в порядку переводу був
призначений на посаду головного
інспектора митного поста "Бачівськ", де
працював до моменту звільнення з
митних органів, що підтверджується
записами в його трудовій книжці (а.с.
17-23, т.1).

Відповідно до п. 12 протоколу № 20/4
наради у заступника Державної митної
служби України від 1 травня 2010 року,
начальника Глухівської митниці
зобов'язано провести перевірку
дотримання вимог митного
законодавства при здійсненні митного
оформлення транзитних вантажів у зоні
діяльності Глухівської митниці та у
випадку виявлення порушень вимог
законодавства з питань митної справи
притягнути винних осіб до
дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до наказу Глухівської
митниці від 5 травня 2010 року № 274 (а.с.
109-110, т.1) комісією у складі посадових
осіб митниці проведено перевірку з
метою з'ясування обставин здійснення
на митному посту "Бачівськ" (в період з
1січня - 1 травня 2010 року) митного
контролю та митного оформлення
транспортних засобів, які переміщували
товари на адресу фірми «LLC», за
результатами якої складено акт
перевірки від 19 травня 2010 року (а.с. 84-100,
т.1).

В ході перевірки було з'ясовано, що сім
транспортних засобів з реєстраційними
номерами: 06246РЕ/05166РЕ, Е021СО-32/ВА1494-32,
Х220ММ-32/АК1444-32, KNJ274/XVV615, XU50MM-32/AK3203-32,
С948ММ-32/АК0067-32, 178AVD/251DV оформлені
протягом 30 квітня - 1 травня 2010 року в
зворотному напрямку (тобто в напрямку
"в'їзд") в режимі "транзит" через митний
пост "Бачівськ" Глухівської митниці як
такі, що повернуті Брянською митницею з
порушенням пункту 8.4. Порядку
реалізації положень Митної конвенції
про міжнародне перевезення вантажів із
застосуванням книжки МДП,
затвердженого наказом Державної
митної служби України від 21 листопада
2001 року № 755. Митний контроль та митне
оформлення шести із зазначених
транзитних ВМД у напрямку "в'їзд" на
митну територію України здійснено
головними інспекторами митного поста
"Бачівськ" Воронченко С.М. та Смирновим
О.В. за усним розпорядженням старшого
зміни ОСОБА_1

14.06.2010 року Державною митною службою
України було видано наказ №1065-к "Про
притягнення до дисциплінарної
відповідальності", відповідно до якого
ОСОБА_1 звільнено за порушення присяги
державного службовця, що полягало у
несумлінному виконанні службових
обов'язків та недотриманні
законодавства з питань митної справи.
Наказом Глухівської митниці від 07.09.2010
року №535-к позивача звільнено з посади
головного інспектора митного посту
"Бачівськ" з 07.09.2010 року відповідно до
п.6 ч.1 ст.30 Закону України "Про державну
службу", за порушення присяги (том1,
а.с.101-103, 104).

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з
необґрунтованості прийнятих
відповідачами наказів про звільнення
позивача з державної служби.

Колегія суддів частково погоджується з
висновками суду першої інстанції на
підставі наступного.

Згідно ст. 407 Митного кодексу України, в
редакцій, чинній на момент звільнення,
посадовими особами митної служби
України є працівники митних органів,
спеціалізованих митних установ та
організацій, на яких цим Кодексом та
іншими законами України покладено
здійснення митної справи,
організаційно-розпорядчих та
консультативно-дорадчих функцій і яким
присвоєно спеціальні звання.

Відповідно до ст. 413 Митного кодексу
України, який був чинний на час
виникнення спірних відносин, посадові
особи митної служби України, вперше
прийняті на службу до митних органів,
приймають Присягу.

Пунктом 6 частини 1 статті 30 Закону
України "Про державну службу"
передбачено, що державна служба
припиняється у разі відмови державного
службовця від прийняття або порушення
Присяги, передбаченої у ст. 17 цього
Закону.

З тексту Присяги вбачається, що в
основі поведінки державного службовця
закладені етичні, правові та
службово-дисциплінарні норми
поведінки, недотримання яких утворює
факт порушення Присяги. Тому, складаючи
Присягу, державний службовець покладає
на себе не тільки певні службові
зобов'язання, але й моральну
відповідальність за їх виконання. У
зв'язку з цим як порушення Присяги слід
розуміти скоєння державним службовцем
проступку (вчинку) проти інтересів
служби, який суперечить покладеним на
нього обов'язкам, підриває довіру до
нього як до носія влади, що призводить
до приниження авторитету державного
органу та унеможливлює подальше
виконання державним службовцем своїх
обов'язків.

Таким чином, як порушення Присяги, так і
інше дисциплінарне правопорушення
можуть бути наслідком недотримання,
порушення державним службовцем
правових, етичних (моральних) норм.
Водночас, дисциплінарне
правопорушення пов'язується лише з
порушенням правових вимог щодо
проходження публічної служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України
"Про державну службу" до державного
службовця застосовуються
дисциплінарні стягнення за
невиконання чи неналежне виконання
службових обов'язків, перевищення
своїх повноважень, порушення обмежень,
пов'язаних з проходженням державної
служби, а також за вчинок, який порочить
його як державного службовця або
дискредитує державний орган, в якому
він працює. Частиною 2 цієї статті
передбачено, що до службовців, крім
дисциплінарних стягнень, передбачених
чинним законодавством про працю
України, можуть застосовуватися такі
заходи дисциплінарного впливу, як
попередження про неповну службову
відповідність і затримка до одного
року у присвоєнні чергового рангу або у
призначенні на вищу посаду.

У відповідності до ч. 2 ст. 9 Закону
України "Про державну службу"
регулювання правового становища
державних службовців, що працюють в
апараті органів митного контролю,
здійснюється згідно з цим Законом, якщо
інше не передбачено законами України.

Згідно ст. 408 Митного кодексу України,
правовий статус посадових осіб митної
служби України, їх права та обов'язки
визначаються Конституцією України, цим
Кодексом і лише в частині, що ним не
регулюється, - Закону України "Про
державну службу".

Відповідно до ч. 2 ст. 410 Митного кодексу
України у митній службі України діє
Статут, який затверджується законом.

В абзаці 1 преамбули Статуту зазначено,
що цей Статут визначає суть службової
дисципліни, права та обов'язки
посадових осіб митної служби України,
яким присвоєно спеціальні звання, у
тому числі керівників митних органів,
спеціалізованих митних установ та
організацій, щодо забезпечення та
додержання дисципліни, а також види та
порядок застосування заохочень і
дисциплінарних стягнень. При цьому, в
абзаці 2 преамбули Статуту зазначено,
що регулювання правового становища
державних службовців, що працюють у
митних органах, здійснюється з
урахуванням вимог Закону України "Про
державну службу".

У відповідності до ст. 21 Статуту
визначене поняття порушення службової
дисципліни, а саме - це протиправне,
винне (умисне чи необережне) діяння (дія
чи бездіяльність) посадової особи
митної служби, тобто невиконання
урочистого зобов'язання посадових осіб
митної служби, зокрема, невиконання або
неналежне виконання нею своїх
службових обов'язків, перевищення
повноважень, порушення обмежень і
заборон, установлених законодавством з
питань проходження служби в митних
органах, або вчинення інших дій, які
дискредитують не тільки посадову особу
митної служби, а й митну службу України.

Згідно ст. 22 Статуту до діянь, які є
порушеннями службової дисципліни,
належать: 1) порушення вимог законів та
інших нормативно-правових актів
України з питань митної справи,
державної служби, а також наказів та
розпоряджень безпосередніх та/або
прямих керівників; 2) порушення порядку
здійснення митного контролю та митного
оформлення предметів, що переміщуються
через митний кордон України.

Відповідно до ст. 31 Статуту з метою
з'ясування всіх обставин вчинення
посадовою особою митної служби
дисциплінарного правопорушення
керівник митного органу має право
призначити службове розслідування.
Порядок проведення службового
розслідування визначається спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади в галузі митної
справи. Застосуванню дисциплінарного
стягнення у вигляді звільнення передує
обов'язкове службове розслідування.

Наказом ДМСУ від 13.08.2010 р. № 918
затверджено Інструкцію про порядок
організації та проведення службового
розслідування і службової перевірки в
митній службі України. Пунктом 1.1
Інструкції визначено приводи,
підстави, мету, порядок призначення і
проведення службового розслідування,
прийняття за ним рішень, виконання цих
рішень, формування матеріалів
службового розслідування у справі, а
також права та обов'язки посадових осіб
митної служби України під час його
проведення.

Згідно з абзацом 9 п. 1.2 Інструкції
службове розслідування - це комплекс
заходів, що здійснюються в межах
компетенції відповідно до цієї
Інструкції з метою повного, всебічного
та об'єктивного з'ясування обставин
вчинення посадовою особою
дисциплінарного або іншого
правопорушення, пов'язаного зі
здійсненням службової діяльності,
виявлення причин і умов, що сприяли
його вчиненню, встановлення наявності
(відсутності) вини, її ступеня, а також
установлення інших подій, обставин, що
потребують з'ясування під час
проведення таких заходів. З'ясування
обставин порушення трудової
дисципліни посадовими особами митної
служби здійснюється відповідно до
вимог Кодексу законів про працю
України, Закону № 3723-XII, Статуту та
правил внутрішнього трудового
розпорядку митного органу (пункт 1.4
Інструкції).

За вчинення посадовими особами митної
служби України порушень службової
дисципліни (дисциплінарних
правопорушень) допускається
застосування дисциплінарних стягнень,
визначених у ч. 2 ст. 22 Статуту, ч. 2 ст. 9
Закону України "Про державну службу",
найбільш суворим з яких є звільнення. У
п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України "Про
державну службу" визначено не окремий
вид відповідальності державних
службовців за порушення Присяги, а
спеціальну підставу для припинення
державної служби. Саме ж припинення
державної служби відбувається у формі
звільнення.

Таким чином, як порушення Присяги, так і
інше дисциплінарне правопорушення,
можуть бути наслідком недотримання
державним службовцем правових та
етичних (моральних) засад проходження
публічної служби. Таким чином,
припинення державної служби у зв'язку з
порушенням Присяги та інша
дисциплінарна відповідальність
державних службовців можуть бути
наслідком існування схожих фактичних
підстав у разі вчинення державним
службовцем достатньо близьких за
характером одне до одного
правопорушень.

Припинення державної служби за
порушення Присяги є найсуворішою
санкцією відповідальності державного
службовця, який вчинив діяння,
несумісне з посадою. Тому рівень
юридичних гарантій захисту прав
зазначеної особи в процедурах
вирішення питань застосування такої
відповідальності має бути не меншим,
ніж під час звільнення з митного органу
за вчинення іншого дисциплінарного
правопорушення, з дотриманням строків
притягнення до дисциплінарної
відповідальності.

Враховуючи викладене вище, правовий
статус посадових осіб митної служби
України, їх права та обов'язки
визначаються Конституцією України,
Митним кодексом України, а в частині, що
ним не регулюється, - Закону України
"Про державну службу". Тобто
дисциплінарна відповідальність
посадових осіб митної служби
врегульована спеціальним
законодавством, у тому числі й нормами
Статуту. Норми Закону України "Про
державну службу" можуть
застосовуватися щодо посадових осіб
митної служби України у тій частині, що
не врегульована спеціальним митним
законодавством, у тому числі й нормами
Статуту, оскільки припинення державної
служби на підставі п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону
України "Про державну службу" є крайнім
заходом відповідальності державного
службовця за порушення службової
дисципліни, який виходить за межі
дисциплінарної відповідальності,
встановленої спеціальним законом, тому
неможливість застосування до
посадової особи митної служби
дисциплінарних стягнень аж до
звільнення з митного органу за таким
актом має бути мотивовано. Розділом 4
Статуту визначено види дисциплінарних
стягнень та порядок їх застосування,
чітко врегульована процедура їх
застосування, завдяки чому
забезпечується належний захист
законних прав та інтересів працівників
при вирішенні питань їх дисциплінарної
відповідальності.

Передумовою звільнення державного
службовця за вчинення дисциплінарного
правопорушення, пов'язаного зі
здійсненням службової діяльності, з
підстави припинення державної служби
за порушення Присяги мають бути
порушення, встановлені внаслідок
ретельного службового розслідування,
порядок проведення якого регулюється
Інструкцією. При цьому необхідно
враховувати, що наслідком вчинення
дисциплінарного правопорушення можуть
бути припинення державної служби за
порушення Присяги або звільнення з
митного органу, які є санкціями різних
рівнів відповідальності і не можуть
застосовуватися як альтернативні.

Звільнення за порушення присяги може
мати місце лише тоді, коли державний
службовець скоїв проступок проти
інтересів служби, який суперечить
покладеним на нього обов'язкам,
підриває довіру до нього як до носія
влади, що призводить до приниження
державного органу та унеможливлює
подальше виконання ним своїх
обов'язків. Державний службовець, який
вчинив дисциплінарний проступок, не
може бути звільнений за порушення
Присяги, якщо цей проступок не можна
кваліфікувати як порушення Присяги.

Колегія суддів зазначає, що фактичною
підставою для звільнення позивача
стало порушення ним службової
дисципліни, яке полягало в порушенні
вимог законів та інших
нормативно-правових актів України з
питань митної справи, порушенні
порядку здійснення митного контролю та
митного оформлення предметів, що
переміщуються через митний кордон
України, у зв'язку з чим суд першої
інстанції дійшов правомірного
висновку про необґрунтоване
застосування відповідачами до
позивача п. 6 ст. 30 Закону України "Про
держану службу" як правової підстави
для припинення його перебування на
державній службі.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо необґрунтованості
прийнятих відповідачами наказів про
звільнення позивача.

Згідно з положеннями ст. 235 КЗпП
України, у раз звільнення без законної
підстави або незаконного переведення
на іншу роботу працівник повинен бути
поновлений на посаді на попередній
роботі органом, який розглядає
трудовий спір. При винесенні рішення
про поновлення на роботі орган, який
розглядає трудовий спір, одночасно
приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу або різниці в
заробітку за час виконання нижче
оплачуваної роботи, але не більш як за
один рік. Якщо заява про поновлення на
роботі розглядається більше одного
року, не з вини працівника, орган, який
розглядає трудовий спір, виносить
рішення про виплату середнього
заробітку за весь час вимушеного
прогулу.

Враховуючи викладене вище, позивач
підлягає поновленню на попередній
посаді, крім того, на його користь
підлягає стягненню середній заробіток
за весь час вимушеного прогулу.

Між тим колегія суддів не погоджується
з висновком суду першої інстанції
стосовно стягнення з Сумської митниці
Міндоходів на користь позивача
середній заробіток за час вимушеного
прогулу в розмірі 157002,40 грн., оскільки
судом першої інстанції не вірно було
визначена сума стягнення середньої
заробітної плати за час вимушеного
прогулу.

Відповідно до положень ч.2 ст. 235 КЗпП
України при присудженні оплати за час
вимушеного прогулу зараховується
заробіток за місцем нової роботи, яку
працівник мав у цей час.

З матеріалів справи встановлено, що
згідно довідки № 58 від 19 квітня 2013 року
про доходи, яка була видана приватним
підприємцем ОСОБА_7, позивачу за
займаною посадою менеджера, з березня
по грудень (включно) 2012 року було
нараховано 13032,51 грн. Згідно довідки № 59
від 19 квітня 2013 року про доходи, позивач
за займаною посадою менеджера з січня
по серпень 2013 року, тобто до моменту
звільнення з роботи, що
підтверджується записом у трудовій
книжці, було нараховано 10821,19 грн.

Всього за вищевказаний період позивачу
було нараховано 23853,70 грн. (13032,51 грн. +
10821,19 грн.).

Колегія суддів зазначає, що сума
заробітку, яку отримав позивач за
місцем нової роботи на посаді
менеджера у приватного підприємця
ОСОБА_7 з березня 2012 по серпень 2013 року
повинна враховуватись при присудженні
судом оплати за час вимушеного прогулу.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу, яку суд першої інстанції
визнав у сумі 157002,40 грн., та взявши до
уваги заробіток за місцем нової роботи
на суму 23853,70 грн., яку позивач мав у цей
час, виплата середнього заробітку, що
підлягалає стягненню з відповідача
дорівнює 133148,70 грн. (157002,40 грн. - 23853,70
грн.).

Доводи апелянтів про необхідність
зарахування суми грошових коштів, які
були отримані позивачем як соціальна
допомога у зв'язку з перебуванням на
обліку як безробітного за період з
грудня 2010 року по вересень 2011 року є
необґрунтованими, оскільки ч. 2 ст. 235
КЗпП України передбачає, що при
присудженні оплати за час вимушеного
прогулу має зараховуватись лише
заробіток за місцем нової роботи, яку
працівник мав у цей час.

Стосовно доводів апеляційних скарг
щодо неправомірності відшкодування
витрат за надання правової допомоги у
даній справі, колегія суддів зазначає
наступне.

З матеріалів справи встановлено, що
адвокат позивача ОСОБА_8 був присутній
у 4 судових засідання в суді першої
інстанції по даній справі, що
підтверджується журналами судових
засідань. Для участі у судових
засіданнях адвокатом було витрачено
п'ять годин. Крім того було витрачено 2,5
години на ознайомлення із матеріалами
справи, що підтверджується табелем
обліку робочого часу від 15.01.2014 року,
який залучений до матеріалів справи
(т.3, а.с. 58).

Надання правової допомоги у даній
справі було визначено договорами від 14
листопада 2013 року та від 06 січня 2014
року, яким зокрема була передбачена
оплата за надані правові послуги у цій
справі в сумі 3000 грн. Факти оплати
позивачем грошових коштів адвокату за
надану правову допомогу, згідно
зазначених договорів, підтверджується
квитанціями за № 95, 109, 115 (том 3, а.с. 44, 55,
56).

Відповідно до положень Закону України
«Про граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
і адміністративних справах» розмір
компенсації витрат на правову допомогу
не може перевищувати 40 відсотків
встановленої законом мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі
за годину визначеної Законом правової
допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 87 КАС України
судові витрати складаються із судового
збору та витрат, пов'язаних з розглядом
справи.

У відповідності п. 1 ч. 3 ст. 87 КАС України
до витрат, пов'язаних з розглядом
справи, належать витрати на правову
допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України витрати,
пов'язані з оплатою допомоги адвоката
або іншого фахівця в галузі права, які
надають правову допомогу за договором,
несуть сторони, крім випадків надання
безоплатної правової допомоги,
передбачених законом

У відповідності ч.1 ст. 94 КАС України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Таким чином колегія суддів
погоджується з висновком суд першої
інстанції, що документально
підтверджено витрати на правову
допомогу, пов'язану з розглядом даної
справи.

Щодо доводів апеляційних скарг
стосовно неправомірності
відшкодування моральної шкоди судом
першої інстанції, колегія суддів
зазначає наступне.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування шкоди визначається
законодавством.

За змістом указаного положення закону
підставою для відшкодування моральної
шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є
факт порушення прав працівника у сфері
трудових відносин, яке призвело до
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків і вимагало від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Захист порушеного права у сфері
трудових відносин забезпечується як
відновленням становища, яке існувало
до порушення цього права (наприклад,
поновлення на роботі), так і механізмом
компенсації моральної шкоди, як
негативних наслідків (втрат)
немайнового характеру, що виникли в
результаті душевних страждань, яких
особа зазнала у зв'язку з посяганням на
її трудові права та інтереси.

Кодекс законів про працю України не
містить будь-яких обмежень чи
виключень для компенсації моральної
шкоди в разі порушення трудових прав
працівників, а ст. 237-1 цього Кодексу
передбачає право працівника на
відшкодування моральної шкоди у
обраний ним спосіб, зокрема, повернення
потерпілій особі вартісного
(грошового) еквівалента завданої
моральної шкоди, розмір якої суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань, їх тривалості,
тяжкості вимушених змін у її житті та з
урахуванням інших обставин.

Матеріалами справи підтверджується, що
порушення законних прав позивача, яке
полягало в незаконному звільненні з
роботи, призвело до моральних
страждань, втрати ним нормальних
життєвих зв'язків і вимагало від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя. Колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо необхідності
визначення розміру моральної шкоди в
2000 грн. та стягнення з Міністерства
доходів і зборів на користь позивача
цієї суми.

Згідно ч. 2 ст. 205 КАСУ, суд апеляційної
інстанції за наслідками розгляду
апеляційної скарги може своєю
постановою змінити постанову суду
першої інстанції або прийняти нову
постанову, якими суд апеляційної
інстанції задовольняє або не
задовольняє позовні вимоги.

Отже, колегія суддів дійшла висновку,
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню в частині стягнення з
Сумської митниці Міндоходів на користь
позивача середній заробіток за час
вимушеного прогулу в розмірі 157002,40 грн.,
через неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
з прийняттям нової постанови в цій
частині.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п.
3 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги Сумської митниці
Міндоходів, Міністерства доходів і
зборів України задовольнити частково.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 25.04.2014р. по
справі № 818/9049/13-а скасувати в
частині стягнення з Сумської митниці
Міндоходів на користь ОСОБА_1 середній
заробіток за час вимушеного прогулу в
розмірі 157002,40 грн.

Прийняти в цій частині нову постанову,
якою стягнути з Сумської митниці
Міндоходів на користь ОСОБА_1 заробіток
за час вимушеного прогулу в розмірі
133148,70 грн.

В іншій частині постанову Сумського
окружного адміністративного суду від
25.04.2014р. по справі № 818/9049/13-а залишити
без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя Мінаєва О.М.Судді
Макаренко Я.М. Шевцова Н.В. Повний
текст постанови виготовлений 08.09.2014 р.